Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/1190/2437/12 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Спори, що виникають із договорів найму (оренди) Доповідач Мурашко С. І.
УХВАЛА

Іменем України

31.07.2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Мурашка С.І.

суддів Сукач Т.О., Бубличенко В.П.

при секретарі Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Степова мрія»за апеляційною скаргою ТОВ «Степова мрія»на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2012 року і

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Степова мрія» про визнання недійним договору оренди земельної ділянки, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Степова мрія», зареєстрованого 19.04.2010 року.

Зазначала, що вона є спадкоємцем після смерті 19.02.2010 року її батька ОСОБА_3 і в установленому законом порядку прийняла спадщину, отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом.

Договір оренди землі між її батьком та ТОВ «Степова мрія»є недійсним, так як він 19.02.2010 року помер, але є угода від 06.04.2010 року, тобто після смерті батька, відповідно до якої її батько ОСОБА_3 розірвав укладений 09.09.2005 року між ним та ФГ ОСОБА_4 договір оренди земельної ділянки. За таких обставин укласти договір з ТОВ «Степова мрія»батько не міг.

Рішенням Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений між ОСОБА_3 та ТОВ «Степова мрія», без дати укладення, зареєстрований у державному реєстрі земель 19 квітня 2010 року.

В апеляційній скарзі ТОВ «Степова мрія»ставить питання про скасування рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та просить ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В суді апеляційної інстанції представник ТОВ «Степова мрія»за довіреністю ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу посилаючись на викладені в ній обставини.

Позивачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про дату, місце та час розгляду справи повідомлялася по зазначеній нею в позовній заяві адресою. Згідно повідомлення поро вручення поштового відправлення позивачка за вказаною адресою не проживає.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно ч.ч.2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

У звязку з цим судам необхідно правильно визначати момент вчинення правочину (статті 205 - 210, 640 ЦК України тощо).

Таким чином, вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме: відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

За правилами ч.1 ст. 2 Закону України "Про оренду землі" (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.( ч.1 ст. 6 Закону України "Про оренду землі").

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст.15 Закону України "Про оренду землі", а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19, цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Частиною 1 ст.14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).(ч.2 ст. 207 ЦК України).

Статтею 18 цього Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Матеріалами справи підтверджується, що 09 вересня 2005 року між ОСОБА_3 та ФГ ОСОБА_4 укладено договір оренди землі, який пройшов держану реєстрацію 16 вересня 2005 року. Строк дії договору 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації.(а.с.12-15).

Після смерті, 19 лютого 2010 року, ОСОБА_3, належні йому земельні ділянки успадкувала його дочка ОСОБА_2.

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до Компаніївського районного суду Кіровоградської області з позовом до ФГ ОСОБА_4 про розірвання договору оренди земельної ділянки, який укладено між її батьком та ФГ ОСОБА_4, так як відповідач не сплачує орендну плату. (а.с.37,38).

ФГ ОСОБА_4 надало до суду письмові заперечення на позовну заяву ОСОБА_2, де зазначило, що земельна ділянка знаходилася в користуванні ФГ ОСОБА_4 до квітня 2010 року і 06.04.2010 року між ФГ ОСОБА_4 та ОСОБА_3 підписано угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки. До заперечення додано копію угоди про розірвання договору оренди земельної ділянки від 06.04.2010 року. (а.с.9,10,16).

Ухвалою Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 22.11.2011 року позовну заяву ОСОБА_2 про розірвання договору оренди земельної ділянки залишено без розгляду на підставі заяви позивачки.

Як вбачається з матеріалів справи, 19.04.2010 року, Компаніївським районним відділом КРФ ДП «Центр ЦДЗК при Держкомземі України», здійснено державну реєстрацію за №88 договору оренди земельної ділянки, в якому не вказана дата його укладання, укладеного між ОСОБА_3 та ТОВ «Степова мрія»в особі директора ОСОБА_4 (а.с.20-23).

До договору оренди земельної ділянки, як невідємна частина договору оренди земельної ділянки, додається акт приймання-передачі обєкта оренди землі.

Наявний в матеріалах справи акт приймання-передачі обєкта оренди (а.с.24) не містить даних, коли орендодавець передав, а орендар прийняв земельну ділянку.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_3 19.02.2010 року помер, а тому не міг 06.04.2010 року укласти з ФГ ОСОБА_4 угоду про розірвання договору оренди земельної ділянки від 09.09.2005 року та відповідно укласти новий договір оренди землі з ТОВ «Степова мрія», який пройшов державну реєстрацію 19.04.2010 року, тобто після смерті орендодавця.

Таким чином, є всі підстави вважати про доведеність відсутності у ОСОБА_3 необхідного обсягу правоздатності та волевиявлення, в звязку з його смертю, на укладення договору оренди землі з ТОВ «Степова мрія», а тому договір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України, є недійсним з підстав визначених ч.2,3 ст. 203 цього Кодексу.

Обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду першої інстанції.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та з дотриманням норм процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ТОВ «Степова мрія»- відхилити.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 26 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :