Справа № 2-4927/11
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України

"15" листопада 2012 р. Бердянський міськрайонний суд
Запорізької області
у складі головуючого-судді: Пахоменка О.Г.,
при секретарі: Димовій Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Бердянськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог Бердянська міська державна нотаріальна контора, про зміну черговості отримання права на спадщину за законом, встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИВ :

У листопаді 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, який уточнила та просила встановити факт перебування її померлої сестри ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2009 року у безпорадному стані через тяжку хворобу та похилий вік. Також просила змінити черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за нею, ОСОБА_1 , спадкоємицею другої черги, право на спадщину після смерті її рідної сестри ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями першої черги її дітьми, відповідачами по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі того, що вона, ОСОБА_1 , на протязі довгого часу турбувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавці ОСОБА_4 , яка із-за похилого віку, тяжкої хвороби була у безпорадному стані (а.с.75).
У судовому засіданні позивач та її представник за угодою ОСОБА_5 уточненні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав, які зазначені в уточненій позовній заяві (а.с.75). Також позивач доповнила, що відповідач ОСОБА_2 не приймав ніякої участі у похоронах своєї матері і навіть не приїхав на її похорони. Позивачка і в цей час вона піклується за психічно хворим племінником відповідачем ОСОБА_3 , а відповідач ОСОБА_2 ні якої допомоги на утримання та лікування хворого брата не надає, а лише отримує за нього пенсію, яку витрачає на свої нужди.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяви про розгляд справи у їх відсутність та заперечення проти позову не направили.
Відповідач ОСОБА_3 , відповідно до довідок Комунальної установи «Бердянський психдиспансер`від 14.12.2011р., 11.01.2012р. та 09.11.2012р., є інвалідом ІІ групи з неврології, знаходиться на стаціонарному лікуванні в психоневрологічному відділенні цієї ж установи та по своєму психічному стану приймати участь в судових засідання не може (а.с.48, 60, 180).
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, не заперечував проти задоволення уточнених позовних вимог.
Представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 , в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечення проти позову не направив. В судовому засіданні просив у задоволенні позовних вимог відмовити та пояснив, що зі слів свого довірителя відповідача ОСОБА_2 , його померлі батьки до їх смерті отримували від нього матеріальну допомогу з 2001 року шляхом направлення ним поштових грошових переказів. Також його мати отримувала пенсію і потребувала стороннього догляду лише протягом 4-х місяців і цей строк не є тривалим в розумінні ч.2 ст. 1259 ЦК України. 18.06.2009р., невідомі особи - хтось з вуличного комітету та людина у міліцейському одязі, проникли в квартиру його батьків і під загрозою розправи по відношенню батька ОСОБА_7 , забрали матір відповідачів ОСОБА_4 . З цього приводу ОСОБА_2 звертався з заявою до прокуратури м. Бердянськ, проводилась перевірка і він отримав листа про відмову у порушенні кримінальної справи і це рішення правоохоронних органів він не оскаржував. ОСОБА_2 з 2005 року по червень 2010 року надавав своїм батькам та хворому брату ОСОБА_3 матеріальну допомогу, але на підтвердження цієї обставини ніяких доказів не має. Його матір ОСОБА_4 знаходилась на обліку у лікаря терапевта і на 18.06.2009р. час, коли її забрали від батька, вона могла самостійно пересуватися і готовити собі та її чоловіку їжу. ОСОБА_2 працює в Росії з 2005 року за графіком пів року перебував в РФ, 1-2 тижня знаходився в м. Бердянську, оскільки його сім`я постійно мешкає в м. Москва, їх адреса та адреса ОСОБА_2 не відомі. З дати смерті його батька ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) і до смерті його матері ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) він, ОСОБА_2 , безперервно знаходився в Росії. На похоронах свого батька, надавав гроші своїй матері, але письмові докази з цього приводу та надання іншої матеріальної допомоги своїм батькам, у нього не збереглися. Зі слів довірителя представнику відповідача відомо, що останні 5-6 місяців свого життя ОСОБА_4 була у стані «рослини», тобто не могла взагалі за собою доглядати, а з 2010 року відповідачу ОСОБА_2 позивачка та члени її сім`ї не дозволяли навідувати свою матір ОСОБА_4 та приходити до житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Свідок ОСОБА_8 , терапевт Бердянської міської поліклініки, пояснила, що була знайома з померлою ОСОБА_4 з січня 2005 року, як з хворою її дільниці, який вона обслуговувала. Їй відомо з записів в амбулаторній карті хворої, що ОСОБА_4 була на обліку у психіатра, що у червні 2009 року у неї стався набряк ніг. З цього приводу вона оглядала її на дому, на питання хвора взагалі нічого не відповідала, оскільки з 2005 по 2009 роки хвора не розмовляла, а лише кивала головою на питання, а з 2009 року взагалі вже не розмовляла і не реагувала на питання. Але вже з 2005 року вона не могла самостійно здійснювати за собою догляд і потребувала сторонньої допомоги, а її чоловік ОСОБА_7 на необхідність лікування його дружини в умовах стаціонару лише казав: «Бог поможет». Вважала, що ОСОБА_4 не могла самостійно за собою доглядати з 2005 року, на її думку, виходячи з спілкування з нею, у неї було тяжке психічне захворювання ще до 2005 року і в подальшому хвороба прогресувала, у зв`язку з чим вона ( ОСОБА_8 ) в амбулаторній карті зазначала про необхідність консультації у лікарів психіатра та невропатолога. На той час вважала, що її чоловік ОСОБА_7 , на ґрунті релігійних поглядів, не належним чином здійснював за нею догляд та лікування прописані ліки їй не давав, за виключенням вітамінів, забезпечував їй дуже погане харчування, у квартирі була повна антисанітарія. Такі ж умови і догляд за хворою були і 04.06.2009р., коли вона останній раз на дому оглядала ОСОБА_4 та надавала їй медичну допомогу. У травні хтось їй зателефонував і розповів, що стан ОСОБА_4 погіршився і що вона з літа 2009 році проживає у своєї рідної сестри.
Допитаний у якості свідка лікар-невропатолог того ж медичного закладу ОСОБА_9 , пояснив, що як пацієнтку ОСОБА_4 знав з 16.11.2010р., яка мала захворювання головного мозку церебросклероз 2-3 ступеню, психоорганичний синдром, слабо уміє, і яка потребувала консультації у психіатра. Другий раз, відповідно до записів в амбулаторній картці, з хворою ОСОБА_4 він зустрівся 08.02.2011р. та поставив їй той самий діагноз. При першому огляді хворої, вона потребувала в сторонньому догляді, у продуктивному контакті хвора була недоступна, самостійно не рухалась, команди не виконувала, мала поведінку «ляльки». На той час від колег по медичному закладу йому стало відомо, що хвора знаходилась на диспансерному обліку у психіатра, по ступеню мала тяжке захворювання. Після того, як ОСОБА_4 почала проживати у своєї сестри ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 , хвора була належно убрана чисто одягнена, нагодована, проживала у приватному будинку за названою адресою у чисто прибраному та у опаленому приміщенні. З цього часу хвора почала відповідати на питання двома словами «так`або «ні», але «не в попад».
Свідок ОСОБА_10 , яка проживає по-сусідству з позивачкою, пояснила, що сім`ю ОСОБА_11 знає з 1967 року, померлу ОСОБА_4 з 1969 року. До травня 2009 року ОСОБА_1 біля 2-х років ходила до хворої сестри ОСОБА_4 та її хворого чоловіка за місцем їх проживання по АДРЕСА_3 , де їх годувала і при можливості доглядала, оскільки умови проживання сестри були дуже погані. Приблизно з травня 2009 року, коли ОСОБА_4 захворіла, пішла з дому та заблукала і її розшукували, потім перестала ходити не ставала на ноги, позивачка забрала її ( ОСОБА_4 ) до себе додому за адресою АДРЕСА_2 . Зовнішньо ОСОБА_4 мала вид неосудної людини не розмовляла, самостійно не рухалась, «ходила під себе», потребувала стороннього догляду позивачка та члени її родини її ( ОСОБА_4 ) піднімали, обмивали, прали та переодягали, купували продукти та годували з ложки, прибирали за нею, викликали їй лікарів на дому і в цьому чоловік ОСОБА_4 не допомагав. Син ОСОБА_4 - ОСОБА_12 поїхав з міста на заробітки ще у 1996 році, покинувши хворих батьків та брата інваліда ОСОБА_13 , у якого і зараз і відбирає пенсію. Хоронила сестру ОСОБА_4 лише позивачка, оскільки коли в той час син померлої ОСОБА_14 лежав на стаціонарному лікуванні у психоневрологічному диспансері, а ОСОБА_15 на похорони матері взагалі не приїхав. Позивачка і зараз доглядає племінника ОСОБА_3 , якому за свої кошти купує та готує їжу. Також не доглядали сини ОСОБА_16 і за своїм батьком ОСОБА_7 при його житті, не змогли вони своєчасно встановити і факт смерті батька - коли його знайшли сусіди, у нього вже почались гнилісні процеси тіла.
Аналогічні пояснення надали свідки ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 та ОСОБА_20 .
Свідок ОСОБА_21 , яка викликана за клопотанням сторони відповідача, пояснила, що вона проживала з відповідачами по справі по сусідству і сім`ю ОСОБА_16 знає з вересня 1991 року. Про те, що померла ОСОБА_4 проживала у своєї сестри ОСОБА_1 , знає зі слів сторонніх осіб. Обставини переїзду ОСОБА_4 і точну дату коли її забрали від чоловіка, їй не відомі - приблизно 2 роки тому. Про захворювання подружжя ОСОБА_16 їй нічого не відомо. Зі слів тещі відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_22 , їй стало відомо, що ОСОБА_15 інколи допомагав своїм батькам, а в 1995-1996 роках поїхав на заробітки в ОСОБА_23 до ОСОБА_24 приблизно у 2000 та у 2005 роках і останній раз вона його бачила взимку у 2011року. Умови проживання померлої ОСОБА_4 , коли та проживала по АДРЕСА_3 і про те, як позивач ОСОБА_25 доглядала її, їй нічого невідомо.
Свідок відповідача ОСОБА_26 , пояснив, що про відповідача ОСОБА_2 знає через його колишнього тестя ОСОБА_27 , який йому розповідав, що ОСОБА_12 у термін приблизно з 2008 року до жовтня 2009 року, 1-2 рази кожного місяця передавав поїздом з Москви гроші, які забирали його тесть та теща Астаф`єви, і на які купували продукти та відвозили їх батькам ОСОБА_28 . Зі слів цих же осіб він довідався, що батько ОСОБА_29 забороняв подружжю ОСОБА_30 готувати їжу, що у ОСОБА_15 з сім`єю ОСОБА_11 склалися неприязні відносини і нібито останні заборонили йому попрощатися з померлою матір`ю.
Заслухавши позивача та його представника за угодою ОСОБА_5 , представника відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 , допитавши свідків та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Аналогічним чином питання обов`язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Бердянську померла рідна сестра позивачки - ОСОБА_4 , яка була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.18,60). Реєстрація її смерті була здійснена відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Бердянську Бердянського міськрайонного управління юстиції Запорізької області 27.03.2011р., актовий запис № 421, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.10).
Зі слів позивачки, що стороною відповідачів не спростовано, після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на належне їй майно, яке складається з житлової квартири АДРЕСА_4 та Ѕ частини житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .
Після смерті ОСОБА_4 спадщина відкрилась за законом, заведена спадкова справа № 266 за 2011р., свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с.182).
Позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_31 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , є рідною сестрою померлої, що підтверджується свідоцтвом про її народження серія НОМЕР_1 , видане Народним комісаріатом внутрішніх справ СРСР у 1939 році, витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про реєстрацію народження ОСОБА_32 , яка змінила своє прізвище на ОСОБА_16 у зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_7 (а.с.14,16,29).
04.08.1965р. позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_33 і відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 , видане міськім відділом РАЦС м. Бердянська Запорізької області, актовий запис №499, змінила прізвище ОСОБА_31 на ОСОБА_11 (а.с.15).
Після смерті її сестри ОСОБА_4 залишилося два спадкоємця першої черги: її сини, відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Позивач ОСОБА_1 , як рідна сестра померлої, є спадкоємицею другої черги, що стороною відповідачів не спростовано. У встановлений законом шестимісячний строк, а саме - 17.08.2011р., позивач звернулася з заявою до Бердянської міської державної нотаріальної контори про прийняття спадщини за законом після смерті сестри ОСОБА_4 , в якій повідомила про спадкоємців за законом після смерті сестри ОСОБА_4 , її дітей, спадкоємців першої черги - відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Суд погоджується, що ОСОБА_1 , являючись рідною сестрою померлої ОСОБА_4 , як спадкоємець другої черги, обґрунтовано претендую на право на спадщину після смерті сестри нарівні з її дітьми (відповідачами), спадкоємцями першої черги, з наступних підстав (а.с.17, 18).
Так, відповідно до пояснень свідків та дослідженої судом медичної документації, сестра позивачки - ОСОБА_4 тяжко хворіла, потребувала сторонньої допомоги і стороннього догляду, не мала змоги щоденно обслуговувати себе, самостійно не могла пересуватися навіть по кімнаті. Позивач за допомогою свого чоловіка під руки виводили її до ванної та туалетної кімнати, а також на вулицю. Вона купувала для сестри продукти харчування, готувала їжу та кормила її з ложки, викликала їй лікарів, в тому числі - терапевта та невропатолога, купувала ліки за призначенням лікарів та слідкувала за правильним їх прийомом. Прала сестрі білизну, переодягала її, прибирала за нею. Найшов своє підтвердження і факт того, що ОСОБА_4 втратила мову за 10 років до її смерті і взагалі не розмовляла. Вона практично не розуміла того, що поруч з нею відбувається. Її чоловік ОСОБА_7 перебував у невстановленій релігійній вірі та з причин цього, а також з причин своїх захворювань, ніколи не викликав до хворої ОСОБА_4 ні лікарів, ні Швидкої допомоги. ОСОБА_4 хворіючи та будучи німою, повністю була у безпорадному стані. Подружжя ОСОБА_16 до 2009 року постійно проживали у своїй квартирі за адресою АДРЕСА_5 . З причин того, що ОСОБА_7 не міг доглядати за тяжко хворою дружиною (хворів шизофренією, відвідував не встановлену релігійну організацію, яка не визнає медичну допомогу хворій людині), а діти ухилялися від цього, то 18.06.2009р. позивачка, проявляючи родинні почуття і співчуття до тяжко хворої сестри ОСОБА_4 , забрала її до себе і з цього часу постійно її доглядала, турбувалася та забезпечувала всім необхідним як для повсякденного побуту, так і організовувала медичну допомогу та піклувалася щоб сестра одержувала постійне лікування. Чоловік сестри ОСОБА_7 помер в м. Бердянську ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина його смерті не встановлена через гнильні зміни трупа (а.с.58). Тобто, рідні діти ОСОБА_4 відповідачі по справі, покинули батьків на самоті, ніякої допомоги їм не надавали. Померла ОСОБА_4 від хронічної серцево-судинної недостатності, дифузного кардіосклерозу, хронічної ішемічної хвороби серця, гіпертонічної хвороби (а.с.11). Захоронення сестри здійснювала лише позивач. З вище вказаних причин, до смерті сестри, позивач здійснювала за нею постійний догляд та утримувала її, надавала їй як фізичну так і матеріальну допомогу .
Статтею 75 Сімейного кодексу України закріплено, що подружжя зобов`язане матеріально підтримувати один одного. В ст. 90 цього ж кодексу зазначено, що чоловік, дружина повинні приймати участь у витратах, пов`язаних з хворобою одного із подружжя.
Але судом встановлено, що чоловік ОСОБА_4 - ОСОБА_7 , з поважних для нього причин не міг ні матеріально, ні фізично підтримувати свою дружину. З причин того, що діти усунулися від виконання своїх зобов`язань про допомогу похилим та хворим батькам, які її потребували, позивачка як рідна сестра ОСОБА_4 взяла на себе догляд за нею та матеріальне забезпечення.
З листа завідуючої Бердянської державної нотаріальної контори від 01.09.2011року за №4003/02-14 позивачці стало відомо, що 16.04.2011р. з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся її син відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги (а.с.18, 182).
Відповідач ОСОБА_3 має психічний розлад здоров`я, на даний час лікується у психоневрологічному диспансері, відомості про його звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_4 відсутні (а.с.48,180,182).
Суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано має право на спадщину після смерті своєї сестри нарівні зі спадкоємцями першої черги з тих причин, що окрім неї та її сім`ї ніхто не надавав померлій допомогу, не здійснював за нею догляд, не зважаючи на те, що вона на протязі довгого часу із-за похилого віку, тяжких захворювання, німоти була у безпорадному стані і потребувала як стороннього догляду, так і допомоги, що об`єктивно підтверджується зазначеними вище доказами.
Позивач зверталася до Бердянської міської державної нотаріальної контори по питанню отримання права на спадщину нарівні зі спадкоємцями першої черги, але отримала відповідь за №4003/02-14 від 01.09.2011р., що згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив та батьки. Нотаріусом їй роз`яснено, що рідні сестри (брати) не входять до цього переліку, тому свідоцтво на право на спадщину буде видане лише відповідачу ОСОБА_2 (а.с.17,18, 182).
В судовому засіданні найшов своє підтвердження факт, що позивач на протязі одного року і 10 місяців, який суд вважає тривалим, постійно здійснювала догляд за тяжко хворою сестрою, опікувалась, надавала їй матеріальну та іншу допомогу з причин того, що ОСОБА_4 мала тяжкі захворювання і була у безпорадному стані.
Згідно ст. 1262 ЦК України, в другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.
Згідно ч.2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Щодо позовних вимог про встановлення факту перебування ОСОБА_4 з 2009 року у безпорадному стані через тяжку хворобу та похилий вік, суд дійшов наступного висновку.
Так, згідно витягу з ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 15.09.2010р. (Науково-практичний юридичний журнал «Цивільне судочинства, судова практика у цивільних справах», випуск №4 за 2010 рік), під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у зв`язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
До пред`явлення цього позову і під час судового розгляду по цій справи, стороною позивача додавались зусилля для отримання висновку лікарсько-консультаційної комісії (далі ЛКК) про необхідність стороннього догляду за померлою ОСОБА_4 станом на червень 2009 року у зв`язку з її тяжким станом здоров`я.
За клопотанням представника позивача ОСОБА_5 судом здійснювались запити у медичні установи (поліклінічне відділення Бердянської міської лікарні, та психоневрологічний диспансер) для отримання відомостей про тяжкість захворювань ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 . Але ні позитивної, ні негативної відповіді від спеціалістів-медиків не одержано.
Стороною позивача доведено, що станом на червень місяць 2009 року ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, була неконтактна, не могла самостійно пересуватися, готувати їжу, прати, забезпечувати себе в повсякденні, про що підтвердили свідки, які були допитані по цій справі.
Згідно довідок заступника головного лікаря Бердянської міської лікарні по поліклінічному відділенню та завідуючого Бердянським психоневрологічним диспансером, з 2005 року померла ОСОБА_4 знаходилася під наглядом лікарів терапевта та невропатолога Бердянської міської лікарні, та з 2001 року амбулаторно спостерігалась в КУ «Бердянський психоневрологічний диспансер`з діагнозом: «Деменция неуточнённого генеза. В 2011 году по данным ЗАГСА снята в связи со смертью»(а.с.41, 60).
З 2006 року за участі позивачки померла ОСОБА_4 оглядалась лікарями Бердянського психо неврологічного відділення, про що підтвердила допитана в судовому засіданні завідуюча КУ «Бердянський психо неврологічний диспансер`Авдєєва О.М.
ЛКК поліклінічного відділення Бердянської міської лікарні, за відсутності висновків лікарів-психіатрів, не змогли надати відповідь про необхідність стороннього догляду померлій ОСОБА_4 станом на червень місяць 2009 року. Бердянське КП «Психоневрологічний диспансер`ухилилося від надання висновку про необхідність ОСОБА_4 стороннього догляду, посилаючись на відомчі інструкції. Окрім того, на час розгляду цієї справи встановлено про відсутність відомостей про тяжкість захворювань померлої ОСОБА_4 .
Вищезазначені обставини зумовили необхідність призначення та проведення відносно померлої ОСОБА_4 посмертної комісійної судової медичної експертизи.
Відповідно до ч. 6 ст. 147 ЦПК України, висновок експерта для суду не є обов`язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.
Згідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та

безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до висновку посмертної комісійної судової медичної експертизи № 69/к від 25.06.2012р., за даними медичної карти з Бердянського психоневрологічного диспансеру ОСОБА_4 23.01.2001р. був виставлений діагноз - деменція не уточненого генезу (придбане слабоумство) і рекомендовано обстеження (комп`ютерна томографія головного мозку, реоенцефалографія, електроенцефалографія, ехоенцефалографія), консультації лікарів-фахівців - невропатолога та окуліста.
З приводу зазначеного захворювання ОСОБА_4 оглядалася лікарями психоневрологічного диспансеру 29.07.2002р. і 22.03.2006р., які також рекомендували обстеження хворої з подальшим проходженням ЛТЕК для встановлення групи інвалідності.
Особам, що страждають психічним розладом зі стійким, значно вираженим психопатологічним синдромом у вигляді деменції встановлюється 1А група інвалідності (розділ 3.1, пункт 3.1.3 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05.09.2011р. № 561), що підтверджується і розділом 2 пункт 2.1 «Інструкції про встановлення груп інвалідності`від 28.12.1991р. № 16.01/20 діючої з 1991р. по 2004р. У розділі 3 «Інструкції ...», 1991р. також зазначено, що при слабоумстві рекомендується постійний сторонній догляд.
Згідно розділу 2, пункт 2.1 «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 07.04.2004г. № 183 - «підставою для встановлення Першої групи інвалідності є стійкі, значно вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або уродженим дефектом, що призводять до значного обмеження життєдіяльності людини, неспроможності до самообслуговування и викликають потребу в постійному, що не регулюються, сторонньому нагляді, догляді чи допомозі».
До І групи належать особи з найважчим станом здоров`я, які повністю нездатні до самообслуговування, потребують повного постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, абсолютно залежні від інших осіб або, які частково здатні до виконання окремих елементів самообслуговування, потребують постійного стороннього догляду, допомоги або нагляду, залежні від інших осіб у забезпеченні життєво важливих соціально-побутових функцій».
Викладені в пункті 3 цих висновків критерії відзначені і в розділах ІІ - ІІІ «Інструкції про встановлення груп інвалідності», затвердженої наказом МОЗ України від 05.09.2011р. № 561.
Таким чином, враховуючи записи в медичній карті з Бердянського психоневрологічного диспансеру та керуючись чинним на той і в даний час законодавством, експертна комісія дійшла висновку, що у ОСОБА_4 мало місце невиліковне тяжке захворювання, встановлене 21.01.2001р., і вона вже з цього часу потребувала постійного стороннього догляду (а.с.160-166).
Аналізуючи докази у їх сукупності, суд вважає, що позивач довела ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог, а саме - на протязі тривалого часу позивачка опікувалася, здійснювала догляд та надавала іншу допомогу і матеріально забезпечувала свою сестру ОСОБА_4 , яка у зв`язку з тяжкими захворюваннями знаходилася у безпорадному стані та потребувала постійного стороннього догляду, допомоги та піклування, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 є основаними на законі, обґрунтованими, дослідженими в судовому засіданні доказами та такими, що підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 1259 ч.2, 1262 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 62-64, 212-215 256-258 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.
Встановити факт перебування ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 2009 року у безпорадному стані через тяжку хворобу та похилий вік.
Змінити черговість одержання права на спадщину після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 та визнати за ОСОБА_1 , спадкоємицею другої черги, право на спадщину після смерті її рідної сестри ОСОБА_4 разом зі спадкоємцями першої черги її дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підставі того, що ОСОБА_1 на протязі довгого часу турбувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавці ОСОБА_4 , яка із-за похилого віку, тяжкої хвороби була у безпорадному стані.
Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано в апеляційний суд Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд в порядку, передбаченому ст.ст. 292-296 ЦПК України, протягом десяти днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Бердянського
міськрайонного суду О.Г. Пахоменко