Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2012 року Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

Головуючого судді Кривич Ж.О.,

при секретарі Сичовій Я.О.,

з участю позивача ОСОБА_1., відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон,-

ВСТАНОВИВ:

17.10.12 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон.

Позивачка у судовому засіданні підтримали уточнені позовні вимоги, просила суд винести рішення, яким надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітньому сину ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька у період з 28.12.12 року по 15.01.13 року до Росії та у період з 01.06.13 року по 31.08.13 року до Турції, Єгипту, Таїланду, Кіпру, Куби, Чехії, Шрі-Ланки.

Відповідач у судовому засіданні пояснив, що не заперечує проти виїзду дитини саме у цей період до цих країн, про що написав власноруч заяву.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконкому Автозаводської районної ради у судове засідання не зявився, на адресу суду надіслав клопотання про розгляд справи без його участі, проти тимчасового виїзду ОСОБА_3 за кордон не заперечував.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Згідно із свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 19 грудня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського райвиконкому м. Кременчука Полтавської області шлюб між сторонами розірвано, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено актовий запис № 373.

Від вказаного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розлучення син залишився проживати з позивачкою.

Відповідач не надає згоди на виїзд дитини за кордон, тому ОСОБА_1 звернулась до суду з даною позовною заявою.

Дитина не досягла шістнадцяти років, вона має право на виїзд за межі України за згодою батьків в супроводі осіб, які відповідним чином уповноважені на це.

Відповідно до п. 22 ч. 1 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1997 року № 57 встановлено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку у супроводі одного з батьків, або у супроводі осіб, які уповноважені на це одним з батьків за нотаріально посвідченої згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон.

Відповідач ухиляється від надання нотаріально посвідченої угоди на виїзд малолітнього сина за кордон. При цьому права та інтереси батька не порушуються.

П. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну»та ч. 3 п. 22 Правил перетинання державного кордону громадянами України», затвердженого Постановою КМУ від 27.01.1995 року за № 57 передбачено, що виїзд неповнолітнього громадянина може бути дозволений на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг шістнадцятирічного віку, без згоди та супроводу другого батька.

У відповідності зі ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну

громадян України»за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно п. 7 ст. 7 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода про обовязковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до п. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Ч. 2 ст. 155 Сімейного Кодексу України встановлено, що батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини.

Згідно з ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Суд вважає, що відповідач необґрунтовано чинить перешкоди у офіційному наданні дозволу дитині на виїзд за кордон, діючи всупереч її правам та інтересам, обмежує духовний, соціальний та моральний розвиток.

Оскільки відповідач по справі ухиляться від надання нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за межі України, то відповідно він перешкоджає забезпеченню реалізації охоронюваних законом прав та інтересів дитини в сфері охорони здоровя, духовного та морального розвитку, передбачених чинним законодавством України, позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому права та інтереси відповідача, як батька не порушуються.

Відповідно до статей 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до міста Москва (Російська Федерація) у період часу з 28 грудня 2012 року по 15 січня 2013 року без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2.

Надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, до країн: Турції, Єгипту, Таїланду, Кіпру, Куби, Чехії, Шрі-Ланки у період часу з 01 червня 2013 року по 31 серпня 2013 року без згоди та супроводу батька дитини ОСОБА_2.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: