АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/2615/2012
Справа № 2-812/11 Головуючий 1 інстанції:
ОСОБА_1
Категорія: житлове Доповідач: Малінська С.М.

Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26 березня 2012р.

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області у складі :

Головуючого - судді Малінської С.М.

суддів - Даниленка В.М., Швецової Л.А.

при секретарі : Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю , зняття з реєстраційного обліку та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач ОСОБА_2 звернулась у суд з позовною заявою, яка була уточнена при розгляді справи, до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю , зняття з реєстраційного обліку.

В обґрунтування позовних вимог позивач послалась на те , що вона є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1997року. Право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 17.02.1997 року, реєстр№ п-9-1723.

18.12.1998 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб , після чого відповідача зареєстровано в спірній квартирі. 12.09.2008 року шлюб між сторонами розірвано. Оскільки відповідач з березня 2009 року по лютий 2010року в вищевказаній квартирі не мешкав, то вона просила визнати останнього таким , що втратив право на користування спірним жилим приміщенням , а після уточнення позовних вимог - усунення перешкод у користуванні власністю , зняття відповідача з реєстраційного обліку.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав , звернувся з зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення. . Позивач за зустрічним позовом послався на те . що після розірвання шлюбу продовжує проживати в спірній квартирі , де він зареєстрований. Позивачка змінила замки на вхідних дверях квартири та перешкоджає йому у користуванні жилим приміщенням. ОСОБА_3 просив усунути перешкоди у користуванні житлом , вселити його та стягнути з ОСОБА_2 3090 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати.

Рішенням Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01лютого 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено , зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено. Усунуто перешкоди у користуванні та вселено останнього в спірне житлове приміщення, стягнуто з ОСОБА_2 на користь відповідача 3090 грн. витрат на правову допомогу та 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись з висновками суду, ОСОБА_2 просила в апеляційній скарзі рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог - усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні ОСОБА_2 її приватною власністю квартирою № 109 в будинку № 62 по пр.Гагаріна у м.Харкові шляхом визнання ОСОБА_3 таким , що втратив право користування вищевказаним житловим приміщенням.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу , перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції - змінити з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона забовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень , крім випадків , встановлених ст. 61 ЦПК України.

Згідно до ч.1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку , квартири має право використовувати помешкання для власного проживання , проживання членів сімї , інших осіб.

Відповідно до ст. 150 ЖК УРСР громадяни , які мають у приватній власності будинок , квартиру , користуються ним( нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд : продавати , дарувати , заповідати , здавати в оренду , обмінювати , закладати , укладати інші не заборонені законом угоди .

Згідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 156 ЖК члени сімї власника житлового будинку(квартири) , які проживають разом з ним у будинку( квартирі) , що йому належить , користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири ) , якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

До членів сімї власника будинку(квартири ) належать особи , зазначені і в частині другій статті 64 ЖК. Припинення сімейних відносин з власником будинку(квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Матеріали справи свідчать , що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 07.02.1997року. Право власності зареєстровано в КП «ХМБТІ» 17.02.1997 року, реєстр№ п-9-1723 ( а.с.6-7).

18.12.1998 року між нею та відповідачем зареєстровано шлюб , після чого відповідача зареєстровано в спірній квартирі (а.с.4). 12.09.2008 року шлюб між сторонами розірвано(а.с.5).

15.08.2009 року ОСОБА_2 уклала попередній договір із ОСОБА_4 купівлі-продажу спірної квартири(8-9).

Таким чином , ОСОБА_3 вселився в спірну квартиру на законних підставах і був зареєстрований як член сімї власника квартири , а тому відповідно до ст. 156 ЖК не може бути позбавлений права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником квартири на підставі вищевказаних правових норм , якими регулюється право власності.

Що стосується посилань ОСОБА_2 на укладання попереднього договору купівлі-продажу , то хоча право користування спірним житлом ОСОБА_3 являється похідним від права власності на квартиру ОСОБА_2 , але укладання попереднього договору купівлі-продажу не припиняє права власності на спірне житло , а тому укладання такого договору не позбавляє відповідача права користування спірним житлом.

Щодо посилань апелянта на відсутність відповідача в спірному житловому приміщенні понад шести місяців без поважних причин , то ці обставини спростовуються наданими відповідачем доказами-знаходженням відповідача на лікуванні ( а.с.78, 87-93).

Крім того , стаття 71 ЖК поширюється тільки на житлові приміщення державного житлового фонду. Щодо права членів сімї власника житла на користування цим житлом , то відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік , якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Доказів відсутності ОСОБА_3 в спірній квартирі понад один рік без поважних причин ОСОБА_2 суду не надала.

Посилання суду першої інстанції на ст. 48 ЗУ «Про власність»є безпідставним . оскільки на час ухвалення рішення суду даний закон втратив чинність , тому судова колегія в цієї частині вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції.

Стягуючи з ОСОБА_2 3090 грн. витрат на правову допомогу на користь ОСОБА_3 , суд першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 56 ЦПК України встановив , що правову допомогу надано відповідачу фахівцем в галузі права , що підтверджується дипломом( а.с.201), але не врахував вимог постанови КМ України від 27 квітня 2006 року «Про гранічні розміри компенсації витрат , повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ , і порядок їх компенсації за рахунок держави»№590.Згідно якої затверджено гранічні розміри компенсації витрат , повязаних з розглядом справ. Так , гранічний розмір витрат , повязаних з правовою допомогою стороні , на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку , якщо компенсація сплачується іншою стороною , не повинен перевищувати суму , що обчислюється виходячи з того , що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

З матеріалів справи вбачається , що ОСОБА_3 надавались правові послуги відповідно до договору від 11.10.2010року(а.с.110).На а.с.97;121;141-143; 152-153; 160-161; 215-216 знаходяться журнали судових засідань , згідно яких в судовому засіданні приймав участь представник відповідача ОСОБА_3 і вказано час судових засідань , загальний час судових засідань складає 2 години 25хв., відповідно до вищевказаної постанови КМ України , враховуючи розмір мінімальної заробітної плати на час судових засідань( з 01.10.2010 року-907грн. ; з 01.01.2011року-941грн. ; з 01.01.2012року-1073грн.) , сума витрат на правову допомогу складає 867грн.05коп. Даних про те , скільки часу затрачено на складання заяв суду не надано ( а.с.203) , доказів , підтверджуючих витрати на виїздні юридичні дії матеріали справи не містять , а тому судова колегія вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_3 щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 867грн.05коп. і в цієї частині змінити рішення суду.

На підставі наведеного , судова колегія вважає за необхідне рішення суду першої інстанції скасувати в частині посилання на ст. 48 ЗУ «Про власність»та в частині стягнення витрат на правову допомогу, зменшивши суму витрат на правову допомогу , що підлягає стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 до 867грн.05коп. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.64;71;72;150;156 ЖК УРСР ; ст.ст. 383; 391;405 ЦК України ; ст.ст.10;15;60;61 ;292 ; 294-296; 303 ; 304; 307 ч.1 п.3 ; 309 ;313-315 ; 317; 319 ; 325 ЦПК України , судова колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 01 лютого 2012 року скасувати в частині посилання на ст. 48 ЗУ «Про власність»та в частині стягнення витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_2 ЛЛюдмили Миколаївни на користь ОСОБА_3 867грн.05коп. витрат на правову допомогу.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

судді :