Справа № 2-1010/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2012 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Харченко О.П.,

при секретарі Карабута Ю. В.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідачів ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи Приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними, -

встановив:

10.02.2011 р. позивач - ОСОБА_5 , звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, третя особа нотаріус ОСОБА_6, у якій просила суд визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1 недійсним ,посилаючись на ту обставину, що вказаний договір було здійснено на підставі виданої нею під час хвороби довіреності , посвідченої нотаріусом ОСОБА_7

У подальшому 12.12.2011 року позивачка уточнила позовні вимоги та у позовній заяві вказала, що вона є людиною похилого віку ,а відповідачі- Машарова Т.В. та ОСОБА_3- її родичі , дружина та дочка її померлого брата ОСОБА_8. В період з грудня 2008р. по травень 2009р. вона перенесла тяжку хворобу- інсульт. . В неї було порушення кровообігу головного мозку, паралізація лівої руки та лівої ноги, що викликало побічні наслідки - неможливість зосередити свої думки та зрозуміло висловлюватися. Вона не могла рухатись без сторонньої допомоги, приймати їжу, ліки, ходити в туалет, купатись, та обслуговувати себе ,була постійно прикута до ліжка. Відповідачка ОСОБА_3 найняла ОСОБА_9, яка доглядала за нею ,а саме годувала її, прибирала за нею, подавала ліки. В цей період вона була повністю залежна від волі відповідачів. Більше в с.Покровське у неї родичів немає і ні у кого просити допомогу. Вони купували їй ліки, їжу , доставляли лікаря та наймали медсестру . На той час вона отримувала мінімальну пенсію у 860 грн., заощаджень вже немала. Вона була паралізована, не могла підводитись з ліжка, ходити, сидіти, обслуговувати себе,погано розуміла що з нею відбувається. Їй потрібне було лікування та гроші на лікування. Відповідачі їй говорили, що кожного дня їй потрібно було робити уколи та капельниці на 500 грн.щоденно . Вона віддала усі гроші відповідачам на придбання ліків та на догляд і гроші закінчились. Відповідачі на неї свої гроші не витрачали, бо самі мали в них потребу. Брат ОСОБА_10 висилав кілька разів гроші на її лікування і їх пізніше привозила їй двоюрідна сестра ОСОБА_11 яка мешкає в м.Артемівську, бо ОСОБА_10 більше не довіряв гроші відповідачам. Переслані гроші доходили не відразу та їх було теж замало і вона потребувала матеріальної допомоги.

Вона знаходилася під впливом тяжких для неї обставин, бо склалося важке для неї матеріальне становище, яке виражається у відсутності засобів, необхідних для нормального існування тяжко хворої людини, а саме для придбання предметів першої необхідності, продуктів харчування та ліків ,забезпечення необхідного медичного та повсякденного догляду. ОСОБА_9, що доглядала за нею також харчувалася із її продуктів , за її кошт , доглядаючи за нею вона вживала алкогольні напої . Тому її психічний стан також був вкрай тяжким, вона знаходилася у безпорадному стані після інсульту . У її похилому віці такий стан міг привести до смерті ,вона була налякана та безпорадна, погано розуміла ,що відбувалося із нею ,а коли приходила до тями ,то боялася ,що така тяжка хвороба може привести до ще гірших ускладнень а то і до смерті. Лише відповідачки відвідували її та лікували її за її кошт ,вона була в повній ізоляції від інших людей,бо мешкала у с. Покровське лише з 1992 року і то періодично,бо мала квартиру у м. Артемівську і майже нікого не знала. На все були потрібні гроші,яких вкрай не вистачало. Інсульт стався у грудні 2008 року, вона ще тяжко хворіла і приймала дорогі ліки, але коштів не вистачало . Як пізніше їй стало відомо, 11 лютого 2009р. відповідачки прийшли до її ліжка, вони казали, що жити їй залишилось недовго, якщо вона не отримає належного лікування, та вмовили її поїхати в м. Артемівськ, підписати довіреність на продаж її квартири , щоб на виручені кошти вони змогли її лікувати та купувати ліки. Відповідачки її одягли, а двоє чоловіків: ОСОБА_12 та водій провели до машини. В п`ятьох вони поїхали на машині до м. Артемівська де її заводили до лікаря, а потім вона у нотаріуса підписала довіреність на продаж її квартири. Вона була змушена це зробити , бо знаходилася під впливом збігу тяжких для неї обставин .Відповідачі обіцяли її доглядати та купувати їй ліки .Вона надіялась, що за це їй буде надаватися матеріальна допомога , а без такої надії вона б не підписала довіреність на продаж квартири і правочин продажу не був би укладений. Тяжка хвороба у похилому віці, безпорадний фізичний та психічний стан, ізоляція від спілкування та неможливість спілкування з іншими особами в силу хвороби, повна залежність від відповідачів, бажання та надія отримати належні догляд та лікування та скрутне матеріальне становище ,а також пригнічений та хворобливий психічний стан викликаний тяжкою хворобою змусили її підписати довіреність. За відсутності цих тяжких обставин вона б не підписала довіреність на продаж її квартири, бо вона не збиралася продавати свою квартиру яка є для неї необхідністю для нормального існування в силу її похилого віку та хворобливого стану здоров*я ( ще до інсульту вона захворіла на невиліковну хворобу псоріаз) і правочин по цій довіреності не було б вчинено взагалі . Вона надіялась, що відповідачки будуть доглядати за нею та лікувати,нададуть їй матеріальну допомогу після продажу квартири . Але відповідачки робили це лише за її гроші та гроші брата ОСОБА_10, своїх грошей вони не витрачали і за продану квартиру грошей їй не віддали. Після підписання довіреності вони їй грошей не віддали і вона не відразу взнала, що ОСОБА_2 продала квартиру. Якби вона вирішила б продати квартиру ,то цей правочин було б вчинено не на таких умовах, які вказані у договорі купівлі-продажу квартири, бо вони вкрай не вигідні .У червні 2009р., після свого одужання вона дізналась, що ОСОБА_2 за цією довіреністю 19 травня 2009 року продала її квартиру своїй матері ОСОБА_3 за 41 029 грн. В договорі вказана ціна більше ніж вдвічі дешевша за ринкову ціну на подібну квартиру. Від вчинення цього правочину її втрати є суттєвими, бо договір купівлі-продажу на таких умовах є кабальним. Належна їй квартира має усі зручності, у тому числі гарячу воду , що для м. Артемівська є важливим, бо є не у кожній квартирі. Вона знаходиться у доброму стані і якби вона її продавала , то могла б продати її за значно більшу ніж вдвічі ціну. Гроші від продажу квартири ОСОБА_2 їй не віддала, тому позивачка запропонувала відповідачкам за взаємною згодою розірвати укладений між ними договір купівлі-продажу та повернути квартиру у її власність,але вони відмовились бо знають , що вона складала заповіт на вказану квартиру на користь брата ОСОБА_10 ,який дав гроші на цю квартиру. Просила суд:визнати недійсною довіреність від 11 лютого 2009 року видану на імя ОСОБА_2 на продаж належної їй квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, посвідченої нотаріусом ОСОБА_7; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2, укладений 19 травня 2009 р. між ОСОБА_2 та її матір`ю ОСОБА_3, зареєстрований в державному реєстрі правочинів під №1836, посвідчений нотаріусом С.І ОСОБА_6; визнати за нею право власності на житлову квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_2. та забов`язати ОСОБА_3 повернути їй цю квартиру; судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи покласти на відповідачів.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_5 свої вимоги підтримала і суду пояснила, що довіреність вона підписала під впливом тяжких обставин- тяжкої хвороби, якою страждає по теперішній час та на вкрай невигідних для неї умовах . Просила визнати довіреність на право продажу її квартири та договір купівлі-продажу квартири від 19.12.2009 року недійсним, оскільки вони не відповідають її волевиявленню ,її квартира продана за вказаною у договорі купівлі-продажу низькою ціною і грошей від купівлі-продажу її квартири відповідачка ОСОБА_2 їй не віддала , довіреність вона здійснила за пропозицією відповідачок у тяжкий для неї час у хворобливому стані. Відповідачі пояснювали їй ,що потрібні гроші для її лікування та догляд, а гроші у неї закінчились і брат не встиг їй передати через родичів . Вони говорили, що їй недовго вже жити ,якщо вона не буде лікуватися та обіцяли доглядати її ,раптово вивезли її до нотаріуса коли вона була ще хвора і у безпорадному стані. А квартиру продали без її відома. Продана квартира є для неї необхідністю ,бо вона хворіє на псоріаз і приймала там ванни. Квартира має усі зручності, в тому числі гарячу воду для купання. Коли її везли до нотаріуса вона не могла самостійно рухатись, знаходилася у безпомічному стані,її возили ще й до психіатра. Укладання довіреності не відповідає її волі, вона ніколи не хотіла продавати свою квартиру ,бо заповідала її брату ОСОБА_10 за гроші якого і була куплена ця квартира.

Представник позивачки підтримав її позовні вимоги та суду пояснив, що позивачка в силу свого похилого віку ,а саме 81 рік та стану здоровя , а також тяжких обставин підписала довіреність на продаж квартири. Наміру продавати квартиру вона не мала, підписала довіреність , бо відповідачки умовили її в той час як вона ще тяжко хворіла ,приймала ліки і не зовсім розуміла своїх дій. Після інсульту усі витрати по її лікуванню та утриманню несла позивачка ,потрібні були гроші і відповідачки скористалися цією обставиною. Під час хвороби позивачка за її кошт також харчувалася ОСОБА_9, яка доглядала за нею. Відповідачки лише готували їжу і своїх грошей на лікування та утримання ОСОБА_5 не витрачали .Згідно розрахунку щомісячні витрати на проживання ,догляд та лікування ОСОБА_5 складали 1640 грн.54 коп., пенсію вона отримувала в середньому 700 грн. в місяць. Просив суд також стягнути з відповідачів на користь позивачки витрати на правову допомогу згідно договору про правову допомогу у розмірі 3433 грн.60 коп.

Відповідач ОСОБА_2підтвердила, що вона є племінницею позивачки та позовні вимоги не визнала повністю та суду пояснила, що вона та її мати ОСОБА_3 доглядали за позивачкою ОСОБА_5після інсульту у грудні 2008 року і позивачка сама мала намір передати належну їй квартиру її дочці ,бо у ОСОБА_5 дітей не має. Вона також дозволяла їм користуватися її квартирою. Відповідачка робила їй ін*єкції та викликала для неї фельдшера та лікаря із міста. Гроші на лікування давала ОСОБА_5. За їхнім проханням під час хвороби у ОСОБА_13 постійно жила ОСОБА_9 яка доглядала за нею. Квартиру вона продала за 41 тисячу гривень своїй матері ОСОБА_3 ,але в ній мешкає її дочка.Гроші вона віддала ОСОБА_5,але розписки про це у неї не має. Просила у задоволенні заявлених вимог відмовити,бо вважає, що позивачка розпорядилася належною їй квартирою.

Відповідачка ОСОБА_3 дала суду аналогічні пояснення, підтвердивши, що вони купували ліки та харчі за гроші позивачки і після продажу квартири її дочка ОСОБА_2 віддала гроші за квартиру позивачці.Просила суд також у задоволенні позову відмовити.

Представник відповідача позов не визнала і суду пояснила, що вона вона вважає, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позивачка вже двічі зверталася до суду із позовами до відповідачів ,але їй було відмовлено. Ці рішення підтверджені апеляційним судом і усі обставини справи вже вивчались іншими судами по справам 2-262-2010 та 2-1011-11,які вивчив суд. Вона також вважає ,що суд не повинен був приймати уточнену позовну заяву 29.02.2011року у якій вказана одна і та ж підстава для визнання правочину недійсним ст..233 ЦК України, бо у уточненій позовній заяві позивачка вказувала дві підстави ст..233 ЦК України та ст..230 ЦК України та подала цю заяву після початку розгляду справи по суті. Також вважає що позивачка не довела ,що вона не мала грошей на лікування та харчування ,бо як стало відомо в останній час розгляду справи у позивачки були кошти на рахунках банків ,але в яких відповідачкам не відомо. Окрім того у позивачки є інші родичі, які її провідували. Крім того вартість проданої квартири була на момент продажу такою приблизно по ціні за якою її продали. Вона також вважає, що розрахунок витрат на правову допомогу документально не підтверджений і задоволенню не підлягає. Просила суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_10 суду пояснив, що позивачка- його рідна старша сестра і це саме він дав гроші позивачці на придбання спірної квартири у м. Артемівську , але його покійний брат ОСОБА_8 ще за життя хотів заволодіти цією квартирою і лише після його втручання переоформив квартиру договором дарування на позивачку. Він сам мешкає у м.Москва та працює скульптором і дав гроші позивачці на придбання квартир, бо він скульптор і щороку приїжджає у с. Покровське до сестри і мав намір мешкати у цій квартирі після пенсії,повернутися на батьківщину. Про те,що у позивачки стався інсульт у грудні 2008 року він дізнався від іншої родички,яка про це повідомила йому по телефону. Після історії з квартирою він не довіряв сім*ї брата і тому ,знаючи, що сестра потребує гроші для лікування передавав їй двічі гроші через інших родичів, які мешкають у м. Артемівську та потім їх передавали сестрі. Другого разу гроші сестрі не передали. Він також хотів віддячити їм матеріально за догляд сестри і передавав їм ,що коли приїде влітку ,то дасть їм грошей. За рік до інсульту у позивачки пропали документи на дім та заповіт. Просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус ОСОБА_6 подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності вказавши, що він бажає скористатися своїм правом як третьої особи на відмову у участі у розгляді справи.

Третя особа на стороні відповідача приватний нотаріус ОСОБА_7 подав до суду заяву про слухання справи у його відсутності вказавши, що довіреність він посвідчив згідно вимог закону та у нього не було підстав вважати ,що ОСОБА_5 страждає психічним розладом ,що міг вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ними.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника , відповідачі та їх представника , третьої особи та свідків,вивчивши матеріали цивільних справ № 2-262-2010 та 2-1011-2011 ,а також матеріали даної цивільної справи суд вважає, що заявлені вимоги слід задовольнити частково за наступними підставами:

Стаття 19 Конституції України передбачає ,що правовий порядок в Україні грунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.

Стаття 41 Конституції України встановила ,що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Ст. 55 Конституції України гарантує, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно із ст.233 ЦК правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину. При визнанні такого правочину недійсним застосовуються наслідки, встановлені статтею 216 цього Кодексу. Сторона, яка скористалася тяжкою обставиною, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки і моральну шкоду, що завдані їй у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Судом вивчені доводи позивачки про те, що укладену нею угоду слід визнати недійсною у зв*язку із наявністю одразу двох обставин виникнення тяжкої обставини та укладення нею угоди на вкрай невигідних для неї умовах і встановлено наступне:

Згідно технічного паспорту на квартиру спірною є двокімнатна квартира ,розташована на 3 поверсі 5-ти поверхового будинку ,яка складається з 2-х кімнат жилою площею 26.32 кв. м та загальною площею 43.35 кв. м., що знаходилася у власності ОСОБА_5 (а.с.18,19).

Як вбачається із довіренності від 11.02.2009 року позивач ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 уповноважує ОСОБА_2 розпоряджатися ( продати, обміняти, здавати в оренду,передавати в заставу в забезпечення власних зобов*язань тощо ) на умовах їй відомих, належною їй двокімнатною квартирою № 49 у будинку № 1 по вулиці Комсомольській у м.Артемівську. Довіренність підписана позивачкою ОСОБА_5М.(а.с.74).

Договір купівлі-продажу свідчить, що 19.05.2009 року відповідачка ОСОБА_2 діючи на підставі вищевказаної довіренності продала відповідачці ОСОБА_3 належну на праві приватної власності ОСОБА_5 двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 за 41029 грн.. Договір купівлі-продажу підписаний продавцем ОСОБА_2 та покупцем ОСОБА_3 ,що підтверджує доводи позивачки про те, що вона не знала на яких умовах та коли була здійснена угода купівлі продажу квартири ,бо не була присутня під час укладання угоди.(а.с.20,21).

Як видно із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 29.07.2009 року за ОСОБА_3 зареєстрована в цей день на праві власності квартира №49 у будинку № 1 по вул Комсомольській у м. Артемівську Донецької області на підставі договору купівлі-продажу (1836) від 19.05.2009 року(а.с.23).

Сторони не заперечують, що у грудні 2008 року у позивачки стався інсульт.

Цей факт також підтверджує довідка ФАП с. Покровське ,наявна в оригіналі в матеріалах цивільної справи №2-262/2010 (а.с30) та в матеріалах даної справи (а.с.16а) про те, що ОСОБА_5 обслуговувалась вдома фельдшером з приводу порушення мозкового кровообігу 01.12.2008 року ,08.12.2008 року,17.12.2008 року та знаходилася на постільному режимі з 01.12.2008 року по 30.03.2009 року.

Згідно довідки фельдшерсько акушерського пункту с. Покровське ОСОБА_5 зверталася за медичною допомогою 22.02.2009 року о 16.00 з діагнозом : кардіосклероз,церебросклероз, гіпертонічна хвороба ІІ ступеня ,гіпертонічний криз, наслідки ОНМК (а.с.15).

Судом оглянута довідка ФАП від 14.12.2009 року згідно якої ОСОБА_5 обслуговувалась на дому 08.12.2008 року з приводу порушення мозкового кровообігу,на момент огляду паралізована ліва нога та ліва рука , мова незрозуміла,плаксива,17.12.2008 року діагноз той же ,стан той же ,треба додати до лікування настойку женьшеня ,прозерин, витамін в . 22.02.2009 року виклик додому з приводу наслідків гострого порушення мозкового кровообігу,гіпертонічний криз - стан середньої тяжкості, хвора в маренні ,зроблено : спазмалгон,анальгін, папаверін,дімедрол,валідол. (а.с.22).

Факт наявності у позивачки на момент укладання довіреності 11.02.2009 року також психічної хвороби у вигляді органічного емоціонально-лабільного (астенічного) розладу особи внаслідок церебросклерозу також підтверджує вивчений у судовому засіданні акт судово-психіатричної експертизи №79 від 20.05.2010 року ,зробленої під час розгляду цивільної справи № 2-262-2010(а.с.123-132).

Рішенням Апеляційного суду Донецкої області від 04.01.2011 року ( справа № 2-262-2010- № 22-22288/2010) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання довіреності на продаж спірної квартири та договору купівлі-продажу спірної квартири на підставі ст..229 ЦК України відмовлено з вказівкою на ту обставину, що суд першої інстанції помилково в судовому рішенні проаналізував помилку відносно сутності довіреності ,а відповідно і договору купівлі-продажу і зробив помилкові висновки щодо встановлених обставин. При цьому Апеляційний суд приняв до уваги ,що посилання позивачки на те,що вона не знала про те,що в довіреності йде мова про продаж квартири ,а також про те, що квартиру можна продати без її дозволу та особистої присутності неспроможні ,бо спростовуються довіреністю та поясненнями приватного нотаріуса ОСОБА_7. (а.с.111-112).

Рішенням Артемівського міськрайонного суду від 20.10.2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання довіреності на продаж спірної квартири та договору купівлі-продажу спірної квартири на підставі ст..231 ЦК України ( справа № 2-1011-2011) відмовлено. При цьому суд встановив ,що позивач недовів, ту обставину, що вона видала довіреність на продаж спірної квартири внаслідок застосування до неї з боку відповідачки ОСОБА_2 фізичного чи психічного тиску та не вказав у чому полягав такий тиск. Рішення набрало чинності згідно ухвали Апеляційного суду від 06.12.2011 р. (а.с.119-120).

У вказаному рішенні Артемівського міськрайонного суду від 20.10.2011 року встановлено , що згідно витягу із спадкового реєстру ,наданого Першою Артемівською державною нотаріальною конторою ,04.07.200 0року та 17.02.2006 року ОСОБА_5 укладала заповіти на ім.*я та на користь свого брата ОСОБА_10. Свідок ОСОБА_14 підтвердив ,що за проханням ОСОБА_12 возив ОСОБА_5 ,яка рухалася з паличкою до приватного нотаріуса , психіатра,а потім знову до нотаріуса. Позивачка наполягала, щоб її відвезли до державного нотаріуса ,не жалілася ,що погано себе почуває , не просила медичної допомоги. З висловів ОСОБА_5 він зрозумів що вона їде до нотаріуса, щоб переписати квартиру онукам (а.с.118).Свідок ОСОБА_15 пояснювала, що брат позивачки ОСОБА_10 надав позивачці грошову допомогу і вона з сестрою ОСОБА_16 приїжджала до ОСОБА_5 під час хвороби. Про передачу квартири їм нічого не було відомо.(а.с.119). Свідок ОСОБА_16також пояснювала, що вона передавала разом з сестрою гроші ОСОБА_5 і бачила ,що її доглядали ОСОБА_2 ,ОСОБА_3 та ОСОБА_9 Свідок підтвердила, що ОСОБА_5 розпоряджалася принесеними ними грошима ,надаючи ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 на придбання продуктів ,медикаментів та інше. (а.с.118).

Отже виходячи із змісту ст.. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Що стосується доводів представника відповідача про повторний виклик до суду свідків ОСОБА_14,ОСОБА_17, ОСОБА_15 та ОСОБА_16 приводом , то суд виходить з того, що показання цих свідків щодо обставин справи відображені у рішенні Артемівського міськрайонного суду від 20.10.2011 року ,яке набрало чинності і не оскаржене позивачкою у касаційному порядку (а.с.113-120), тому суд вважає за можливе послатися на встановлені у цьому рішенні показання свідків . При цьому суд зазначає, що представник відповідача на порушення вимог ч.3 ст.27 ЦПК України недобросовісно скористався належними йому правами щодо забезпечення доказів,так для свідків відповідачами були взяті спочатку судові повістки на 25.04.2012 року( що підтверджує копія на а.с.199), але через посилання на хворобу представника відповідача ОСОБА_4 , докази якої не були надані суду ,судове засідання не відбулося і свідки були викликані на 22.05.2012 року, але не з*явилися, клопотання про їх привід не було заявлене. Таке клопотання було заявлене лише 11.06.2012 року з посиланням на відмову свідків з*явитися до суду, хоча на двох судових повістках вказано ,що повістки були отримані особисто ,але відмови від явки до суду в них не зазначено. (а.с.200-202), а судова повістка ОСОБА_18 не була вручена,а була вручена сестрі.До того суду не надано доводів того що , вказані свідки можуть пояснити суду якісь нові обставини поданій справі. Суд вважає такі дії відповідачів направленими на створення тяганини по цивільній справі та такими що не відповідають вимогам закону щодо добросовісності.

Тому суд вважає, що вищевказані показання свідків підтверджують не лише наявність у позивачки тяжкої хвороби і посвідчення нею довіреності під час такої хвороби до видужання , а і ту обставину, що позивачка потребувала матеріальну допомогу,яку їй частково надав брат ,оскільки вона давала свої гроші відповідачкам ОСОБА_3 на придбання продуктів, медикаментів та інші витрати. Цю обставину не заперечували у суді також і відповідачі і це підтверджує доводи позивачки щодо того, що під час хвороби їй не вистачало грошей на її лікування та догляд ,а також на забезпечення щоденним харчуванням ОСОБА_9, яка постійно та щоденно проживала з нею ,доглядаючи за нею до березня 2009 року..

З метою перевірки доводів відповідачів про те, що позивачка вже зверталася з позовами до суду з вказаних нею обставин судом вивчені вказані цивільні справи та встановлено, що обидві цивільні справі містять інші позовні вимоги, які ґрунтуються на оцінці наданих позивачкою доказів і розглядалися в межах заявлених позивачкою позовних вимог та доказів за статтями 229 та 231 ЦК України .

Суд не може обмежити конституційне право позивачки ОСОБА_5 на звернення до суду з позовом відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України згідно яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Окрім того згідно ст.20 ЦПК України право на захист особа здійснює на свій розсуд. Нездійснення особою права на захист не є підставою для припинення цивільного права, що порушене,крім випадків встановлених законом.

Що стосується доводів представника відповідача про те, що позивачка уточнила свої вимоги після початку розгляду справи по суті і суд повине був їх не приймати , то суд зазначає, що як видно із поданої до розгляду справи по суті позовної заяви вона була подана з проханням визнати правочини , які взаємопов*язані та один з яких є наслідком іншого, недійсними за двома підставами - за ст. 233 та ст.230 ЦК України, розгляд яких за двома підставами в одному провадженні не передбачений законом. Тому, оскільки до початку розгляду справи по суті позивачка посилалася на підстави передбачені ст.233 ЦК України та не змінила їх ,а лише зменшила обсяг позовних вимог у порядку ст.31 ЦПК України , залишивши одну підставу для визнання правочинів не дійсними,то суд вважає ,що уточнення позову в цій частині не суперечить закону ,бо зроблене згідно ст.31 ЦПК України у зв*язку із зменшенням обсягу позовних вимог.

Довідка серії КР №356614 від 07.02.1986 року підтверджує ,що ОСОБА_5 1931 р.н.визнана інвалідом 3-ї групи за загальним захворюванням з 07.02.1986 року безстроково (а.с.145).

Судом вивчені медичні довідки від 12.08.2004 р.,22.01.2010 року; протокол обстеження від 01.02.2010 року та епікризи від 31.01.2010 р. та 10.07.2010 року з яких вбачається, що ОСОБА_5 довготривалий час хворіє та має низку хронічних захворювань. (а.с.148-151).

Довідка від 30.03.2012 року свідчить, що ОСОБА_5 зареєстрована і проживає у с. Покровському одна.(а.с.146).

Довідка УПФУ в м.Артемівську та Артемівському районі №1652 підтверджує ,що позивачка отримувала пенсію і станом на грудень 2008 року по березень 2008 року включно її пенсія складала щомісячно 729 грн.47 коп.(а.с.147).

Як видно з листа агенства нерухомості Садко№1 від 24.01.2011 р. фактична ринкова вартість двокімнатної квартири загальною площею 43.35 кв. м ,житлова 26.32 кв. м по вул. Комсомольській в м. Артемівську без капітального ремонту станом на день укладання договору купівлі-продажу 19.05.2009 року складала 84 000 грн. (а.с.13).

За повідомленням агенства нерухомості Реалвід 15.02.2011 р. вартість двокімнатної квартири загальною площею 43.35 кв. м ,житлова 26.32 кв. м по вул. Комсомольській в м. Артемівську без капітального ремонту станом на день укладання договору купівлі-продажу 19.05.2009 року складала 131 000 грн.(а.с.73).

Оглянутий у судовому засіданні лист від 14.01.1999 р. поданий відповідно до ст.64 ЦПК України в оригіналі , достовірність якого підтвердив у суді ОСОБА_10, який є третьою особою по справі, підтверджує його пояснення та пояснення позивачки , які не заперечуються у суді відповідачами про те, що він придбав спірну квартиру за свої кошти для позивачки та постійно надавав матеріальну допомогу ,в тому числі обіцяв давати гроші для оплати за утримання будинку в с. Покровському ,де живе наразі позивачка ,для того щоб влітку він там мав змогу жити, а позивачка могла жити у купленій для неї квартирі в м. Артемівську. (а.с.125).

Про те ,що позивачка ОСОБА_5 ,коли не хворіла і могла рухатись ,постійно зверталася за отриманням субсидії та матеріальної допомоги у зв*язку із малою пенсією порівняно з прожитковим мінімумом доводять повідомлення на а.с.138-140, довідка від 05.04.2012 р. (а.с.141),заява (а.с.142), акт обстеження матеріально-побутових умов сім*ї (а.с.143).З даного акту УПСЗН від 14.11.2005 року також вбачається ,що позивачка мешкає у будинку , який потребує капітального ремонту,одинока, дітей не має, допомоги не одержує ,часто хворіє і потребує медикаментозного лікування, підсобного господарства не має, земельного паю не має. Акт підписаний уповноваженими особами та депутатом сільської ради та завірений печаткою сільської ради і служить доказом того, що позивачка ,маючи малу пенсію постійно потребувала матеріальної допомоги ще до інсульту в грудні 2008 року.

Як розповіла у судовому засіданні свідок ОСОБА_19 вона працює зав. ФАП у с. Покровське і їй відомо, що ОСОБА_5 у 2009 році хворіла після перенесеного інсульту і була лежачою ,а в травні місяці 2009 року вона побачила, що вона вже почала ходити. Вона відвідувала ОСОБА_5 і бачила , що вона лежить чиста та прибрана , а в кімнаті були ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Вона також робила уколи хворій , а лікування призначав по телефону лікар невропатолог ЦРЛ Дударєв , а вона лише записувала призначення. ОСОБА_5 була чиста. У неї було гостре порушення мозкового кровообігу. Вона була у ОСОБА_5 десь у січні- лютому 2009 року . Знаючи , яке було захворювання у ОСОБА_5 вона вважає, що ОСОБА_5 не могла самостійно рухатися у лютому 2009 року навіть при дотриманні призначеного лікування. Коли вона відвідувала ОСОБА_5 стан її був дуже важкий. Один раз вона також бачила там ОСОБА_9. Свідок також підтвердила ,що дійсно за рік до інсульту до неї приходила позивачка та її брат ОСОБА_10 і повідомляли, що в неї щось пропало чи гроші, чи документи.

Свідок ОСОБА_20суду розповіла, що вона працює фельдшером ФАП та декілька разів до інсульту надавала медичну допомогу ОСОБА_5. Після інсульту її також викликали два рази. Вона пам*ятає,що її викликали до ОСОБА_5 після інсульту і вона надала їй допомогу і все. Консультував її лікар невропатолог, їй уколи робили вдома . Була зима, було холодно, ОСОБА_5 було дуже погано. Вдома була ОСОБА_2 і ОСОБА_9. ОСОБА_5 лежала на дивані. Вона не пам*ятає скільки коштували ліки на той час, але зараз це коштує дуже дорого.У кімнаті було чисто і хвора була чиста. Коли ОСОБА_5 почала ходити вона їй розповіла, що її образила ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_9 суду показала суду що вона доглядала за ОСОБА_5 після інсульту,прала . Їжу готувала не вона,а ОСОБА_2 .Уколи робила ОСОБА_2. ОСОБА_3 її покликала доглядати за ОСОБА_5 за харчі і вона там годувалася.Тетяна робила уколи кожен день ОСОБА_5. ОСОБА_5 провідували ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і чоловік ОСОБА_2. Вона прийшла туди до Нового року і жила там до березня 2009 року. Коли сніг почав танути у березні, ОСОБА_5 почала підніматися і спочатку падала , а потім вона почала із своїм сином водити ОСОБА_5. ОСОБА_11 провідувала один раз. ОСОБА_5 потребувала допомоги.

Від виклику свідка ОСОБА_12 до зали суду представник позивача відмовився у судовому засіданні 22.05.2012 року..

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК, якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житла чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Під тяжкими обставинами необхідно розуміти не будь-яке несприятливе матеріальне чи інше становище, а його крайні форми. Тяжка обставина - оцінювальна категорія, і має визначатись судом з урахуванням усіх обставин у справі. При цьому потерпілий повинен довести, що за відсутності тяжких обставин він правочин не уклав би взагалі або на зазначених умовах.

Суду представником позивача наданий розрахунок витрат на проживання ,догляд та лікування ОСОБА_5 (ас.190-191)., яким він обґрунтовує щомісячні витрати ОСОБА_5 у розмірі 1640 грн.54 коп.

Вартість ліків згідно із довідками про їх призначення ,наявними у справі підтверджена довідкою аптеки ТОВ Мелікраноні за жодною різновидністю ліків не оспорена відповідачами під час судового засідання щодо призначення чи вартості ліків.(а.с.192).

Проаналізувавши усі надані суду докази у їх сукупності суд приходить до висновку що позивачкою доведений факт наявності у неї на час укладання довіреності 11.02.2009 року тяжких обставин, оскільки судом встановлено ,що позивачка ще до інсульту була інвалідом 3-ї групи ,хворіла на ряд хронічних хвороб, постійно потребувала матеріальної допомоги бо отримувала невелику пенсію і не завжди отримувала субсидію, раптово у грудні 2008 року перенесла тяжку хворобу- інсульт, що ще більше погіршило її стан здоров*я і при пенсії 729 грн. 47 коп. була змушена оплачувати усі витрати по лікуванню ,догляду та харчуванню не лише себе, а і іншої особи ОСОБА_9, що харчувалася за її кошт. Ці доводи позивачки не оспорювали і відповідачки ні при розгляді попередніх справ з цих обставин ,а також підтвердили у судовому засіданні. Вони лише готували їжу та приносили її позивачці та ОСОБА_9 та робили уколи і масаж та давали пігулки. Прожитковий мінімум для працездатних осіб, що діяв з 1 жовтня 2008 складав - 669 грн., а для не працездатних 498 гривень. . В той же час ОСОБА_5 доводилося забезпечувати харчуванням двох осіб, себе та ОСОБА_9 що вже перевищує розмір її пенсії на той час - 729 грн. 47 коп. ,не враховуючи необхідність придбання усих необхідних для лікування позивачки ліків.

При цьому суд також враховує ,що на день складання довіреності 11.02.2009 року позивачка ОСОБА_5 ще знаходилася на постільному режимі з 01.12.2008 року по 30.03.2009 року, що підтверджує медична довідка ФАП від 05.10.2009 р. ,показання свідка ОСОБА_19 щодо того ,що у лютому 2009 року ОСОБА_5 навряд чи змогла б самостійно рухатися без сторонньої допомоги, показання свідка ОСОБА_14 про те, що 11.02.2009 року ОСОБА_5 рухалася з паличкою, показання свідка ОСОБА_9 про те, що вона доглядала за ОСОБА_5 ще до березня 2009 року,бо це було необхідно , показаннями свідка ОСОБА_20 про те, що вона також бачила позивачку у поганому стані при її виклику взимку, довідкою ФАП про те, що ще 22.02.2009 року був виклик додому з приводу наслідків гострого порушення мозкового кровообігу, гіпертонічний криз - стан середньої тяжкості, хвора в маренні . Тож доводи позивачки про те, що відповідачки вмовили її продати квартиру для отримання грошей для необхідного їй лікування та догляду в той час коли вона ще тяжко хворіла і була прикута до ліжка знайшли своє підтвердження у судовому засіданні і на цей факт вказує факт укладання довіреності до видужання позивачки. Якби такої необхідності не було та було вільне волевиявлення сторін, то відповідачі могли б зачекати доки позивачка не буде прикута до ліжка ..

За таких обставин суд вважає , що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження той факт, що правочин вчинено ОСОБА_5 під впливом та підчас тяжкої для неї обставини її тяжкої хвороби , відсутність коштів для лікування якої загрожувала її життю,що і є крайньою формою несприятливого матеріального становища позивачки як і повна її залежність від ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на час постільного режиму до 30.03.2009 року , які забезпечували за її кошт її догляд та лікування.

Звертаючись до суду з позовом позивачка вказала, що підписуючи довіреність вона вважала, що за отримані від продажу квартири гроші їй буде забезпечено гарне лікування та догляд відповідачами,які своїх коштів на неї не витрачали і обіцяли забезпечити такий догляд та лікування у разі підписання довіреності на відчуження квартири, тому вона дала довіреність на розпорядження її квартирою на вкрай невигідних для неї умовах, чим друга сторона правочину скористалася.

Сторони не заперечують , що як видно із тексту довіреності вона надає право відповідачці ОСОБА_2 від імені позивачки розпорядитися належною їй квартирою ,а саме продати, обміняти, здавати в оренду, передавати в заставу в забезпечення власних зобов*язань тощо, на умовах їй відомих . Разом з тим суд звертає увагу, що дарування квартири,тобто безоплатне відчуження квартири , не передбачене у тексті довіренності ,що спростовує доводи відповідачів про те, що позивачка нібито мала намір подарувати спірну квартиру онукам і підтверджує доводи позивачки про згоду на оплатне відчуження квартири.

Позивачка стверджує, що була домовленість продати квартиру , а за виручені гроші відповідачі обіцяли їй догляд та лікування ,скориставшись її тяжкою хворобою та відсутністю коштів на лікування та нагадували що вона може померти. Ці твердження позивачки підтверджуються фактичними діями відповідачів, оскільки 19.05.2009 року відповідачка ОСОБА_2 продала належну позивачці квартиру своїй матері відповідачці по справі ОСОБА_3,тобто відбулося оплатне відчуження спірної квартири.

У позові позивачка також вказує, що квартира була продана за низьку ціну, тобто на вкрай невигідних для неї умовах за 41029 грн.

Невигідними умовами може бути реалізація коштовного майна за низьку ціну. При вчиненні таких правочинів у сторони, яка відчужує майно, немає помилки або обману, вона, укладаючи такий правочин, усвідомлює, що вчиняє; його на вкрай невигідних умовах за збігом і під впливом тяжких обставин.

Судом вивчені ці доводи позивачки та встановлено, що згідно наданих позивачкою суду відомостей вартість спірної квартири за даними двох вищевказаних агенств нерухомості складала на день відчуження від 84 000 грн. до 131 000 грн..

При цьому ,даючи оцінку наданим сторонами доказам суд зазначає, що не приймає до уваги повідомлення приватного підприємства ОріоН-Твід 24.01.2011 року на аркуші справи 14 щодо вартості даної квартири у розмірі 90 000 грн. наданої позивачкою, яка протирічить наданій відповідачами відповіді цієї ж установи від 06.06.2012 року про те ,що вартість цієї квартири складала 53600 грн. (а.с.194). Такі протирічні відомості надані обом сторонам не можуть бути визнані судом достовірними та належними доказами реальної ринкової вартості спірної квартири у вказаний період.

Разом з тим суд зазначає, що надаючи суду довідку про те ,що орієнтовна ринкова вартість подібної до спірної квартири складала на день продажу 53600 грн. ,відповідачі фактично визнали, що квартиру було продано за ціною , яка була нижча від отриманої суми 41029 грн. на 12571 грн. що для позивачки з її пенсією 729 грн. 47 коп. також є значною грошовою сумою.

Тож суд вважає ,що суду надано достатньо доказів того, що на підставі підписаної позивачкою довіреності була укладена угода купівлі-продажу квартири на вкрай невигідних для позивачки умовах і вона, укладаючи такий правочин, усвідомлювала, що вчиняє його на вкрай невигідних умовах за збігом і під впливом тяжких обставин.

Подаючи позови до суду , позивачка також просила врахувати ,що вона не отримала від відповідачки ОСОБА_2 грошей від продажу квартири згідно довіреності і вважала це невигідною умовою. Суд вважає , що ця обставина , не спростована доказами відповідачів , але не може бути врахована у даному випадку судом ,оскільки є предметом іншого спору ,з приводу виконання довіреності ,з яким позивачка має право звернутися до суду у разі дійсності довіреності.

Згідно ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Вирішуючи даний спір суд виходить з того, що волевиявлення учасниці правочину ОСОБА_5 на момент вчинення правочину ,а саме довіреності від 11.02.2009 року на відчуження належної їй квартири не було вільним та не відповідало її внутрішній волі , у зв*язку із тяжкою хворобою та збігом тяжких обставин ,яким скористалися відповідачі .

Той факт, що нотаріус запропонував ОСОБА_2 обстежити ОСОБА_5 у психіатра і вони це зробили перед повторним візитом до приватного нотаріуса, також свідчить про сумнів нотаріуса щодо стану здоров*я позивачки на день укладання правочину та що відповідачі будь за що бажали зробити довіреність до видужання позивачки, яка просила укладати угоду у державного нотаріуса та не погодилася на безоплатне відчуження квартири.

Для кваліфікації недійсності правочину за ст. 233 ЦК України необхідна обов'язкова наявність двох умов - наявність тяжких обставин та невигідність умов правочину,які встановлені судом по справі за двома правочинами які є пов*язаними одним волевиявленням довіреності на продаж квартири та договору купівлі-продажу .

При цьому суд також враховує, що позивачка є інвалідом 3-ї групи з 1986 року , хворіє на псоріаз та користувалася спірною квартирою де є усі зручності для купання, що є для неї необхідністю, що не оспорюється відповідачами і було також відомо відповідачам задовго до інсульту . Суд вважає, що ця обставина також свідчить про здійснення довіреності на вкрай невигідних для позивачки умовах ,оскільки зробивши довіреність на продаж належної їй квартири хвора позивачка не має можливості приймати необхідні їй водні процедури.

Проаналізувавши усі надані суду докази ,які, як пояснили суду сторони вони вважають достатніми , суд приходить до висновку, що в судовому засіданні доведено, що підписуючи довіреність на продаж квартири позивачка діяла під збігом тяжких обставин, оскільки вона тяжко хворіла,не могла довгий час самостійно рухатись, потребувала постійного догляду, який їй запропонувала та надавала сім*я відповідачів , у неї не було поряд інших рідних які б змогли їй надати таку допомогу ,бо сестри мешкали у м. Артемівську і лише раз провідали її , вона також постійно потребувала кошти на лікування та харчування. Як вказала в позові позивачка ,ОСОБА_2 запропонували їй догляд ,але при цьому поставили умову продажу її квартири. Факт наявності причинного зв*язку між тяжкими обставинами у позивачки та укладанням довіреності на продаж квартири підтвердили у суді і самі відповідачі ОСОБА_2 і усі свідки,як з боку позивачки так і з боку відповідачів, оскільки всі вони засвідчили, що саме у той час, коли ОСОБА_5 тяжко захворіла 11.02.2009 року ,а її доглядали лише ОСОБА_3 та ОСОБА_2 за її кошт та найняли при цьому ОСОБА_9 виникла пропозиція по оформленню довіреності на продаж квартири. Факт тяжкої хвороби на час укладання довіреності також підтверджується медичними довідками та епікризом , показаннями вищевказаних свідків у суді. Саме тяжка хвороба,що позбавила позивачку можливості вільно рухатися та обслуговувати себе ,знаходячись на постільному режимі також призвела до того, що позивачка не могла на час укладання довіреності уникнути її вчинення шляхом укладання такої довіреності з іншою особою на більш вигідних умовах.

Перевіряючи доводи позивачки про невигідність угоди, суд досліджує звичайні умови для такого роду договорів та зважає на те, наскільки є суттєвими її втрати від вчинення цього правочину. За звичайних умов продаж двокімнатної квартири з усіма зручностями (наявністю гарячої води) поблизу від центру міста здійснюється за ринковими найбільш вигідними цінами. Відповідачка ОСОБА_2 вважає , що продала свої матері ОСОБА_3 спірну квартиру за вигідну ринкову ціну 41029 грн. і при цьому її представник надає суду у судовому засіданні як доказ лист з агентства нерухомості ,що вказує на ринкову ціну 53600 грн. ,тобто фактично підтверджує той факт, що продаж відбувся за значно нижчою( на на 12571 грн. ) ціною ніж ринкова. Виходячи із принципів розумності та справедливості та враховуючи дані агентств нерухомості суд вважає, що будучи близькими родичами відповідачі ОСОБА_3 за спільною домовленістю здійснили договір купівлі-продажу за ціну , що вдвічі і більше нижча від ринкової, що і робить договір купівлі-продажу невигідним для позивачки. При цьому суд також приймає до уваги ,що довіреність надавала право відповідачці ОСОБА_2 розпоряджатися належною ОСОБА_5 квартирою ( продати, обміняти, здавати в оренду,передавати в заставу в забезпечення власних зобов*язань тощо ) на умовах їй відомих ,але доказу що такі умови погоджувалися між сторонами суду не надано,напроти позивачка стверджувала, що вона не знала про те ,що відповідачка ОСОБА_2 продала квартиру на вкрай невигідних для неї умовах та при відсутності інших вигідних для позивачки умов. Іншого суду не доведено.Суд також приймає до уваги той факт, що як пояснили у суді відповідачі ОСОБА_2 ,вони вважали, що здійснили волю позивачки подарувати спірну квартиру дітям ОСОБА_2,що тим паче не відповідає дійсним діям сторін і свідчить про невідповідність волевиявлення сторін фактичним діям. Таким чином фактичні обставини справи підтверджують, що , як підтверджено чинними рішеннями судів волевиявлення сторін було направлене на оплатне відчуження спірної квартири і при цьому позивачка діяла під збігом тяжких обставин , та вчинила правочин на вкрай невигідних для неї умовах ,чим і скористалися відповідачі.

З урахуванням усих вищевикладених обставин суд приходить до висновку, що заявлені вимоги про визнання довіреності від 11.02.2009 року та вчиненого на її підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.05.2009 року недійсними за вказаними позивачкою підставами за ст..233 ЦК України обґрунтовані та їх слід задовольнити.

Відповідно до ч.2 ст.233 ЦК України у разі визнання правочину за вказаними позивачкою підставами недійсним, застосовуються наслідки, передбачені ст.216 ЦК України ,тобто двостороння реституція,а тому сторони слід повернути у попереднє положення. Тому вимоги позивачки щодо зобов*язання ОСОБА_3 повернути ій квартиру та визнати за нею право власності на належну позивачці квартиру охоплюються двосторонньою реституцією і окремого задоволення не потребують.

Суд також вважає, що заявлені позивачкою вимоги щодо стягнення витрат на надання правової допомоги згідно розрахунку на ас.с189 у сумі 3433 грн. 60 коп. ,які підтверджені договором про надання правової допомоги на а.с.85 є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню у розмірі за складання позовної заяви на дату подання позову у лютому 2011 року - 941грн.( мінімальна заробітна плата) х 40%=376,40х3 години =1129,20грн. та за участь у судових засіданнях на заявлену суму за 2012 рік з розрахунку - 1073 грн. .( мінімальна заробітна плата) х40% = 429 грн.20 коп.х 4 години= 1716 грн.80 коп. , а усього на суму 2846 грн.

Судові витрати пов`язані з розглядом цивільної справи слід покласти на відповідачів солідарно у зв*язку із задоволенням позову у частині визнання правочинів недійсними..

Керуючись ст..ст.19,41,55 Конституції України, ст.ст.10,11,60,61.208,212,214-215,218 ЦПК України, ст.ст.216,233 ЦК України ,Постановою Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року „ Про судову практику в справах про визнання угод недійсними із змінами,суд

вирішив:

Позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_2 вікторівни, ОСОБА_3, треті особи Приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6, Приватний нотаріус Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання правочинів недійсними - задовольнити частково.

Визнати недійсною довіреність від 11 лютого 2009 року, видану на ім'я ОСОБА_2 на продаж належної ОСОБА_5 квартири, розташованої за адресою: м. Артемівськ Донецької області, вул. Комсомольська, 1/49, посвідчену приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстровану в реєстрі за № 781.

Визнати недійсним договір купівлі - продажу квартири, розташованої за адресою: м. Артемівськ Донецької області, вул. Комсомольська, 1/49, укладений 19 травня 2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований в Єдиному Державному реєстрі правочинів під № 1836, посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу ОСОБА_6.

Повернути сторони у первісне положення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 в рахунок витрат на правову допомогу у сумі 2846 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у сумі 440 грн. 29 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.П.Харченко

2/503/70/2012

11.06.2012 .

Головуючий суддя О. П.Харченко