Справа № 2-4593/11
(2/401/1051/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

12.04.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, третя особа Четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка посилалась на те, що вона є рідною донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №289 від 16.05.1944 року, та свідоцтвом про одруження від 05.05.1963 року, актовий запис №585. Також у ОСОБА_2 були двоє синів та братів позивачки ОСОБА_3, який помер у 1996 році, та ОСОБА_4, який помер 13.06.1990 року.

ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26.03.1962 року, виданого згідно з рішенням виконкому АНД району від 13.03.1962 року №609.

У 1960-х роках на земельній ділянці №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську було збудовано житловий будинок літ. А-1 з прибудовою А1-1, ґанок літ. а, погріб під. А1-1, сарай літ. Б, В та убиральню Г. Рішенням виконкому АНД райради м. Дніпропетровська від 07.01.1976 року №28/13 вказаний будинок та споруди були введені в експлуатацію та за ОСОБА_2 було визнано право власності свідоцтво про право власності від 27.01.1976 року.

25.10.1972 року помер ОСОБА_2, після його смерті відкрилася спадщина за законом на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську.

Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з батьком. В свою чергу ОСОБА_3, звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вже після смерті брата ОСОБА_4, однак свідоцтва він не отримував та будинок на себе не оформлював, оскільки згідно даних БТІ право власності на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_2.

Брат позивачки ОСОБА_3 до своєї смерті також мешкав у даному будинку, однак він весь час вів аморальний спосіб життя, вживав алкоголь, наркотичні засоби, на тривалий час уходив з дому з підозрілими людьми. Після його смерті позивачка прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

На даний час нотаріус відмовляє у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки позивачка пропустила шестимісячний строк для подачі заяви до нотаріальної контори.

У зв'язку з цим позивачка просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_2, який помер 25.10.1972 року, та після смерті брата ОСОБА_3, який помер у 1996 році, а також визнати за нею право власності на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом.

Позивачка у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити.

Представник відповідача Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради проти позову не заперечував, просив рішення постановити згідно з нормами чинного законодавства на розсуд суду.

Представник третьої особи - Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори, проти позову не заперечував, просив справу слухати без його участі, про що надав суду письмову заяву.

Вислухавши пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, спадкової справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, актовий запис №289 від 16.05.1944 року, та свідоцтвом про одруження від 05.05.1963 року, актовий запис №585. Також у ОСОБА_2 були двоє синів та рідних братів позивачки ОСОБА_3, який помер у 1996 році, та ОСОБА_4, який помер 13.06.1990 року.

ОСОБА_2 на праві власності належить домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську, на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 26.03.1962 року, виданого згідно з рішенням виконкому АНД району від 13.03.1962 року №609.

У 1960-х роках на земельній ділянці №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську було збудовано житловий будинок літ. А-1 з прибудовою А1-1, ґанок літ. а, погріб під. А1-1, сарай літ. Б, В та убиральню Г. Рішенням виконкому АНД райради м. Дніпропетровська від 07.01.1976 року №28/13 вказаний будинок та споруди були введені в експлуатацію, за ОСОБА_2 було визнано право власності та видано свідоцтво про право власності від 27.01.1976 року, реєстровий №81.

25.10.1972 року помер ОСОБА_2, актовий запис №980 від 27.10.1972 року. Після його смерті відкрилася спадщина за законом на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську.

Позивачка фактично прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом з батьком. В свою чергу ОСОБА_3 26.04.1991 року звертався до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вже після смерті брата ОСОБА_4, на що нотаріальною конторою було видано свідоцтво про прийняття спадщини від 26.04.1991 року, однак вказане свідоцтва ОСОБА_3 не отримував та будинок в МБТІ на себе не оформлював, оскільки згідно даних МБТІ право власності на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.1976 року, реєстровий №81.

Брат позивачки ОСОБА_3 до своєї смерті також мешкав у даному будинку, однак він весь час вів аморальний спосіб життя, вживав алкоголь, наркотичні засоби, на тривалий час уходив з дому з підозрілими людьми. Після його смерті позивачка прийняла спадщину в порядку ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Згідно даних Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори (лист №1618/01-16 від 27.07.2011 року) після ОСОБА_4 та ОСОБА_3 із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався, свідоцтво не про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном.

Як встановлено, позивачка проживала разом зі своїм батьком та братом на час їх смерті.

Також в силу п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України „Про практику розгляду судами України справ про спадкування, якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

В теперішній час домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою А1-1 загальною площею 68,0 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв., ґанок літ. а, погріб під. А1-1, сараї літ. Б, В, убиральня Г, споруди №1-2, І.

Враховуючи те, що у судовому засіданні знайшов своє підтвердження факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті батька ОСОБА_2 та брата ОСОБА_3, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 61, 212215, 256 ЦПК України, ст. 548, 549 ЦК України (у редакції 1963 року), ст.ст. 319, 321, 357, 386, 1265, 1268 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті батька ОСОБА_2, який помер 25.10.1972 року.

Встановити факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті брата ОСОБА_3, який помер у 1996 році.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на домоволодіння №120 по вул. Житомирській у м. Дніпропетровську, що складається з: житловий будинок літ. А-1 з прибудовою А1-1 загальною площею 68,0 м.кв., житловою площею 54,1 м.кв., ґанок літ. а, погріб під. А1-1, сараї літ. Б, В, убиральня Г, споруди №1-2, І в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2, який помер 25.10.1972 року, та ОСОБА_3, який помер у 1996 році.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається з дня отримання копії рішення.

Суддя: