Жовтневий районний суд міста Харкова
Справа № 2-2651/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Макарова В.О., при секретарях Ісаковій Г.А., Земськовій К.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Український прогресивний альянс»про визнання угоди недійсною,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. При цьому зазначив, що 18 квітня 2011 року, маючи негайну потребу в грошових коштах, побачивши рекламу відповідача, звернувся до нього з метою отримання грошового кредиту.

Консультант ТОВ «Український прогресивний альянс»пояснив позивачу умови надання грошей, в тому числі обовязок сплати адміністративного платежу в сумі 1625 гривень та суми чистого внеску в сумі 555 гривень, для того, щоб протягом 10 днів отримати зазначену в угоді суму 50000 гривень під 5% річних.

Не отримавши суму позики, ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідача щодо її отримання, на що отримав відмову у задоволенні своїх вимог.

Позивач, посилаючись на порушення відповідачем вимог ст. ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів»щодо ведення нечесної підприємницької практики, просить визнати укладений між сторонами по справі правочин недійсним та стягнути з відповідача судові витрати.

Інших позовних вимог в порядку, передбаченому діючим цивільним процесуальним законодавством, заявлено не було.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити, також просили застосувати наслідки недійсності правочину, вважаючи його нікчемним.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, посилаючись на його необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, свідка, перевіривши матеріали справи, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено судовим розглядом та матеріалами справи, 18 квітня 2011 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Український прогресивний альянс»укладено договір № Д 001895. За умовами зазначеного договору та додатків до нього, відповідач зобовязався вчинити від імені та за рахунок учасника (ОСОБА_1О.) певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у Додатку №1 до даного договору.

Відповідно до ст.2 договору № 005039 учасник зобовязується сплатити гарантійний платіж, що складається з адміністративних витрат та чистого внеску за перший місяць на протязі 3 днів з дня підписання жоговору Не пізніше 15 дня числа кожного місяця учасник зобовязаний сплачувати загальний платіж, який включає в себе чистий внесок та адміністративні витрати. Після отримання дозволу(який надається за результатами асигнаційного заходу) учасник зобовязаний підписати додаток №3 до договору і укласти з адміністратором договір позики.

Згідно наданих позивачем копій квитанцій ОСОБА_1 18.04.2011 р. сплатив відповідачу 555,56 грн. та 1625 грн. платежів.

Доводи позивача про те, що відповідач не є фінансовою установою та не має відповідної ліцензії, а тому не мав право укладати з нею договір про надання позики, є також безпідставними.

Як встановлено судом, ТОВ „Український прогресивний альянс є юридичною особою та статусу фінансової установи не набувало.

Відповідно до п.4 ст.5 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання фінансових послуг можливість та порядок надання окремих фінансових послуг юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, визначаються законами та нормативно-правовими актами державних органів, що здійснюють регулювання діяльності фінансових установ та ринків фінансових послуг, виданими в межах їх компетенції.

Розпорядженням Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31 березня 2006 року за №5555, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 квітня 2006 року за №477/12351, передбачена можливість надання юридичними установами субєктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику (крім на умовах фінансового кредиту).

Що стосується посилання позивача на невідповідність умов договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», то ст. 19 даного Закону передбачає як умови визнання підприємницької практики нечесною саме обставини умов договору, що можуть ввести споживача в оману.

Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

Як розяснено у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї з сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення (п.20). Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення (п.19).

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Позивач не надав доказів на підтвердження навмисного введення його в оману відповідачем та на підтвердження того, що він помилявся щодо природи правочину, прав та обовязків сторін.

За таких обставин суд не вбачає підстав для застосування наслідків ст.. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»та, відповідно визнання правочину нікчемним.

З урахуванням незаявлення інших позовних вимог та підстав позову суд, не маючи права виходити за межі заявлених позовних вимог, вважає позовні вимоги такими що не були доведені стороною позивача в судовому засіданні, а тому вони не підлягають задоволенню.

У звязку з відмовою в задоволенні позову понесені ОСОБА_1 судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають поверненню або стягненню з іншої сторони.

Керуючись ст. ст. ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 61, 88, 158, 208, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 23, 202, 203, 204, 205, 207, 209, 210, 215, 225, 236 ЦК України, ст. ст. 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів», суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення рішення через Жовтневий районний суд м. Харкова, а особами, що не були присутні під час його проголошення протягом 10 днів після отримання його копії.

Суддя -