№2-2624/2011
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2012 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області

у складі: головуючого судді Мавроді Р.Ф.

при секретарі Ганжа Т.О.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та визнання права власності на самовільно реконструйовані будови, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою в якій він вказав, гр. ОСОБА_3, рішенням ОСОБА_2 міської ради №106 від 24.04.1991 року була виділена земельна ділянка по вул. Будівельній для будівництва гаража для особистого транспорту.

ОСОБА_3 був складений Проект для будівництва нежитлових будов гаражів, що був затверджений ОСОБА_2 міською радою.

Згідно проекту гаражі для автотранспорту індивідуальних власників повинні були бути вибудувані в кількості 3 штук по вулиці Будівельній.

Тому що будівництво даних гаражів не було завершено, ОСОБА_1 було самостійно в період з 1999 року й до 2010 року проведене будівництво даних гаражів з відхиленням їх від проекту, затвердженого раніше.

Внаслідок реконструкції з 3 гаражів був побудований один бокс для вантажних автомобілів і самовільно прибудований гараж (В-1).

Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30.06.2010 року №65 була привласнена поштова адреса гаражам Донецька область м. Білицьке вул. Будівельна 12Б.

Позивач вказує, що на виконання вимог законодавства України, він почав оформляти документи в Добропільському БТІ, де йому вказали, що є самовільна реконструкція, на проведення якої не видавався дозвіл і є самовільно збудований гараж (В-1), у зв'язку із чим, у листопаді 2011 року позивач вирішив узаконити право на реконструйовані об'єкти нерухомості розташовані за адресою: Донецька область м. Білицьке вул. Будівельна 12Б.

З точки зору позивача, оскільки він самостійно зробив ремонт і добудував дані будови за свій рахунок, безперервно користується вищевказаним майном більше 10 років, у звязку із чим вважає, що в нього є всі підстави для вимагання визнання за ним права власності на спірне майно за набувальною давністю.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги і просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, надавши до суду заяву в якій просить справу розглянути без його участі, по суті позовних вимог заперечень не має.

Вислухавши пояснення позивача, вививши матеріали справи, суд вважає, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню.

В судовому засіданні знайшло підтвердження та не спростовується учасниками процесу, що ОСОБА_3, рішенням ОСОБА_2 міської ради №106 від 24.04.1991 року була виділена земельна ділянка по вул. Будівельній для будівництва гаража для особистого транспорту.

Громадянином ОСОБА_3 був складений Проект для будівництва нежитлових будов гаражів, що був затверджений ОСОБА_2 міською радою (який доданий до матеріалів справи).

Згідно проекту, гаражі для автотранспорту індивідуальних власників, повинні були бути побудовані в кількості 3 штук по вулиці Будівельній.

Оскільки, будівництво даних гаражів не було завершено, позивачем було самостійно в період з 1999 року й до 2010 року проведене будівництво даних гаражів з відхиленням їх від проекту, затвердженого раніше.

Так, внаслідок реконструкції з 3 гаражів, був побудований один бокс для вантажних автомобілів і самовільно прибудований гараж (В-1).

Наявним в матеріалах справи рішенням ОСОБА_2 міської ради від 30.06.2010 року №65 підтверджується факт привласнення поштової адреси гаражам: Донецька область м. Білицьке вул. Будівельна 12Б.

Суд вважає доведеними доводи позивача, що оскільки він самостійно зробив ремонт і добудував дані будови за свій рахунок, безперервно користується вищевказаним майном більше 10 років, у звязку із чим ОСОБА_1 таким чином набув право власності на спірне майно за набувальною давністю.

Статтею 334 Цивільного кодексу України, визначено, що особа, що сумлінно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, здобуває право власності на це майно (приобретательная давнина), якщо інше не встановлене Цивільним Кодексом.

Частиною 5 статті 376 ГК України передбачено, що на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, що самовільно побудоване на ньому, якщо це не порушує права третіх осіб.

Згідно ст. 375 Цивільного кодексу України, право власника на забудову здійснюється їм за умови дотримання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних і інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за його цільовим призначенням.

Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає по приобрительной давнини з моменту державної реєстрації.

Право власності по приобритательной давнини на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери здобувається за рішенням суду.

Відповідно до положень абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідач без застережень визнав позов в повному обсязі. Оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що визнання позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, а тому суд приймає визнання відповідачем позову та задовольняє позов.

В силу ст.41 Конституції України, ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом і на підставах, що не заборонені законом.

Непорушність права власності гарантується ст.41 Конституції України та ст. 321 ЦК України.

Враховуючи наведене, керуючись ст.. 41 Конституції України, ст. 334,375,376 Цивільного кодексу України, положеннями абзацу 3 пункту 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, ст.. 209,213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визнання права власності за набувальною давністю та визнання права власності на самовільно реконструйовані будови задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на самовільно реконструйовану нежилу будівлю стоянки для ремонту і обслуговування вантажних автомобілів (гараж Б-1 і гараж В-1) що розташовані за адресою: Донецька область м. Білицьке вул.Будівельна, 12Б.

Рішення підлягає реєстрації в бюро технічної інвентаризації і є правовстановлюючим документом.

На рішення може бути подана апеляція в апеляційний суд Донецької області через Добропільський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Надруковано власноручно в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий суддя Р.Ф. Мавроді

20.01.2012