Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

01.11.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Сухаревич З.М., секретаря Фурман А.П., розглянувши в відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сімєю та про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

18.07.2012р. ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту постійного сумісного проживання та про визнання права власності в порядку спадкування.

В заяві позивач вказала, що 11 грудня 1959 року був укладений шлюб між нею та ОСОБА_3 З липня 1999 року вони з чоловіком постійно проживали, вели спільне господарство за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Лінія, 29, де вона була зареєстрована з 30.07.1999 року, проте чоловік був зареєстрований за іншою адресою. 05.08.2011 року Виконкомом Миколаївської міської ради було видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві на імя ОСОБА_3.

29.08.2011р. ОСОБА_3 помер, і після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві. Після смерті чоловіка ОСОБА_3 позивач фактично прийняла спадщину, проводила сплату в СВТ «Молодість», внески за садову дільницю, проводила ремонтні роботи в будинку.

Посилаючись на те, що вона протягом тривалого часу перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 та постійно сумісно проживала разом з ним до моменту його смерті 29.08.2011 року за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Лінія, 29, просила встановити факт постійного сумісного проживання зі своїм чоловіком ОСОБА_3 до моменту його смерті та визнати за нею право власності на садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві.

В судове засідання сторони по справі не зявились, надали до суду заяви з проханням розгляду справи за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримав, відповідач позов визнала. Відповідно до ст. 169 ЦПК України справу розглянуто за відсутності сторін, на підставі наданих доказів.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

11.12.1959 року було укладено шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, відповідно до свідоцтва про одруження серії I-УР №485727. З 30 липня 1999 року ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_3 за адресою вул. 12-а Лінія, 29 в м. Миколаєві, але ОСОБА_3 був зареєстрований за іншою адресою.

05.08.2011р. ОСОБА_3 отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно садовий будинок №43 в садівничому товаристві обслуговуючий кооператив «Молодість»в м. Миколаєві.

29.08.2011 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ФП №148406.

У теперішній час заявник ОСОБА_1 має намір оформити спадщину, після смерті свого чоловіка. Але у звязку з тим, що відсутній документ, який підтверджує факт проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, змушена звертатися до суду з даною заявою.

Так, з повідомлення приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 від 06.04.2012 року вбачається, що заведення спадкової справи після смерті ОСОБА_3, померлого 29.08.2011 року, не можливе, оскільки позивач не подала у шестимісячний строк зі дня смерті спадкодавця заяву про прийняття спадщини в нотаріальні органи, та не проживали разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Проте, факт постійного сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 підтверджується наданими суду письмовими поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, в яких свідки підтвердили той факт, що вони проживали однією родиною за адресою: ОСОБА_7, вул. 12-а Лінія, 29, вели спільне господарство, а також наявністю у заявниці особистих документів померлого.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»передбачено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування»- справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Із поданої позовної заяви не видно, що існує спір.

Відповідно до глави 7 Закону України від 02.09.1993 року "Про нотаріат", свідоцтво про право на спадщину видається громадянам нотаріальними конторами за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину у встановленому чинним законодавством порядку. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право спадщини, вимоги про визнання права на спадщину у судовому розгляді не підлягають.

Таким чином суд вважає, що позивач повинен подати до державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини і дане питання повинно бути вирішено через нотаріальну контору.

Виходячи з положень вище зазначених норм права, та враховуючи беззаперечність встановленого судом факту постійного сумісного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_3 по вул. 12-та Лінія, 29 в м. Миколаєві, беручи до уваги відсутність будь-якого договору та домовленості ними щодо належності майна, суд вважає позовні вимоги позивача, щодо встановлення факту проживання однією сім'єю, обґрунтованими та такими що підлягають задоволенню в повному обсязі. В частині вимог щодо визнання права власності в порядку спадкування слід відмовити оскільки дане питання повинно бути вирішено через нотаріальну контору.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 5,8,10,11, 208, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт постійного сумісного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 за адресою: м. Миколаїв, вул. 12-а Лінія, 29 з 30 липня 1999 року і до моменту смерті ОСОБА_3 29 серпня 2011 року.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів з дня його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області в строк та порядку, встановленому ст. ст. 294,295,296 ЦПК України.

Суддя З.М. Сухаревич