Справа №22-ц-5535/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Суханова
УХВАЛА

Іменем України

14 листопада 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Коцюрби О.П., Сліпченка О.І.,

при секретарі : Клименко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Інститута садівництва Української академії наук на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2011 року та додаткового рішення від 29 липня 2011 року у справі за позовом міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Інститута садівництва Української академії наук до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської Області, ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_4 природоохоронний прокурор Київської області звернувся в суд в інтересах держави, уповноваженим органом якої є Інститут садівництва Української академії наук звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження та державного акту на право власності на земельну ділянку посилаючись на те, що на підставі розпорядження ОСОБА_2 райдержадміністрації від 03.03,10 № 1499, гр. ОСОБА_3 затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 1 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району.

На підставі цього розпорядженням гр. ОСОБА_3 одержано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 495297, зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на паво власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68 бід 24.03.10.

Однак, згідно інформації Інституту садівництва Української академії аграрних наук, земельна ділянка площею 1 га, яку надано у власність ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства на території Чабанівської селищної ради перебуває у постійному користуванні Інституту, на підставі Державного акту на право постійного користування землею від 17.12.04 серії ЇІ-КВ № 002703, який дозвіл на її вилучення не надавав.

Тому просив визнати недійсним розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації від 03.03.10 № 1499. Визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 липня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов позивача.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

В судовому засіданні під час розгляду позову позивача, прокурор та представник позивача позовні вимоги підтримали.

Колегія суддів вивчивши матеріали справи на підставі доказів та матеріалів справи, встановила наступні обставини.

Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник в межах своєї компетенції мають право опротестовувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організації, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб. Протест прокурора зупиняє дію опротестованого акта і підлягає обовязковому розгляду відповідним органом або посадовою особою у десятиденний строк після його надходження.

Частина 4 ст.21 вказаного законодавства, встановлює, що у разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду, прокурор може звернутись з заявою до суду про визнання акта незаконним, протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбачуваного строку для його розгляду.

Оскільки ОСОБА_4 природоохоронний прокурор Київської області (апелянт-позивач по справі) жодного протесту на оспорювань розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області не вносив, прокуратура не має права звертатися до суду з позовом про скасування розпорядження.

Також вважаються безпідставним посилання прокурора-апелянта на ст.149 Земельного кодексу України, оскільки інститут садівництва Української академії аграрних наук звернувся до районної державної адміністрації із листом від 06.11.2009 р. №744 про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 2 га, до якої було додано графічні матеріали місця розташування земельної ділянки.

ОСОБА_2 районною державною адміністрацією, як власником земельної ділянки, на підставі ч. З, 4 ст.142 Земельного кодексу України було видано розпорядження від 23.11.2009 року №1917, яким припинено право постійного користування земельною ділянкою Інституту садівництва УААН площею 2,0 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області а земельні ділянки віднесено до земель запасу Чабанівської селищної ради.

На підставі клопотання адміністрацією було винесено розпорядження від 03.03.10 № 1499 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність гр. України ОСОБА_3 для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району. Вказаним розпорядженням було надано

дозвіл на розроблення проекту землеустрою після укладання договору з землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію на їх виконання.

Після розроблення відповідного проекту землеустрою, погодження його у відповідності до вимог закону проект було затверджено розпорядженням ОСОБА_2 РДА від 03.03.2010 №1499 та передано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 1 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що оскаржуване розпорядження було видано у відповідності до вимог Закону.

Жодних інтересів Інституту садівництва в результаті видання розпорядження ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Київської області №1499 від 03.03.2010 року порушено не було, оскільки Інститут садівництва добровільно, за власною ініціативою заявив клопотання про припинення права користування земельною ділянкою.

Згідно з вимогами ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Апелянт не навів доказів того, що права Інституту садівництва Української академії наук (в інтересах якого прокурор звернувся з даним позовом до суду) порушені, а таким чином, колегія суддів не має підстав для задоволення позову апелянта, який не доведений та безпідставний.

Суд, першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову з наступних підстав:

Судом першої інстанції було встановлено, що на підставі розпорядження ОСОБА_2 райдержадміністрації від 03.03,10 № 1499 ОСОБА_3 . затверджено проект землеустрою та передано у власність земельну ділянку площею 1 га для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району.

На підставі цього розпорядженням відповідачем ОСОБА_3 одержано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 495297 , та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 68 від 24.03.10.

Статтею 118 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни,

зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель

державної або комунальної власності для ведення фермерського

господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. Статтею 149 Земельного кодексу України передбачено, що земельні ділянки, надані у постійне користування із земель державної та комунальної власності, можуть вилучатися для суспільних потреб та інших потреб за рішенням органів державної влади та органів місцевого самоврядування.

Вилучення земельних ділянок провадиться за згодою землекористувачів на підставі рішень місцевих державних адміністрацій, сільських, селищних, міських рад відповідно до їх повноважень.

Те, що земельна ділянка площею 1 га, яку надано у власність ОСОБА_3 перебуває у постійному користуванні Інституту не було доведено в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 373 Цивільного кодексу України, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ст. 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт посилається на необхідність виконання судом, при розгляді даного позову, вимог ст. 393 ЦК України.

Відповідно до ст. 393 Цивільного кодексу України правовий акт органу державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним і скасовується.

Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акта органом державної влади, Автономної республіки Крим або органу місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища яке існувало до видання цього акта.

Колегія суддів не знайшла доказів того, що ці вимоги законодавства доведені апелянтом, а саме:

Акт місцевого самоврядування, яким передано спірну земельну ділянку ОСОБА_3 відповідає вимогам чинного законодавства та не порушує прав власника, так як власником зазначеної земельної ділянки (на момент її надання ОСОБА_3О.) був не Інститут садівництва, а ОСОБА_2 державна адміністрація, яка виконала вимоги законодавства та у встановлений спосіб розпорядилась зазначеним майном.

Інститут садівництва не довів своїх прав власника на земельну ділянку, а тому не має права вимагати захисту своїх прав, які не порушені діями райдержадміністрації.

Згідно ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки

здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту .

Згідно ст. 19 Конституції України, державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Пункт 1 частини 2 статті 20 Закону України "Про прокуратуру" визначає, що при виявленні порушень закону прокурор або його заступник в межах своєї компетенції мають право опротестовувати акти Прем'єр-міністра України, Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, міністерств та інших центральних органів виконавчої влади, виконавчих органів місцевих Рад, підприємств, установ, організації, громадських об'єднань, а також рішення і дії посадових осіб.

Частина 4 ст.21 встановлює, що у разі відхилення протесту або ухилення від його розгляду прокурор може звернутись з заявою до суду про визнанняакта незаконним, протягом п'ятнадцяти днів з моменту одержання повідомлення про відхилення протесту або закінчення передбачуваного строку для його розгляду.

Судом першої інстанції було встановлено, що апелянт - ОСОБА_4 природоохоронний прокурор Київської області жодного протесту на розпорядження ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області №1499 від 03.03.2010 року не вносив.

Апелянт-прокурор, як на та єдину підставу своїх вимог, посилається на ст.149 Земельного кодексу України, яка регулює порядок вилучення земельних ділянок та вказує, що в порушення цієї статті ОСОБА_2 РДА була вилучена земельна ділянка, яка перебувала у постійному користуванні Інституту садівництва Української академії аграрних наук, який в свою чергу дозволу на таке вилучення не надавав, що не відповідає обставинам справи, оскільки інститут садівництва Української академії аграрних наук звернувся до районної державної адміністрацій із листом від 06.11.2009 р. №744 про припинення права постійного користування земельною ділянкою площею 2 га, до якої було додано графічні матеріали місця розташування земельної ділянки.

Частина 3 статті 142 Земельного кодексу України встановлює, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки.

Посилаючись на вказану норму Земельного кодексу, Інститут садівництва в своєму листі до Голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області №744 від 06.11.2009 року просив припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 2,0 га, яка знаходилась у його постійному користуванні.

Також слід зазначити, що в цьому листі Інститута садівництва №744, ніякої мови про вилучення землі не йдеться і ОСОБА_2 РДА розпорядження про вилучення землі в Інституту садівництва не приймалося.

ОСОБА_2 районною державною адміністрацією, як власником земельної ділянки, на підставі ч. 3, 4 ст.142 Земельного кодексу України було видано розпорядження від 23.11.2009 року №1917 , яким припинено право постійного користування земельною ділянкою Інституту садівництва УААН площею 2,0 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району Київської області а земельні ділянки віднесено до земель запасу Чабанівської селищної ради.

У відповідності до ст. 118 ЗК України, відповідач ОСОБА_3 . звернувся з клопотанням до ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області з проханням надати дозвіл на розробку проекту землеустрою земельної ділянки щодо відведення у її власність загальною площею 1,0 га, що відповідає вимогам ст. і 21 Земельного кодексу, розташованої в адміністративних межах Чабанівської сільської ради Києво-Святошинського району для ведення особистого селянського господарства. В додатках до цього клопотання були надані графічні матеріали, копії паспорту та коду та копії висновків про погодження місця розташування земельної ділянки.

На підставі його клопотання, адміністрацією було винесено розпорядження від 25.12.2009 №2335 про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність відповідачу для ведення особистого селянського господарства в адміністративних межах Чабанівської селищної ради Києво-Святошинського району.

Розпорядженням було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою після укладання договору з землевпорядною організацією, яка має відповідну ліцензію на їх виконання.

Після розроблення відповідного проекту землеустрою, погодження його у відповідності до вимог закону державним органом земельних ресурсів Держкомзему України, органом у справах будівництва і архітектури, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічним органом, органом охорони культурної спадщини, проект було затверджено розпорядженням від 03.03.2010 №1499 та передано у власність ОСОБА_3. земельну ділянку площею 1 га в адміністративних межах Чабанівської селищної ради.

Крім цього прокурором подано позов в інтересах держави в особі інституту садівництва Української академії аграрних наук.

Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією, іншими законодавчими актами України. .

Статтею 26 Закону України Про місцеве самоврядування в Українідо виключної компетенції міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин.

Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Отже, саме власнику землі, права якого здійснює ОСОБА_2 РДА належать повноваження щодо усунення порушень його прав на землю у порядку, передбаченому ст.212 Земельного кодексу України.

Тобто жодних інтересів інституту садівництва в результаті видання розпорядження ОСОБА_2 районною державною адміністрацією Київської області №1499 від 03.03.2010 року порушено не було, оскільки Інститут садівництва добровільно, за власною ініціативою заявив клопотання про припинення права користування земельною ділянкою.

Відповідно до ст. 141 Земельного кодексу України однією з підстав припинення права користування земельною ділянкою є добровільна відмова від права користування земельною ділянкою. Частина 3 статті 142 Земельного кодексу України встановлює, що припинення права постійного користування земельною ділянкою у разі добровільної відмови землекористувача здійснюється за його заявою до власника земельної ділянки. В своєму листі до Голови ОСОБА_2 районної державної адміністрації Київської області №744 від 06.11.2009 року позивач просив припинити право постійного користування на земельну ділянку площею 2,0 га, яка знаходилась у його постійному користуванні.

Отже , оскаржуване розпорядження ОСОБА_2 РДА відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент прийняття його , та визначеній законом компетенції ОСОБА_2 РДА.

Під захистом цивільних прав розуміється передбачений законодавством засіб, за допомогою якого може бути досягнуто припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) компенсація витрат, викликаних порушенням права. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст. 16 Цивільного Кодексу України. -

Як вбачається із матеріалів справи, прокурор звернувся до суду з позовною заявою про визнання розпорядження ОСОБА_2 РДА недійсним.

Відповідно до ст. 21 Цивільного Кодексу України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії виданий, зокрема, органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Зі змісту наведеної норми вбачається, що для задоволення позову про визнання акта незаконним, крім невідповідності його вимогам чинного законодавства, обов'язковою умовою є також порушення у зв'язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача по справі.

Як вбачається із матеріалів справи, ні прокурор, ні позивач не навели жодних правових підстав, які б свідчили про порушення прав та законних інтересів позивача.

За таких обставин, суд першої інстанції, дійшов до обґрунтованого та правильного висновку, що оспорюване розпорядження відповідає вимогам законодавства, яке діяло на момент прийняття його , тому позов є безпідставним.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. .

Прокурор та представник позивача не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог не надали докази в обґрунтування своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилалися представники відповідачів в обгрунтування своїх заперечень, що є їх обов"язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз"яснював прокурору та представнику позивача їх права та обов"язки.

Таким чином, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог прокурора оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Також не підлягає скасуванню додаткове рішення суду від 29 липня 2011 року у звязку з наступним:

При ухваленні судом рішення, не вирішено питання про судові витрати.

В судове засідання сторони не з"явилися, про день слухання справи повідомлялися. Суд, вивчивши матеріали справи, враховуючи, що вирішення питання про судові витрати не впливає на суть самого рішення, те що не закінчився строк на виконання рішення, ухвалює додаткове рішення.

Відповідно до ст.. 220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у розгляді справи, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

На підставі додаткового рішення від 29 липня 2011 року доповнено резолютивну частину рішення в такій редакції:

Стягнути з Інституту садівництва Української академії наук 1700 грн. судового збору на користь держави та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення справи.

Нових доказів або обставин, які б могли спростувати висновки суду, апелянт під час розгляду апеляційної скарги не надав, його посилання на вимоги зазначенного вище законодавства безпідставні, апеляційна скарга не доведена та не підлягає задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу міжрайонного природоохоронного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Інститута садівництва Української академії наук - відхилити .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 липня 2011 року та додаткове рішення від 29 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді