Справа № 429/8073/12
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 листопада 2012 року Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого судді Юдіної С.Г.

при секретарі Воротник В.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1

представника третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3, Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовною заявою до Виконкому Павлоградської міської ради в якій просила суд : встановити факт проживання її з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, однією сімєю без реєстрації шлюбу з 15.03.1998 року по день його смерті , тобто 27.11.2008 року; визнати за нею право власності на майно, що набуте чоловіком та жінкою за час спільного проживання на Ѕ частину житлового будинку № 226 по вул. Дніпровська м. Павлограда з надвірними спорудами : сарай, сарай, гараж, гараж, торгівельний павільйон, вбиральня, огорожа, підвал, криниця та на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,1457 га. що розташовані по вул. Дніпровська, 226 м. Павлограда Дніпропетровської області.

В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила що з середини березня 1998 року вона стала проживати з ОСОБА_6. 11.05.1998 року вони за сумісні кошти в тому числі і за належні їй грошові кошти купити будинок по вул. Дніпровська, 226 м. Павлограда та надвірні споруди. Ними спільно було вирішено оформити договір купівлі-продажу будинку на ОСОБА_6 В придбання будинку нею були вкладені її особисті кошти які їй залишилися він померлого чоловіка ОСОБА_7, крім того їй повернули борг в сумі 10877,07 грн. 19.03.1999 року вони з ОСОБА_6 зареєстрували шлюб та продовжувати жити в придбаному будинку. Рішенням сесії Павлоградської міської ради № 407 від 14.01.2002 року у власність ОСОБА_6 була передана земельна ділянка площею 0,1457 га. по вул. Дніпровська м. Павлограда. Спільно з чоловіком вони вирішили дещо побудувати на своїй присадибній ділянці. 18.05.2004 року зміни в будовах та новобудови були офіційно зареєстровані в Павлоградському МБТІ та виданий новий технічний паспорт на житловий будинок. Останні роки ОСОБА_6 хворів з 21.11.2007 року йому була встановлена 1 група інвалідності, 12.03.2008 року позивачка була призначена піклувальником над чоловіком, 27.11.2008 року ОСОБА_6 помер. З моменту придбання будинку вона безперервно проживала у ньому а після смерті чоловіка фактично прийняла спадщину. Звернувшись до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка, позивачка отримала відмову у видачі свідоцтва та їй було запропоновано звернутися до суду.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі у вирішенні спору покладається а розсуд суду.

Представник третьої особи Першої Павлоградської держнотконтори в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи без їх участі, покладаються на рішення суду.

В судовому засіданні позивачка, та її представник, кожен окремо, підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на доводи наведені позовній заяві та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснив суду що батько довгий час жив та працював у Сургуті і повернувшись з Росії додому він привіз гроші, тобто будинок був придбаний за його гроші, а не за гроші ОСОБА_5 Добудовували будинок разом сією, був і він і його брат, племінник.

Представник третіх осіб ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнав, пояснив суду що на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачав такого інституту як встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без шлюбу, а повязував наявність спільного майна подружжя з їх перебуванням у зареєстрованому шлюбі.

Вислухавши сторони, свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, зясувавши обставини справи, та перевіривши їх письмовими доказами, суд доходить висновку що позовні вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таки підстави.

Як встановлено у судовому засіданні 11 травня 1998 року між ОСОБА_13, ОСОБА_14 та ОСОБА_6 був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна , а саме ОСОБА_6 придбав житловий будинок № 226 по вул. Дніпровська, м. Павлограда Дніпропетровської області. Договір посвідчений Придніпровською товарною біржею за № 5/5 НД-ф, та зареєстрований в Павлоградському МБТІ за № 33-40 12 травня 1998 року. (а.с. 14)

19 березня 1999 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 був укладений шлюб ( а.с. 18)

23 квітня 2002 року на підставі рішення сесії Павлоградської міської ради за № 407 від 14.01.2002 року ОСОБА_6 був виданий державний акт на право приватної власності на землю що розташована по вул. Дніпровська, 226, м. Павлограда. (а.с. 22).

27 листопада 2008 року ОСОБА_6 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть ( а.с. 5 )

28 01.2009 року позивачка звернулася до Першої Павлоградської нотаріальної контори з завою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Крім того, 28.01.2011 року з заявами про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_6 звернулися ОСОБА_2 та ОСОБА_3. ( а.с. 33)

Згідно відповіді Першої Павлоградської нотаріальної контори від 24.03.2009 року за вих. № 1984 на імя ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину було відмовлено у звязку з тим, що договір купівлі - продажу житлового будинку по вул. Дніпровська, 226 м. Павлограда було зареєстровано Придніпровською товарною біржею, що не відповідає вимогам ст. 40 Закону України «Про нотаріат». (а.с. 21)

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є сином позивачки знає про те, що будинок 226 по вул. Дніпровська м. Павлограда купувався фактично за гроші матері оскільки у матері після смерті батька ОСОБА_7 залишилися гроші. Крім того, мати завжди працювала і у нею завжди були гроші вона не була бідною людиною. Також після смерті батька залишилася спадщина, а саме квартири, гаражі. У ОСОБА_6 грошей не було, оскільки він тривалий час проживав у Росії і розповідав, що привіз звідти тільки інструмент.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні прояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 памятає, що ОСОБА_5 разом з ОСОБА_6 приходили та підшукували собі будинок. Потім вони купили будинок 226 по вул. Дніпровська, одремонтували його та добудувати ще прибудови.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що він є квартальним та знає сімю ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Знає що це була дружна сімя. Вони разом купили будинок та разом жили у ньому. За скільки купили будинок не знає.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою ОСОБА_5 знає сімю ОСОБА_5 з 1998 року, памятає як вони удвох з ОСОБА_6 приходили дивитися будинок та збиралися його купити. В тому ж році вони купили будинок і з того часу проживали у ньому. Вона думала що вони є чоловіком та жінкою коли вони приходили дивитися будинок. В подальшому в будинку вони зробили ремонт та добудували прибудови. Дітей ОСОБА_6 знає але ніколи їх не бачила, вони не допомагали батькові. За скільки купили будинок вона не знає.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд вважає, що позивачем та його представником не виконані вимоги ст. 60 ЦПК України, відповідно до якої «кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень»та не надали суду доказів, які б в повному обсязі підтверджували позовні вимоги.

Так суд вважає що звязку з тим, що спірні правовідносини виникли в 1998 році підлягає застосуванню КпШС України а не сімейний кодекс України на якій посилалась позивач та її представник як на підставу своїх позовних вимог.

У відповідності до ч. 1 ст. 24 КпШС України (в редакції 1969 року) майно, що належить кожному з подружжя до укладення шлюбу, а також отримане ними в період шлюбу в дар чи в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Таким чином, оскільки будинок № 226 по вул. Дніпровська м. Павлограда був придбаний ОСОБА_6 11.05.1998 року, тобто до реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 19.03.1999 року, то зазначене нерухоме майно є його особистою власністю і не є спільною власністю подружжя.

Згідно п. в) ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України ( в редакції від 20.12.2001 року) громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі приватизації земельних ділянок, що були раніше їм надані у користування.

Згідно п. а) ч. 3 ст. 116 Земельного кодексу України ( в редакції від 20.12.2001 року) безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок , які перебувають у користуванні громадян.

Як вбачається з державного акту про право приватної власності на землю від 23.04.2002 року земельна ділянка площею 0,1457 га. розташована за адресою : м. Павлоград, вул. Дніпровська, 226 передана ОСОБА_6 для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_6 набув право власності на земельну ділянку яка не є спільним майном подружжя.

Враховуючи обставини, які були зясовані в судовому засіданні та положення законодавства України суд вважає що позовні вимоги позивачки не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у звязку з чим позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 24 КпШС України, ст. ст. 81, 116 Земельного кодексу України, ст.ст. 58, 59, 60, 131, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до Виконавчого комітету Павлоградської міської ради, треті особи : ОСОБА_2, ОСОБА_3, Перша Павлоградська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, та визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.Г. Юдіна