Справа №22-ц-6123/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія50Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 грудня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Даценко Л. М.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Українського державного підприємства поштового звязку Укрпоштана рішення Ставищенського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Українського державного підприємства поштового звязку Укрпоштапро поновлення на роботі, про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

До суду з вказаним позовом звернувся ОСОБА_2, посилаючись на те, що з 10 червня 2008 року він працював водієм Центру поштового зв'язку № 7 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта.

04 листопада 2010 року він був повідомлений про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників, у звязку з чим надав керівництву свої заперечення проти звільнення. 4 січня 2011 року його було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 ч.1 статті 40 КЗпП України.

Вважає своє звільнення незаконним, оскільки він має переважне право залишитись на роботі як працівник високої кваліфікації, таке звільнення завдало йому моральних страждань.

Позивач просив поновити його на посаду водія Центру поштового зв'язку № 7 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта, а також стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та стягнути моральну шкоду в сумі 2000 грн.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року позов задоволено частково. Поновлено ОСОБА_2 на посаду водія Центру поштового зв'язку №7 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта". Стягнено з Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 4 січня 2011 року по день винесення рішення про його поновлення на роботі в сумі 16119 грн. 40 коп., моральну шкоду в сумі 500 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 700 грн..

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач незаконно звільнив позивача із займаної посади з порушення переважного права останнього на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, тому позивача слід поновити на роботі зі стягненням на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Такі висновки суду є вірними, оскільки ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до положень ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, у сімї яких немає інших працівників із самостійним заробітком, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації, а також іншим категоріям працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 10 червня 2008 року працював водієм Центру поштового зв'язку № 7 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового зв'язку Укрпошта( а.с. 18-27, 107).

04 листопада 2010 року відповідно до наказу центру поштового звязку № 7 Київської обласної дирекції Українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта виключено з 05.01.2011 року зі штатного розпису підприємства водія автотранспортного засобу ГАЗ 2705 та створено комісію з визначення кола осіб, що мають переважне право на залишення на роботі, яка вирішила ОСОБА_2 направити повідомлення про звільнення. При цьому комісією встановлено, що скороченню підлягає посада водія на внутрішньорайонному маршруті, на яких працюють 7 водіїв, з них два водія 1 класу, один з них ОСОБА_2, чотири водія 2 класу та один водій 3 класу ( а.с.122, 125-126).

04 листопада 2010 року ОСОБА_2 повідомлений про заплановане звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників, у звязку з чим надав керівництву свої заперечення проти звільнення. 4 січня 2011 року його було звільнено у зв'язку із скороченням штату працівників, на підставі пункту 1 ч.1 ст. 40 статті КЗпП України ( а.с.18-27,109).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач незаконно звільнив позивача із займаної посади з порушення переважного права останнього на залишення на роботі як працівника з більш високою кваліфікацією, оскільки позивач є водієм 1 класу, що є доказом його більш високої кваліфікації перед працівниками більш низької кваліфікації - водіями 2 та 3 класів, тому мав переважне право залишитись на роботі. При цьому суд правильно виходив з того, що однією з істотних ознак високої продуктивності праці визнається дисциплінованість працівника, разом з тим відповідачем не надано доказів про наявність у ОСОБА_2 дисциплінарних стягнень або інших доказів низької продуктивності його праці.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не може працювати водієм у звязку з його інвалідністю, тому підлягає звільненню у звязку з скороченням посади, колегія суддів відхиляє з огляду на те, що наявність у позивача інвалідності не є доказом його кваліфікації чи продуктивності праці, тому не може враховуватись при звільненні за скороченням штату працівників на підставі п.1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, а може братись до уваги лише у випадку розірванні трудового договору на підставі п.2 ч.1 ст. 40 КЗпП України якщо стан здоровя працівника перешкоджає продовженню даної роботи.

Згідно з вимогами ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішенні про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який рахується на підставі Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 Про затвердження порядку обчислення заробітної плати.

Враховуючи, що судом першої інстанції при обчисленні середнього заробітку за час вимушеного прогулу не враховані свята у квітні та червні 2011року та те, що за 4 січня 2011 року позивачу виплачено заробітну плату, загальна кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 171 день, тому з урахуванням середньоденної зарплати позивача 102, 37 грн. та виплаченої відповідачем вихідної допомоги у сумі 1795 грн. 35 коп., стягненню з відповідача на користь позивача в якості середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягає 15712 грн. 16 коп.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги в цій частині є обгрунтованими, тому рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу, а апеляційна скарга частковому задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду про незаконність звільнення позивача, необхідність його поновлення на роботі, стягненні середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди з відповідача у розмірі 500 грн., враховуючи характер правопорушення та вимоги розумності і справедливості.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу українського державного підприємства поштового звязку Укрпошта- задовольнити частково.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 13 вересня 2011 року змінити в частині стягнення розміру середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнути з Українського державного підприємства поштового зв'язку „Укрпошта" на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15712 гривень 16 копійок.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: