Справа №
Провадження №22-ц-3187/12
22-ц/1090/3919/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанціїБерезовенко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Малорода О.І.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2012 року в справі

за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором

та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»про визнання недійсним договору поруки від 03.04.2008 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2010 року публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2»звернулося до ОСОБА_3, ОСОБА_4 з позовом про стягнення суми заборгованості за кредитним договором, процентів нарахованих за користування кредитом та пені посилаючись на те, що 03.04.2008 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, згідно з умовами якого позивач надав ОСОБА_3 кредит на придбання автомобіля в розмірі 36 000 доларів США, на 7 років, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. Також 04.11.2008. між позивачем та відповідачем ОСОБА_3, було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно умов якої, за користування кредитом ОСОБА_3, зобов'язувався сплачувати 17,5 % річних. Вказував, що відповідач зобов'язався повертати кредит шляхом щомісячного внесення коштів, однак не виконує ці зобов'язання і станом на 27.08.2010 має прострочену заборгованість по сплаті кредиту та відсоткам.

Поручителем позичальника за цим кредитним договором є ОСОБА_4, яка згідно з умовами договору поруки, відповідає за виконання позичальником зобов'язання. Посилаючись на ст. 1050 ЦК України та п.2.7.1 кредитного договору, який передбачає право банку у випадку прострочення платежів вимагати дострокового повернення кредиту, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку борг за кредитним договором в сумі 255044,84 грн. та судові витрати.

Також до Ірпінського міського суду Київської області надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»про визнання договору поруки від 03.04.2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4 недійсним, з підстав відсутності належного дозволу ОСОБА_5 на укладення його дружиною ОСОБА_4 даного правочину.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2012 року позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»255 044, 84 грн. та судові витрати у розмірі 1820, 00 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено.

Визнано недійсним договір поруки від 03.04.2008 року укладений між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4 Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 1820, 00 грн.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги за первісним позовом в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Відповідно до ст. 553 ЦК поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Судом першої інстанції встановлено, що 03.04.2008 року між відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2» (відкрите акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2»змінило назву на публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір від 03.04.2008 року № 74-29.

Відповідно до умов кредитного договору, позивач надав ОСОБА_3 кредит на придбання автомобіля в розмірі 36 000 доларів США терміном на 7 років зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних, (а.с.20-28). Також судом встановлено, що 04.11.2008 року між ОСОБА_3 та позивачем було укладено додаткову угоду до кредитного договору, згідно умов якої, за користування кредитом позичальник зобов'язувався сплачувати 17,5 % річних (а.с.35). Згідно п 2.7.1 кредитного договору у випадку прострочення платежів банк вправі вимагати від позичальника дострокового погашення кредиту.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не виконує зобов'язання за кредитним договором по поверненню кредиту, в результаті чого, станом на 27.08.2010 року, має прострочену заборгованість по поверненню кредиту і ця заборгованість становить 275 826,31грн. (а.с.41).

Також судом встановлено, що 03.04.2008 року між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4 було укладено догвір поруки за цим кредитним договором і згідно з умовами договору поруки остання, відповідає за виконання позичальником зобов'язання.

Наведені обставини доводяться кредитним договором, графіком погашення заборгованості по кредиту і відсотків, договором поруки, розрахунками боргу, висновком експерта та іншими матеріалами справи.

Задовольняючи частково первістний позов, суд першої інстанції на думку колегії суддів дійшов вірного висновку, що вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2»заборгованості за кредитним договором, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені є обґрунтованими, а отже підлягає задоволенню.

Що ж стосується висновків суду першої інстанції щодо відмови у солідарному стягненні з поручителя заборгованості за кредитним договором та задоволення зустрічного позову, то з ними колегія суддів погодитися не може виходячи з наступного.

Ухвалюючи своє рішення в цій частині суд першої інстанції виходив з того, що договір поруки від 03.04.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4 було укладено всупереч волі ОСОБА_5, оскільки останній не давав згоди на укладання цього договору. Вказані обставини підтверджуються висновком судово-почеркознавчої експертизи від 27.02.2012 № 12733/11-32, згідно з яким підпис від імені ОСОБА_5 в графі «підпис»праворуч від рукописного тексту «ОСОБА_5В.»у нижньому куті договору поруки від 03.04.2008 року, укладеного між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4С, виконано не ОСОБА_5, а іншою особою з деяким наслідуванням підпису ОСОБА_5 і тому відповідно до ч. 2,3 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя при цьому, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Крім того, суд першої інстанції вважав, що ОСОБА_4 було вчинено правочин - укладено договір поруки, який виходить за межі дрібного побутового, в інтересах сім»ї, але без згоди на це іншого з подружжя - ОСОБА_5, а тому прийшов до висновку, що договір поруки від 03.04.2008 року, укладений між публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_2»та ОСОБА_4 суперечить вимогам Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України, а отже визнав його недійсним.

Разом із тим, розглядаючи даний спір, щодо оспорювання договору поруки іншим з подружжя суду першої інстанції слід було враховувати таке.

Положення ст. 65 Сімейного кодексу України щодо порядку розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, регулюють відносини, які стосуються саме розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, і не стосуються права одного із подружжя на отримання кредиту, оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів і не створює обов'язків для другого із подружжя, а лише для позичальника як сторони договору (ч. 1 ст. 1054 ЦК).

Щодо договору поруки, то відповідно до ст. 553 ЦК поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Тобто порука є способом забезпечення виконання зобов'язання (як правило, грошового), а не правочином щодо розпорядження майном, належним поручителю; договір поруки не створює обов'язків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому до таких правовідносин норми ст. 65 СК не застосовуються.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасованню з підстав, викладених в апеляційній скарзі, з ухваленням нового рішення, яким первістний позов слід задовольнити повністю, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Стосовно пояснень представника ОСОБА_4 щодо існування інших підстав для визнання договору поруки недійсним, то їх колегія суддів розцінює критично, оскільки оспорюваний договір судом першої інстанції було визнано лише саме з однієї, наведеної вище підстави, а апеляційна скарга позивачем за зустрічним позовом на рішення суду не подавалася.

Також відповідно до ст.88 ЦПК України перерозподілу та пропорційному стягненню з відповідачів за первістним позовом підлягають і судові витрати в розмірі 3430 грн.. ( а.с. 1, 2, 229).

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»задовольнити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 27 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»заборгованість в розмірі 255 044, 84 грн. (двісті п'ятдесят п'ять тисяч сорок чотири гривні 84 копійки).

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»судові витрати з кожного по 1715 грн. (одна тисяча сімсот п»ятнадцять грн.).

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2»про визнання недійсним договору поруки від 03.04.2008 року відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: К.П.Приходько

Судді: Р.В.Березовенко

ОСОБА_6