Номер провадження: 22-ц/1590/6306/12
Головуючий у першій інстанції Ледньова
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості із заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2011 року,

встановила:

У серпні 2011 р. ОСОБА_3 звернувся до суду із уточненим в подальшому вищевказаним позовом, в якому вказав, що з 14.04.11 р. по 15.06.11 р. він працював у відповідача водієм без укладання письмового трудового договору. Займався перевезенням вантажів та ремонтом автомобіля. Заробітну плату йому було сплачено частково. Розмір заборгованості з заробітної плати складає 5676,45 грн., що підтверджується актом перевірки, складеним Державної податковою службою.

Затримкою виплати заробітної плати йому завдано моральну шкоду, яка полягає в постійному стресі та поганому самопочутті, втраті сну та апетиту, погіршенні його нервового стану, погіршенні стосунків з колишньою дружиною, оскільки він надає їй допомогу з утримання неповнолітнього сина. Відшкодування моральної шкоди він оцінює у розмірі - 6000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 55, 124 Конституції України, остаточно просив стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на його користь: 1) заборгованість із заробітної плати у розмірі 5676,45 грн.; 2) відшкодування моральної шкоди у розмірі: - 6000,00 грн..

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Письмових заперечень на позов не надав.

За згодою позивача судом постановлена ухвала про заочний розгляд справи, у відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів.

Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 13.12.11 р. позовна заява ОСОБА_3 задоволена частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 5676,45 грн. та компенсацію моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн.. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 188,23 грн.. Повернуто позивачу держмито у розмірі 150,00 грн..

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22.02.12 р., постановленою за результатами розгляду заяви ОСОБА_4 від 13.02.12 р. про перегляд заочного рішення, заяву ОСОБА_4 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши осіб які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Погоджуючись з висновком суду першої інстанції про наявність заборгованості зі сплати заробітної плати та її стягнення, завдання моральної шкоди позивачу, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції рішення в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди вищевказаним вимогам діючого законодавства в повній мірі не відповідає.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3000,00 грн., суд першої інстанції виходив з того, що докази по справі підтверджують наявність моральної шкоди у розмірі 3000 грн. У судовому засіданні позивач збільшив розмір компенсації моральної шкоди з 3000 грн. до 6000 грн. у звязку з неповерненням паспорту, але ці обставини не були предметом судового розгляду (а. с. 54).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Між сторонами склалися правовідносини, пов'язані з відшкодуванням моральної шкоди, завданої порушенням законних прав працівника.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до його моральних страждань, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової шкоди) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктами 3, 9, 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 р. "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", з подальшими змінами та доповненнями, передбачено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у моральних переживаннях у зв'язку із порушенням наданих прав, порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя. Розмір відшкодування моральної (немайнової шкоди) суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Стаття 213 ЦПК вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Суд першої інстанції порушив вимоги вищевказаних норм матеріального та процесуального права. Вказавши про відшкодування моральної шкоди у розмірі - 3000,00 грн., не в повній мірі врахував відсутність доказів погіршення психологічного стану позивача, зміни її нормальних життєвих зв'язків, глибини та тривалості моральних страждань.

Встановлено судом, що невиплата відповідачем належної позивачу заробітної плати, завдало останньому моральну шкоду.

За вищевказаних обставин, враховуючи вимоги діючого законодавства та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів приходить до висновку про те, що з відповідача необхідно стягнути у відшкодування моральної шкоди - 1000,00 грн. Визначаючи розмір відшкодування завданої моральної шкоди, колегія суддів виходить з глибини моральних страждань позивача, їх тривалості та наслідків, кваліфікації позивача та рівня займаної ним посади.

Доводи апелянта щодо порушення законодавства при вирішенні судом першої інстанції питання про стягнення відшкодування моральної шкоди є частково обґрунтованими. Інші доводи апелянта є необґрунтованими.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право змінити рішення суду першої інстанції. Підставою для зміни рішення суду є порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення відшкодування моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн. підлягає зміні. Необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000,00 грн.. В решті рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 грудня 2011 року в частині стягнення відшкодування моральної шкоди змінити.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 (одна тисяча) грн. 00 коп..

В решті рішення - залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2