Справа № 2-722/11 Провадження № 22-ц/0290/2323/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 45 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Іванюка М.В., Стадника І.М.,

при секретарі Сніжко О.А.,

за участю представника відповідача, апелянта товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» ОСОБА_2, позивачки ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідаль-

ністю «Зернопродукт - Липівка» про витребування з незаконного

володіння земельної ділянки,

за апеляційною скаргою представника товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» ОСОБА_5 на рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року, на додаткове рішення цього ж суду від 18 червня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

21 листопада 2011 року ОСОБА_3 звернулася в Томашпільський районний суд Вінницької області з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» ( далі - ТОВ «Зернопродукт-Липівка» ) про витребування з незаконного володіння земельної ділянки ( а. с. 2-4 ). Позов мотивований тим, що спірна земельна ділянка площею 2,0087га знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області та належить позивачці на праві приватної власності на землю за державним актом серії ВН № 122103, виданим на підставі розпорядження Томашпільської районної державної адміністрації від 06 лютого 2003 року № 52. Цією землею користується відповідач на підставі договору оренди землі від 06 березня 2006 року, зареєстрованого в Томашпільській регіональній філії Державного підприємства Вінницького ДЗК 01.04.2006 року. Однак цей договір суперечить вимогам цивільного, земельного законодавства України: позивачка його та акт передачі земельної ділянки не підписувала, в договорі зазначено, що земельна ділянка розташована на території Антонівської сіль-ської ради, а не Липівської, як насправді, відсутні дані про встановлення її меж, відведення в натурі, не зазначені якісні характеристики землі за її складом, немає додаткової угоди про збільшення орендної плати. За таких обставин позивачка вважає договір неукладеним, вимагає витребувати земельну ділянку у відповідача.

Рішенням Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року ( а. с. 47-50 ) позов задоволено, витребувано у ТОВ «Зернопродукт-Липівка» з незаконного володіння земельну ділянку сільськогосподарського призначення, що знаходиться на території Липівської сільської ради Томашпільського району Вінницької області, належну ОСОБА_3І на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 122103, виданого Томашпільським районним відділом земельних ресурсів 28 лютого 2003 року. Стягнуто з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати за надання юридичної допомоги в сумі 1000,00 гривень та сплачений судовий збір у розмірі 94,50 гривні. З метою запобігання порушення права власності заборонено ТОВ «Зернопродукт-Липівка» проводити будь-які роботи сільськогосподарського призначення на належній ОСОБА_3 земельній ділянці.

18 червня 2012 року на задоволення заяви ОСОБА_3 судом першої інстанції ухвалене додаткове рішення у справі про стягнення з ТОВ «Зернопродукт-Липівка» на користь позивачки судових витрат, повязаних з проведенням судово-почеркознавчої експертизи, в сумі 2034,12 гривні ( а. с. 54 ).

Не погоджуючись з ухваленими судом рішеннями від 12 та 18 червня 2012 року, представник ТОВ «Зернопродукт-Липівка» ОСОБА_5 оскаржує їх в апеляційному порядку, просить скасувати дані судові рішення, ухвалити нове рішення про відмову у позовних вимогах ( а. с. 59-63). Апелянт вважає, що оскаржувані рішення ухвалені судом з порушенням норм матеріального і процесуального права, за неповно, неправильно зясованих обставин справи, неправильного дослідження і оцінки представлених доказів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта, заперечення на скаргу ОСОБА_3 та її представника, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши докази, наявні в ній, в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обгрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає цим вимогам.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про задовлення позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов. Оскільки у відповідності з висновком судово-почеркознавчої експертизи від 16 травня 2012 року № 1319/1320/12-32, здійсненої Київським НДІ судових експертиз, ОСОБА_3 не підписувала договір оренди земельної ділянки, то цей договір є неукладеним, не створює для його сторін прав та обовязків, відповідач не набув права оренди цієї землі, набув це майно без достатньої правової підстави і зобовязаний його повернути власниці - позивачці у справі.

Однак, з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, він є помилковим, таким, що не відповідає нормам матеріального права.

Правовідносини з приводу використання за призначенням спірної земельної ділянки, що виникли і мають місце між сторонами у справі, регулюються Земельним і Цивільним кодексами України, Законом України «Про оренду землі».

Статтею 20 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Частиною першою статті 210 ЦК України передбачено, що правочин, який підлягає державній реєстрації, є вчиненим з моменту його державної реєстрації.

Колегія суддів приймає до уваги такі фактичні та обєктивні обставини даного спору.

06 березня 2006 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Зернопродукт-Липівка» укладено договір оренди земельної ділянки строком на 15 років. Погодження умов договору засвідчено реквізитами та підписами його сторін. Даний договір 01 квітня 2006 року у встановленому законом порядку пройшов державну реєстрацію з присвоєнням реєстраційного номера 84 і з цього моменту набрав чинності згідно зі статтею 18 Закону України «Про оренду землі». Пунктом другим Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, чинною на час укладення спірного договору оренди землі, визначено, що державна реєстрація договорів оренди є офіційним визнанням, підтвердженням державного факту виникнення або припинення права оренди земельних ділянок. Пунктом пятим цього ж Порядку для державної реєстрації договору оренди до державного органу земельних ресурсів подаються: договір оренди, план (схема) земельної ділянки, копія державного акту на право власності на землю, акти приймання-передачі земельної ділянки та перенесення меж земельної ділянки на місцевість ( у разі не визначення їх в натурі ), проект відведення земельної ділянки ( у разі надання її в оренду зі зміною цільового призначення ).

З моменту укладення спірного договору по даний час жодних претензій у сторін одна до одної з приводу його оформлення, виконання умов оренди не виникало. Тобто, користуючись виконанням орендарем умов договору по відношенню до себе як орендодавця, зокрема, отримуючи орендну плату всі шість років, про що свідчать підписи позивачки у відомостях про виплату орендної плати, ОСОБА_3 не мала ніяких зауважень щодо цього, достовірно знаючи про існування орендних відносин за укладеним нею договором. Її волевиявлення по укладенню договору було вільним, відповідало внутрішній волі. Долучення до договору оренди земельної ділянки всіх необхідних вище зазначених документів свідчить про погодження його сторонами всіх істотних умов цього договору.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 вказала, що бажає надати свою землю у використання доньки, для чого їй необхідно припинити орендні стосунки з відповідачем у справі.

Посилання позивачки ОСОБА_3 на те, що вона не підписувала договір оренди землі, не дивлячись на те, що такий факт знайшов своє доведення під час вирішення даного спору, не слугує підставою для задоволення позову. Позивачка, обгрунтовуючи свою вимогу практично виключно даною обставиною, не надала суду вмотивованих пояснень про те, яким чином вибули з її розпорядження належний їй державний акт про право власності на земельну ділянку, її особиста картка платника податків з ідентифікаційним кодом і хто їх предявляв ( надавав копії ) при підписанні та державній реєстрації оспорюваного договору і чому вона не зверталася з приводу викрадення вказаних документів чи з приводу підроблення її підпису в договорі до правоохоронних органів.

Зазначення у позовній заяві того, що за умовами договору спірна земельна ділянка розташована на території Антонівської сільської ради, а не Липівської, як насправді, є безпідставним, таким, що не відповідає дійсності.

Посилання ОСОБА_3 на відсутність даних про встановлення меж належної їй земельної ділянки, відведення її в натурі, не зазначення якісних характеристик землі за її складом, що доводить, нібито, неукладеність договору оренди землі, не спростовують висновків апеляційного суду щодо їх несуттєвості, необхідності відмови у позові хоча б з огляду на ту обставину, що земельні ділянки передавалися в оренду відповідачу єдиним масивом, для державної реєстрації були надані всі передбачені документи, а також ті, про які на разі зазначає позивачка.

Колегія суддів приходить до висновку, що відповідач використовує спірну земельну ділянку на певній правовій основі, а саме на підставі дійсного договору оренди землі, тому положення статтей 1212, 1213 ЦК України в даному випадку застосуванню не підлягають.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Зернопродукт-Липівка» спростовують висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному судовому рішенні від 12 червня 2012 року, а за цим підлягає переглядові і додаткове рішення від 18 червня 2012 року з питання відшкодування понесених судових витарт у справі.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Не підлягає задоволенню апеляційна скарга в частині стягнення на користь апелянта понесених витрат на сплату судового збору за подання апеляційної скарги, оскільки у відповідності з нормами ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд лише перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК Ук-раїни, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт-Липівка» ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Томашпільського районного суду Вінницької області від 12 червня 2012 року, додаткове рішення цього ж суду від 18 червня 2012 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Зернопродукт - Липівка» про витребування з незаконного володіння земельної ділянки відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді: