РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2027/4966/12

Провадження № 2/2027/2880/12

06.07.2012 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Поліщук Т. В.,

за участю секретаря Чернової М.С.,

представника відповідача ОСОБА_1,

представників третьої особи ОСОБА_2., ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовною заявою ОСОБА_4 до Харківської вагонної дільниці №1 ПЗД, державного підприємства «Південна Залізниця» за участю третьої особи профкому вільного профсоюзу Харківської вагонної дільниці №1 ПЗД, про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И В :

В Московський районний суд м. Харкова звернувся ОСОБА_4 до відповідача про поновлення його на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу. В обґрунтування своїх вимог зазначає, що він з 18.06.2010 року працював у відповідача, Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці на посаді провідника пасажирських вагонів по контракту. 18.02.2012 року наказом №164/07 він був звільнений з роботи на підставі п. 1 ст.36 КЗпП України за згодою сторін. З даним наказом не згоден, оскільки вважає, що порушені його трудові та конституційні права. Тому звернувся з вищезазначеним позовом до суду.

В судовому засіданні ОСОБА_4 заявлені ним позовні вимоги підтримав та прохав задовольнити, зазначивши, що з 18.06.2010 року працював у відповідача, Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці на посаді провідника пасажирських вагонів по контракту, другий екземпляр котрого він не отримував. Також пояснив, що 15.02.2012 року він приступив до роботи провідником вагону №9 поїзду №143/144 сполученням Харків - Санкт-Петербург. Після повернення поїзду з м. Санкт-Петербург, після станції Москва Курська 18.02.2012 року до нього у вагон ввійшов чоловік, який представився ревізором. На його прохання чоловік який представився ревізором покинув вагон, а через деякий час ОСОБА_4 запросили до начальника поїзду ОСОБА_5 де ревізор погрожуючи позивачу, змусив його підписати акт про перевезення двох безквиткових пасажирів. Начальник потягу ОСОБА_5 відмовився підписувати даний акт, оскільки не був присутнім при перевірці у вагоні №9. 18.02.2012 року о 12.00 годині на оперативній нараді за ради того щоб не звільняли ОСОБА_5 він написав пояснення, що в нього було два безквиткових пасажирів. Після написання, йому погрожували звільненням з роботи по п. 8 ст.36 КЗпП. Після погроз з боку керівництва він був змушений погодитись написати заяву про звільнення його з роботи за згодою сторін. Зразу на оперативній нараді йому було повернути трудову книгу. Після чого він повернувся у вагон №9 для подальшої роботи до 10 години 14 хвилин 19.02.2012 року. 20.02.2012 року прийшовши на роботу подав пояснення про незаконний запис, про звільнення з роботи за згодою сторін, скасувати наказ та видати копію оперативної наради допустивши його до роботи. До теперішнього часу він письмової відповіді не отримав, тому прохає скасувати наказ №164/ос від 18.02.2012 року та поновити його на роботі. Також стягнути на його користь середню заробітну плату за час вимушеного прогулу до моменту поновлення на роботі.

Представник відповідача, що діє на підставі довіреності, заперечував проти позову та пояснив, що ОСОБА_4 звільнений на законних підставах, ні якого психологічного тиску на ОСОБА_4 з боку адміністрації вагонної дільниці не було і це є пустомовним твердженням оскільки жодними доказами не підтверджується. При укладанні трудового договору сторонами було підписано контракт № 747 від 18.06.2010. Пунктом 6.3 п.п. «а» зазначеного контракту передбачено, що працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний до закінчення терміну його дії у разі встановлення факту перевезення безквиткових пасажирів або надлишкової ручної поклажі. Так 18.02.2012 року ОСОБА_4 звернувся з заявою про звільнення його за згодою сторін, оскільки згідно акту А 023078 від 18.02.2012 року складений ревізорами ВАТ «ФПК» РФ про те, що на дільниці Москва Тула при перевірці поїзду № 143, сполученням «С.Петербург Харків» у вагоні № 9/27177, він допустив перевезення двох безквиткових пасажирів. Начальник вагонної дільниці враховуючи вік ОСОБА_4 та інші підстави дав згоду на звільнення позивача на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. Тобто між сторонами було досягнуто домовленості, що трудові відносини між працівником та власником підприємства підлягають припиненню за згодою сторін згідно п,1 ст.36 КЗпПУ, після чого з ОСОБА_4 був зроблений остаточний розрахунок та видана трудова книга, тому просить в позові відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники третьої особи пояснили, що ОСОБА_4 звільнений не законно. Вважають акт ревізорів про допущення провезення двох безквиткових пасажирів не законним, оскільки перевірку потягу та складання акту було здійснено без участі начальника потягу ОСОБА_5 Також впевнені, що на позивача здійснювався тиск на оперативній нараді, куди був запрошений ОСОБА_4 Взагалі оперативна нарада є незаконною, оскільки не була створена на підставі наказу та ніхто не був про неї повідомлений за два тижні як це потрібно та була відсутня профспілка на даній нараді. Тому вважають звільнення ОСОБА_4 незаконним.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача, третіх осіб по справі, а також показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно контракту №747 від 18.06.2010 року укладений між Харківською вагонною дільницею №1 та ОСОБА_4 останній призначений на посаду провідник пасажирських вагонів (а.с. 33-34).

Наказом № 1514/ос від 20.09.2010 року контракт № 747 від 18.06.2010 року продовжено термін дії до 30.09.2012 року, у звязку з закінченням строку дії контракту (а.с. 35).

Відповідно до наказу (розпорядження) № 164/ос від 18.02.2012 року ОСОБА_4 звільнений на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за згодою сторін (а.с. 36).

Як вбачається з акту А 023078 від 18.02.2012 року складений ревізорами ВАТ «ФПК» РФ про те, що на дільниці Москва Тула при перевірці поїзду № 143, сполученням «С.Петербург Харків» у вагоні № 9/27177, провідник ОСОБА_4 допустив перевезення двох безквиткових пасажирів (а.с. 69).

В ході судового слідства ОСОБА_4 підтвердив, що він дійсно 18.02.2012 року був на рейсі поїзду № 143 провідником у вагоні № 9, під час якого було виявлено порушення, про що був складений акт, який він підписав, а також надав письмові пояснення з цього приводу (а.с. 98), після чого 18.02.2012 року він звернувся до адміністрації з заявою про звільнення його за згодою сторін (а.с. 37).

Крім цього, ОСОБА_4 вказав, що з 18.02.2012 року та по теперішній час до правоохоронних органів з приводу незаконних методів з боку адміністрації відповідача, які до нього застосовувалися він не звертався, не зважаючи на це, стверджував, що відповідач по справі порушує його трудові та конституційні права з приводу його звільнення.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 показав, що він працював начальником потягу №143/144. 18.02.2012 року дійсно була проведена ревізія на дільниці Москва Тула, та було складено акт про провезення провідником ОСОБА_4 двох безквиткових пасажирів у вагоні №9, однак вважає даний акт незаконним, оскільки їм як начальником поїзду він не підписаний. Факти викладені в акті вважає надуманими.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що вона працює бухгалтером у Харківській вагонній дільниці № 1 та 18.02.2012 року після оперативної наради з ОСОБА_4 було зроблено остаточний розрахунок та видано трудову книжку. Ніякого впливу з боку відповідача на ОСОБА_4 не було здійснено.

Судом були оглянуті письмові заяви ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, однак суд не в змозі взяти до уваги та дати належну оцінку як доказам, оскільки вони не були допитані судом в якості свідків та не попереджалися про кримінальну відповідальність, що передбачено ст. ст. 384-385 КПК України.

Начальник вагонної дільниці дав згоду на звільнення позивача на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. Тобто між сторонами було досягнуто домовленості, що трудові відносини між працівником та власником підприємства підлягають припиненню за згодою сторін згідно п.1 ст. 36 КЗпПУ і договір припиняється у строк визначений сторонами, і тому враховуючи вимоги Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду трудових спорів» звільнення було здійснено з додержанням вимог чинному трудовому законодавству за домовленістю сторін.

Твердження ОСОБА_4 про порушення його конституційних прав, а саме п. 22 ст. 92 Конституції України, також відносно психологічного тиску на нього з боку адміністрації вагонної дільниці в судовому засіданні підтвердження не знайшли.

ОСОБА_4 в проміжок часу з 18.02.2012 року по 06.07.2012 року з заявою в правоохоронні органи з приводу порушення його конституційних прав не звертався.

Крім цього, як ОСОБА_4 так і представники третьої особи зазначили, що тільки після звільнення ОСОБА_4 став членом Вільної профспілки Харківської вагонної дільниці №1 Південної залізниці.

Стосовно наполягань та тверджень ОСОБА_4 на тому, що 19.02.2012 року він продовжував працювати, спростовується наданою ним копією маршрутного листа №42623, який не в повному обсязі заповнений та згідно до акту від 20.02.2012 року маршрутний лист № 42623 був виданим ОСОБА_5 16.02.2012 року при відправленні в рейс та їм зданий по прибуттю з рейсу не був. К обліку вказаний маршрут також не був заробітна платня за маршрутним листом № 42623 не нараховувалась. Також це підтверджується рапортом ОСОБА_11 на імя начальника дільниці від 18.02.2012 року. Більш того, належним чином завірена копія або оригінал вищевказаного маршрутного листа суду надані не були.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208 , 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.21, ч.1 ст. 36, ст. 233 КЗпП України, ст.15 Закону України «Про залізничний транспорт, Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.92 року «Про практику розгляду трудових спорів» суд,

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позову до Харківської вагонної дільниці №1 ПЗД, державного підприємства «Південна Залізниця» за участю третьої особи профкому вільного профсоюзу Харківської вагонної дільниці №1 ПЗД, про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Поліщук