Справа № 2-590/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" січня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Рожкової О.С.,

секретаря с/з ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою в якій просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі в сумі 15499 грн. При цьому зазначив, що після розірвання трудового договору з відповідачем 31.08.2006 року працював у останнього неофіційно. З 30.12.2008 року відповідач припинив виплачувати заробітну плату, в результаті чого утворилась заборгованість.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав.

Відповідач в останнє судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Суд визнав причини неявки неповажними та закінчував розгляд справи в його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до засад трудового законодавства право на працю працівника реалізується шляхом укладення трудового договору. Згідно із ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобовязується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобовязується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Судом встановлено, 31.08.2006 року трудовий договір між ОСОБА_2 та фізичною особою субєктом підприємницької діяльності ОСОБА_3 розірвано та знято з реєстрації в Житомирському міському центрі зайнятості 03.10.2006 року (а.с.23). Після цього трудова угода між сторонами не укладалась.

Відповідно до ст.ст. 115, 116 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Враховуючи вимоги ст.ст. 10 ч.2, 60 ч.1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про існування заборгованості по заробітній платі та перебування у трудових відносинах з відповідачем (укладення трудової угоди, бухгалтерські документи, тощо).

Посилання позивача на розрахунок суми заборгованості по заробітній платі не може розцінюватись як належний доказ на підтвердження перебування у трудових відносинах з відповідачем та наявність заборгованості по заробітній платі перед позивачем з боку відповідача.

Отже, позовні вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі є безпідставними та не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 21, 115, 116 КЗпП України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які приймали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення рішення, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Cуддя О. С. Рожкова