Справа № 2-4973/11
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"05" березня 2012 р. м. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Білоусової О.М.,

при секретарі Михайловій Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства Бердянської міської ради „Житлосервіс 2-А, товариства з обмеженою відповідальністю „ДІО про зобовязання здійснити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2011 р. позивач звернулася до суду з позовом, який згодом уточнила до комунального підприємства Бердянської міської ради „Житлосервіс2а, ТОВ „ДІО в якому просила зобовязати відповідачів демонтувати встановлені двері з електропристроєм та змонтувати двері з кодовим замком та стягнути з відповідачів 12 000 грн. моральної та матеріальної шкоди.

В позові зазначила, що 17.05.2011 р. в підїзді, будинку, де вона проживає, були встановлені двері з електричною системою замикання замість металевих дверей з кодовим замком. Вона згоди на зняття металевих дверей з кодовим замком вона не давала. Встановлення дверей з електричною системою призвело до порушення її прав, до неї не може ніхто потрапити, так як вона не має в квартирі пристрою, що забезпечує зворотній зв'язок. Вказує, що 14 мешканців підїду також не оплачували встановлення дверей. В обґрунтування стягнення матеріальної шкоди зазначає, що вона має ряд захворювань та не розраховувала на звернення до суду, тому чеки на придбання ліків не зберігала. Нею було затрачено 2000 грн. на послуги юриста під час звернень до органів прокуратури та міліції, на папір та друкарські послуги 60 грн., перерасход на придбання ліків склав 2250 грн., що разом складає 4310 грн. Моральну шкоду оцінює в 7700 грн., так як щоденно відчувала душевні страждання та знущання на протязі 9 місяців через те, що до неї не можуть потрапити лікарі.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник (за дорученням) ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять позов задовольнити. Позивач додатково пояснила, що вона своєї згоди на встановлення домофону не давала, на зборах мешканців, якими було делеговано голові зборів ОСОБА_3 укладати договір з ТОВ „ДІО на монтування домофоного пристрою вона присутня не була. Вона має електороний ключ від дверей, який їй було видано безкоштовно, але зворотнього звязку не має, так як не має телефонного пристрою та оплату за встановлення домофону не здійснювала, тому позбавлена можливості відвідування її лікарями та сторонніми. Посилається на ст. 369 ЦК України, якою передбачена 100 відсоткова згода співвласників. Просить зобовязати відповідачів демонтувати встановлені двері з електропристроєм та змонтувати двері з кодовим замком та стягнути з відповідачів 4000 грн. матеріальної шкоди та 8000 моральної шкоди. Додатково просить стягнути з відповідачів затрати на оформлення доручення щодо представництва її інтересів в суді в розмірі 200 грн.

В судовому засідання представник відповідача комунального підприємства Бердянської міської ради „Житлосервіс 2-А - виконуючий обовязки директора КП „Житлосервіс 2-А ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (за дорученням) проти задоволення позову заперечували. Пояснили, що мешканцям кожної квартири, навіть які не сплачували встановлення домофону, установниками домофонів були надані відповідні ключі для входу у під'їзд. КП „Житлосервіс-2А не встановлювало нових дверей із домофоном, як зазначає позивач, такі роботи проводилися самим підприємством-установником, тобто ТОВ «ДЮ».

Між КП „Житлосервіс-2А та ТОВ „ДІО в березні 2010 р. був укладений договір, відповідно до умов якого КП „Житлосервіс-2А дає згоду ТОВ „ДІО на встановлення переговорно-замкових пристроїв (домофонів) та устаткування у будинках, що знаходяться на його балансі. На даний час договір є припиненим, відповідно до п.п. 4.1 та 4.2 Договору. Умови договору передбачені п. 2.4 ТОВ „ДІО виконані не були, акт прийому-передачі демонтованих дверей складений та підписаний не був, двері повернуті не були, повідомлень ані письмових, ані усних про початок проведення робіт зі встановлення домофонів до КП «Житлосервіс-2А»не надходило, точки підключення узгоджені також не були. КП „Житлосервіс-2А не відключало домофон від електропостачання лише через інших мешканців під'їзду, оскільки таке відключення порушило б їх право на користування спільним майном, так як домофон був встановлений ними за власним бажанням та за власні кошти. Положеннями ст. 369 ЦК України передбачено, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України у разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Свою згоду на встановлення дверей надали 22 квартири з 36 підїзду № 4 будинку № 2 по вул. Тищенко. Зазначають, що до КП „Житлосервіс-2А із заявою звернулися мешканці 4 під'їзду будинку № 2 по вулиці Тищенка, в якій просили не відключати домофон, оскільки він був встановлений за їхні кошти та завдяки йому в під'їзді стало чистіше, спокійніше, безпечніше, оскільки він заважає проникненню до під'їзду та квартир сторонніх осіб. На підтвердження згоди більшості мешканців на встановлення домофону свідчить постанова дільничного інспектора Бердянського МВ ГУМВС, капітана міліції ОСОБА_6 про відмову у порушенні кримінальної справи. Щодо наданих позивачкою додатків до позовної заяви треба зауважити, що майже всі листи та відповіді, окрім одного (від 28.10.2011р.) стосуються листування із прокуратурою та органами внутрішніх справ, тому і вимоги про стягнення з КП „Житлосервіс-2А матеріальної та моральної шкоди є безпідставними. Позивачем не було надано жодного доказу, який би підтверджував завдану їй матеріальну та моральну шкоду. Щодо моральної шкоди, то відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», у позовній заяві про відшкодування моральної шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Додатково зазначають, що КП „Жилсервис-2а не належним відповідачем по справі, так як участі у встановлені дверей не приймало, ініціаторами були самі мешканці підїзду, які реалізували своє право. Відповідно ст. 10 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду»власники багатоповерхових будинків є власниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою та зобовязані приймати участь в спільних затратах, повязаних з утриманням будинку та прибудинкової території. Просять в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ „ДОМОФОН. ІНЖИНИРИНГ. ОХРАНА („ДІО) в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про що свідчить повернутий до суду конверт з відміткою „за закінченням терміну зберігання (а.с.32,60) та телефонограма (а.с.77), причини неявки суду не повідомлено, заяв до суду не надходило.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_2 підтвердив викладені позивачем обставини, зазначивши, що зборів мешканців не було.

Вислухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що протоколом зборів мешканців під`їзду № 4 будинку № 2 по вул. Тищенко до дог. №93 від 17.04.2011 р. делеговано голові зборів ОСОБА_3 укладати договір по монтажним роботам домофонного обладнання з ТОВ „ДОМОФОН. ІНЖИНИРИНГ. ОХРАНА , а саме мешканцями 22 квартир з 36 квартир під`їзду № 4 будинку № 2 по вул. Тищенко (а.с.65).

17.04.2011 р. між ТОВ „ДОМОФОН. ІНЖИНИРИНГ. ОХРАНА та ОСОБА_3, якій делеговано мешканцями пі`їзду № 4 будинку № 2 по вул. Тищенко, на підставі протоколу зборів мешканців під`їзду № 4 будинку № 2 по вул. Тищенко до дог. №93 від 17.04.2011 р. укладати договір по монтажним роботам домофонного обладнання з ТОВ „ДОМОФОН. ІНЖИНИРИНГ. ОХРАНА , було укладено договір № 93 від 17.04.2011 р. на виконання монтажних робіт, за яким ТОВ „ДОМОФОН. ІНЖИНИРИНГ. ОХРАНА зобовязується виконати роботи по монтажу домофонного обладнання за адресою вул. Тищенко, 2, під`їзд № 4 (а.с.64-65).

Позивач ОСОБА_1 заперечувала проти встановлення домофонного обладнання та своєї згоди на укладання договору не надавала.

Як пояснила позивач, кошти на встановлення такого обладнання вона не надавала та відповідно переговорного пристрою від електронного замка з багатоабонентним мікрокомпресорним домофоном (трубка, підключена до домофону) у її квартирі не встановлено, але вона має ключ від електронного замку, якій їй було надано безкоштовно, таким чином, позивач має можливість вільного входу (виходу) до (із) підїзду.

Встановлення системи обмеженого доступу (домофону) та заміна вхідних дверей є сферою волевиявлення власників квартир, розташованих у підїзді, та відповідно до ч. 2 ст. 382 ЦК України замінені двері є спільною сумісною власністю власників квартир. Тому вони мають право приймати рішення про їх заміну та встановлення будь-якого обладнання в підїзді на підставі п. 1 ч. 2 ст. 369 ЦК України.

Згідно ч. 5 ст. 626 ЦК України договір є відплатним, якщо інше не встановлено договором, законом або якщо це не випливає із суті договору. Договір на монтаж передбачає обовязок виконавця здійснити, а замовника оплатити встановлення системи обмеження доступу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, в порушення ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не було надано жодних доказів вчинення відповідачами дій, яки би перешкоджали їй користуватися її власністю.

Як пояснила позивач у судовому засіданні, їй безоплатно було надано електронний ключ. Посилання позивача на те, що встановлення системи обмеженного доступу унеможливлюють доступ екстрених служб до квартири, належними доказами не підтверджено, як то звернень від комунальних служб, медичних чи охоронних служб.

Заявляючи позовні вимоги про зобовязання відповідачів демонтувати встановлені двері з електропристроєм та змонтувати двері з кодовим замком, позивач перешкоджає здійсненню права власності тим особам, які виявили бажання вжити заходів до схоронності свого майна та за даними позовними вимогами КП „Житлосервіс 2-А та ТОВ „ДІО не є належними відповідачами, так як ТОВ „ДІО є лише виконавцем робіт за договором між ним та співвласниками квартир, а КП „Житлосервіс 2-А є балансоутримувачем будинку.

Між відповідачем ТОВ „ДІО та мешканцями підїзду № 4 будинку №2 по вул. Тищенко виникли правовідносини підряду відповідно до укладеного договору № 93 від 17.04.2011 р.

Згідно ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Тобто підрядник відповідає лише за своєчасно та якісно виконані роботи та не несе відповідальності за дії замовника.

Позивач замінити відповідача чи залучити до участі іншого співвідповідача не просила, про що надано право позивачу відповідно до положень ст. 33 ЦПК України та відносяться до ініціатива саме позивача.

Відповідно до ч.2 ст.382 ЦК України, власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у житловому будинку.

Частиною 2 статті 369 ЦК України, на яку посилається позивач, передбачено, що розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення правочину одним із співвласників щодо спільного майна, вважається, що такий правочин вчинено за згодою всіх співвласників. Надання письмової та нотаріально посвідченої згоди співвласниками потребує лише у тому випадку, коли сам правочин, згода на який надається, підлягає нотаріальному посвідченню. Договір, який укладено між ТОВ „ДІО та співмешканцями, не підлягає нотаріальному посвідченню, то вважається, що такий договір укладено за згодою всіх співвласників. Відповідно до частини 3 статті 369 ЦК України співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном та частиною 4 данної статті передбачено, що правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Таких вимог позивачем не заявлялося. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Крім того, постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 09.2011 р. дільничного інспектора Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області капітана міліції ОСОБА_7 за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_8 (ЖРЗПЗ № 5836/3, 6087/1.7059 від 15.09.2011 р.), встановлено, що мешканці 4-го під'їзду по вул. Тищенко,2 в квітні 2011 року вирішили встановити домофон у під'їзді, у зв'язку із чим 17.04.2011 року провели зібрання мешканців. Так опитані ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що вони спільним рішенням мешканців 4-го під'їзду по вул. Тищенко,2 вирішили встановити домофон у під'їзд, і поставили особисто підписи у протоколі зборів. В ході додаткової перевірки опитана з цього приводу ОСОБА_3 пояснила що вона у квітні підписала договір на встановлення домофону у під'їзді, після того як при індивідуальному опитуванні більшість мешканців будинку згодилось на встановлення омофону (а.с.20).

Вимоги позивача щодо стягнення моральної - в розмірі 8000 грн. та матеріальної 4000 грн. шкоди також не можуть бути задоволенні.

Статтею 1166 ЦК України встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

У п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.92 р. зі змінами «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Судом не встановлено неправомірності дій відповідачів по справі та безпосереднього причинного зв'язку між ними і шкодою.

Теж саме стосується і вимог про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Аналізуючи у сукупності надані по справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають в повному обсязі.

В силу 88 ЦК України у разі відмови у задовленні позовних вимог у повному обсязі, понесені позивачем судові витрати по справі за рахунок відповідача не компенсуються.

Крім того витрати позивача на друкування, папір, ксерокопіювання, посвідчення доручення, послуги юриста в розмірі 2000 грн. повязані з перепискою позивача з прокуратурою та органами внутрішніх справ в силу ст. 79 ЦПК України не відносяться до судових витрат.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 27, 31, 59-61, 79-81, 84, 88, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 15, 369, 382, 626, 837, 1166, 1167 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 до комунального підприємства Бердянської міської ради „Житлосервіс 2-А, товариства з обмеженою відповідальністю „ДІО про зобовязання здійснити дії, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або в порядку ст.294 ЦПК України.

Суддя:

ОСОБА_12