Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 1715/4441/12
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 червня 2012 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Цимбалюк А.І.,
представника позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Рівненське МРЕВ ВДАІ УМВС України в Рівненській області про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля, -
Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав і просить суд визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки «CHEVROLET», модель AVEO, д.н.з. НОМЕР_1 номер кузова KL1SF69YE5В346764, 2005 року випуску,об»єм дивгуна 1498 куб. см. (далі автомобіль), придбаний ОСОБА_3 23 листопада 2009 року у ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу автомобіля. Також просить суд зобовязати відділ державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції у визначений чинним законодавством України термін зняти арешт з цього автомобіля, накладений згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеної 30.11.2009 року.
У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до органів ДАІ з заявою про зняття автомобіля з реєстраційного обліку з постановкою його на реєстраційний облік на своє імя, на що останній йому відмовив. Після звернення ОСОБА_3 до органів ДАІ, він дізнався про те, що постановою державного виконавця від 30 листопада 2009 року на автомобіль накладено арешт для забезпечення виконання рішення суду.
Посилаючись на правомірність та дійсність укладеного договору купівлі-продажу автомобіля від 23 листопада 2009 року, просить позов задовольнити.
Відповідачі в судове засідання не з»явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши пояснення представника позивача дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає, оскільки позовні вимоги є безпідставними та недоведеними.
Судом встановлено, що 23 листопада 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений письмовий договір купівлі-продажу автомобіля.
Як передбачено п.1.1., п.1.2. договору купівлі-продажу автомобіля, за цим договором продавець (ОСОБА_4М.) зобовязується передати автомобіль у власність покупцю (ОСОБА_3В.), а останній зобовязується прийняти і сплатити за нього обумовлену грошову суму. Пунктом 1.3. договору зазначено, що автомобіль належить продавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії ХМС № 299880, виданого 08 лютого 2005 року МРЕВ ДАІ м.Рівне УДАІ УМВС України в Рівненській області.
Судом також встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесеною 30 листопада 2009 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_5 накладено арешт на все рухоме майно боржника ОСОБА_4, в тому числі і на автомобіль, який є предметом договору купівлі-продажу від 23 листопада 2009 року.
Відповідно до вимог ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
За умовами укладеного 23 листопада 2009 року договору купівлі-продажу автомобіля продавець зобовязався передати автомобіль у власність покупцю, а останній зобовязався прийняти автомобіль (відповідно, у власність) і сплатити за нього обумовлену грошову суму.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ОСОБА_3 посилається на правомірність та дійсність укладеного договору купівлі-продажу автомобіля від 30 листопада 2009 року і вважає, що на підставі саме цього договору у нього і виникло право власності на автомобіль.
Однак з такими твердженнями суд погодитися не може.
За змістом права власності, визначеним у ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з цього, при укладанні договору купівлі-продажу продавець передає або зобовязується передати покупцеві всі права власника, тобто, право володіння, користування та розпорядження майном, яке є предметом договору купівлі-продажу, і такі права власника повинні зявитися у покупця.
Між тим, суд визнає, що за укладеним договором купівлі-продажу автомобіля від 23 листопада 2009 року, ОСОБА_4 передав ОСОБА_3лише право володіння автомобілем. Право користування та розпорядження автомобілем у ОСОБА_3 не виникло, оскільки ні перед продажем, ні після нього, ОСОБА_4 не зняв автомобіль з реєстраційного обліку, а ОСОБА_3 не поставив автомобіль на реєстраційний облік на своє імя. Не надав ОСОБА_4 ОСОБА_3 і відповідну нотаріально посвідчену довіреність на вчинення дій, які свідчили б про набуття права користування та розпорядження автомобілем (права керування, знаття/постановки на реєстраційний облік, відчуження тощо).
За таких обставин ОСОБА_3, не маючи права користування та розпорядження автомобілем, фактично ним не користувався і не розпоряджався, даний факт представник позивача у судовому засіданні не спростував.
Відповідно до Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 23 грудня 2009 року № 1371) (далі Порядок), на території України встановлено єдину процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, в тому числі і автомобілів, оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків.
Цей Порядок є обов'язковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Представники власників транспортних засобів виконують обов'язки та реалізують права таких власників у межах наданих їм повноважень.
Згідно п.7 Порядку власники транспортних засобів та особи, що експлуатують такі засоби на законних підставах, або їх представники (далі - власники) зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) транспортні засоби протягом десяти діб після придбання (одержання) або митного оформлення, або тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Строк державної реєстрації продовжується у разі подання документів, які підтверджують відсутність можливості своєчасного її проведення власниками транспортних засобів (хвороба, відрядження або інші поважні причини). Експлуатація транспортних засобів, що не зареєстровані (не перереєстровані) у підрозділах Державтоінспекції (крім транспортних засобів, зареєстрованих до набрання чинності цим Порядком) та без номерних знаків, що відповідають державним стандартам, а також ідентифікаційні номери складових частин яких не відповідають записам у реєстраційних документах або знищені чи підроблені, забороняється.
Пунктом 8 Порядку встановлено, що державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
При цьому, для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів (до яких, в тому числі, відносяться договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби), що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається.
Аналізуючи вимоги вказаного Порядку та враховуючи зміст права власності, визначений у ст.317 ЦК України, характер та зміст договору купівлі-продажу, визначені ст.655 ЦК України, суд прийшов до висновку, що за договором купівлі-продажу транспортного засобу право власності в повному обсязі може набуватися лише після його відповідної реєстрації (перереєстрації) у підрозділах ДАІ.
Застосовуючи принцип аналогії закону, передбачений ч.1 ст.8 ЦК України, та враховуючи положення ч.4 ст.334 ЦК України щодо виникнення у набувача права власності за договором про відчуження майна, суд прийшов до висновку, що право власності у набувача за договором купівлі-продажу автомобіля виникає після відповідної реєстрації (перереєстрації) автомобіля у підрозділах ДАІ.
Враховуючи викладене та встановлені по справі обставини, суд не вбачає підстав для визнання права власності ОСОБА_3 на автомобіль відповідно до укладеного 23 листопада 2012 року договору купівлі-продажу автомобіля та, відповідно, не вбачає підстав і для зняття з нього арешту, накладеного державним виконавцем.
Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -
В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції, Рівненське МРЕВ ВДАІ УМВС України в Рівненській області про визнання права власності на автомобіль та зняття арешту з автомобіля відмовити повністю за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: