У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_1,

при секретарі: Душкевич О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 28 листопада 2011 року, за позовом комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

10

в с т а н о в и л а:

24 січня 2011 року КП «Теплопостачання міста Одеси» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за теплопостачання та постачання гарячої води, вказуючи на те, що КП «Теплопостачання міста Одеси» надає до квартири АДРЕСА_1 і Петрова в м. Одесі в якій мешкає відповідач ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води. Однак, підприємство позивача стверджує, що відповідач ОСОБА_2 кошти за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у повному обсязі не сплачує, у звязку з чим, станом на 01.11.2010 року в нього склалась заборгованість перед підприємством позивача за користування вказаними послугами на суму 15 169, 35 гривень.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав, та надав до суду письмові заперечення на позов у яких зазначив, що між ним та підприємством відповідача відсутні договірні відносини, оскільки він не заключав з позивачем договору про надання послуг з теплопостачання, та постачання гарячої води, просив застосувати строк позовної давності при вирішенні спору, у звязку з чим просив суд у позові відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 травня 2010 року позов задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь комунального підприємства «Теплопостачання міста Одеси» заборгованість за отриману теплову енергію та гарячу воду в сумі 9 937,35 гривень, та судові витрати у вигляді державного мита на суму 51 грн. та витрати на ІТЗ при розгляді справи в розмірі 30 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції змінити, та постановити нове рішення яким стягнути з нього 3 000 гривень, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, та пояснення на апеляцію відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, а також заперечення на апеляційну скаргу представника КП «Теплопостачання міста Одеси» - ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи КП «Теплопостачання міста Одеси» надає до квартири АДРЕСА_1 і Петрова в м. Одесі в якій мешкає відповідач ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

Позивач стверджує, що відповідач ОСОБА_2 кошти за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у повному обсязі не сплачує, у звязку з чим, станом на 01.11.2011 року у нього склалась заборгованість перед підприємством позивача за користування вказаними послугами.

Однак відповідач ОСОБА_2 проти позову заперечував пояснюючи, що він не заключав з позивачем будь яких договорів про надання послуг з теплопостачання, та постачання гарячої води, а тому вважав позов не обґрунтованим.

Проте колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому з доводами відповідача колегія суддів апеляційної інстанції погодитись не може, виходячи з наступного.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року.

Таким чином, необхідність укладення договору на надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не як право сторін.

На підтвердження своїх вимог позивачем надано розшифровку суми заборгованості відповідача з урахуванням наданої до його квартири теплової енергії (а.с.4,5).

Переглядаючи судове рішення в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивач обґрунтовано звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за теплопостачання, тобто правомірно.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 стверджує, що він не згоден з розміром та порядком начислення і сплати послуг з централізованого опалення, оскільки вважає його необґрунтованим.

Ці твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідно до ст. 20 Закону України «Про теплопостачання» тарифи на теплову енергію повинні забезпечувати відшкодування всіх економічно обґрунтованих витрат на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії.

Тарифи на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії затверджуються органами місцевого самоврядування на підставі розрахунків, виконаних теплогенеруючими, теплотранспортуючими та теплопостачальними організаціями за методиками, розробленими центральним органом виконавчої влади.

Таким чином, дії КП «Теплопостачання м. Одеси»» щодо нарахування оплати за надані послуги є правомірними, так як були проведені на виконання нормативно - правових актів, які відповідно до Конституцій України є обов'язковими для виконання.

З огляду на наведене, апелянт ОСОБА_2 не надав суду будь-яких належних і допустимих доказів в підтвердження того факту, що він не повинен сплачувати за послуги які надає йому позивач з постачання теплової енергії та гарячої води, немає таких доказів і в матеріалах справи, тому вказані твердження є неспроможними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правові підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості законні, та обґрунтовано задовольнив позов в межах строку позовної давності.

Отже, на думку судової колегії доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає зміні з постановленням нового рішення у справі, не заслуговують на увагу, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Київського районного суду Одеської області від 28 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_5

підпис ОСОБА_6

підпис ОСОБА_1