АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2024/4807/2012 рік. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/2090/8144/2012 рік. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
Категорія: договірні.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2012 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_8, ОСОБА_9 - про визнання недбалими та неправомірними дій приватного нотаріуса, визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями недійсним,

в с т а н о в и л а:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернулася в суд із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що вона являлася власником житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові.

На початку 2004 року її знайома ОСОБА_9 запропонувала їй укласти договір довічного утримання, на що вона надала свою згоду.

Однак, 25 грудня 2004 року вона та ОСОБА_9 уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за реєстром №18814, згідно з яким вона подарувала ОСОБА_9 належний їй на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по провулку Робеспєра №10 в м. Харкові.

Вказаний договір вчинено нею під впливом обману зі сторони ОСОБА_9, оскільки при його укладанні вона вважала, що укладає з відповідачкою договір довічного утримання.

При посвідченні договору дарування приватний нотаріус Харківського МНО ОСОБА_8 діяла недбало та неправомірно, оскільки в силу своєї посади могла передбачити, що посвідчення договору дарування позбавляє її права власності на житловий будинок, не переклала їй текст договору з української мови на російську мову, в той час як вона не володіла українською мовою, не зачитала зміст договору в голос та не розяснила їй правові наслідки укладання договору дарування.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 203, 215, 216, ч.1 ст. 230 ЦК України, пункти 8, 9, 36, 72 «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій», затверджену наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року №20/5, ОСОБА_6 просила суд визнати дії приватного нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_8 щодо посвідчення договору дарування житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові від 25 грудня 2004 року недбалими та неправомірними; визнати недійсним договір дарування житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові, укладений 25 грудня 2004 року між нею та ОСОБА_9, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8 за реєстром №18814.

Приватний нотаріус Харківського МНО ОСОБА_8, в судове засідання не зявилася.

В письмових запереченнях наданих до суду позов не визнала, посилаючись на те, що договір дарування житлового будинку, укладений 25 грудня 2004 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, посвідчений нею з додержанням вимог Закону України «Про нотаріат»та «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій».

Відповідачка ОСОБА_9 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка не довела, що при посвідченні договору дарування житлового будинку приватний нотаріус діяла недбало та неправомірно, а також не надала доказів щодо введення її в оману при укладанні договору дарування житлового будинку ОСОБА_9

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 717, ч. 2 ст. 719 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_6 являлася власником житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові на підставі рішення народного суду Ленінського районну м. Харкова від 25 травня 1955 року, договору купівлі-продажу, посвідченого Другою Харківською державною нотаріальною конторою 27 вересня 1958 року, рішення народного суду Ленінського районну м. Харкова від 29 листопада 1985 року ( а. с. 67-68, 70-72).

9 серпня 2004 року ОСОБА_6 надала ОСОБА_9 довіреність, посвідчену державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори за реєстром №5-955, якою уповноважила останню представляти її інтереси у виконавчому комітеті, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»та інших організаціях для узаконення належної їй частини домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові, провулок Робеспєра, будинок №10, реєстрації документа та отримання витягу для договору дарування (а. с. 73).

25 грудня 2004 року ОСОБА_6 та ОСОБА_9П уклали договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі №18814, згідно з яким ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_9 житловий будинок з надвірними будівлями №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові (а. с. 66).

З письмових пояснень приватного нотаріуса Харківського МНО ОСОБА_8 вбачається, що 25 грудня 2004 року вона на прохання ОСОБА_6 посвідчила договір дарування житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_9

При укладанні та посвідченні договору ОСОБА_6 не повідомляла її про те, що вона не володіє українською мовою, не зверталася до неї з письмовими або усними заявами про переклад тексту договору на російську мову.

До підписання спірного договору вона перевірила дієздатність сторін, встановила намір ОСОБА_6 укласти з ОСОБА_9 договір дарування житлового будинку, а не будь-який інший договір, розяснила сторонам правові наслідки укладання такого договору, прочитала зміст договору сторонам в голос, передала договір для читання дарувальнику та обдарованому, після чого ОСОБА_6, ОСОБА_9 підписали договір дарування у її присутності.

Із копії договору дарування від 25 грудня 2004 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_9, залученого до справи вбачається, що він підписаний особисто дарувальником та обдаровуваним, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_8

У пунктах 6,7 договору дарування вказано, що сторони підтверджують, що вони мають повну цивільну дієздатність, їх волевиявлення вільне і відповідає їх внутрішній волі, що цей договір не є фіктивним чи удаваним, що він спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, що в момент укладання вони усвідомлюють значення своїх дій та можуть керуватися ними, що цей договір не суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Право власності обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарована свідчить, що вона приймає дарунок. Прийняттям дарунку вважається одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

До підписання договору дарування житлового будинку ОСОБА_6В, ОСОБА_9 його текст прочитаний нотаріусом сторонам в голос, прочитаний особисто сторонами договору, про що зазначено у пункті 10 договору (а. с. 66).

Доказів того, що при підписанні спірного договору відповідачка ОСОБА_9 зобовязувалася у подальшому вчиняти на користь ОСОБА_6 будь-які дії майнового чи немайнового характеру, договір дарування житлового будинку не містить.

Наведене свідчить, що при посвідчені договору дарування приватний нотаріус Харківського МНО ОСОБА_8 діяла відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», «Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій», а ОСОБА_6 звертаючись до нотаріуса з проханням посвідчити правочин, мали на меті укласти з ОСОБА_9 договір дарування житлового будинку, а не договір довічного утримання, про що вона зазначала у своєму позові при зверненні в суд.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 народилася в с. Камянка Тростянецького району Сумської області, з 1944 року по 1911 рік працювала на різних посадах а Південній залізниці (а. 8.11).

27 серпня 1958 року ОСОБА_6 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_10, згідно з яким придбала у останнього 1/ 4 частину житлового будинку №10 по провулку Робеспєра в м. Харкові (а. с. 67).

9 серпня 2004 року ОСОБА_6 надала ОСОБА_9 довіреність, посвідчену державним нотаріусом Другої Харківської державної нотаріальної контори, якою уповноважила останню представляти її інтереси у виконавчому комітеті, КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»та інших організаціях для узаконення належної їй частини домоволодіння, що знаходиться в м. Харкові, провулок Робеспєра, будинок №10, реєстрації документа та отримання витягу для договору дарування (а. с. 73).

19 травня 2012 року ОСОБА_6 надала ОСОБА_7, ОСОБА_11 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_12, якою уповноважила останніх представляти її інтереси в державних установах, правоохоронних та судових органах, тощо (а. с. 28)

14 червня 2012 року ОСОБА_6 звернулася з позовом в суд до відповідачів про визнання недбалими та неправомірними дій приватного нотаріуса, визнання договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями недійсним.

Договір купівлі-продажу частини житлового будинку від 27 серпня 1958 року, посвідчені нотаріусами довіреності від 9 серпня 2004 року та від 19 травня 2012 року, позовна заява ОСОБА_6 від 14 червня 2012 року, викладені на українській мові та підписані особисто ОСОБА_6

Наведене свідчить, що позивачка ОСОБА_6 володіє українською мовою та неодноразово підписувала угоди, викладені українською мовою.

З огляду на це, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку про те, що позивачка не довела, що при посвідченні договору дарування житлового будинку приватний нотаріус діяла недбало та неправомірно, не надала доказів щодо введення її в оману ОСОБА_9 при укладанні договору дарування житлового будинку та обґрунтовано відмов їй у задоволенні позову.

Вирішуючи спір, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвали законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно відмовив у визнанні договору дарування житлового будинку недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, в той час як позивачкою таких доказі у справі не надано.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів й доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що згідно висновку комісійної психологічної експертизи від 15 листопада 2012 року, наданого професором кафедри психології і педагогіки Харківського національного університету внутрішніх справ ОСОБА_13, викладачем кафедри прикладної психології Національного університету цивільної оборони України ОСОБА_14, позивачка ОСОБА_6 не усвідомлювала характер здійснюваних нею правових дій.

Вказаний висновок не був предметом розгляду суду першої інстанції, а вимоги про визнання правочину недійсним з підстав, передбачених ст. 225 ЦК України (правові наслідки вчинення правочину дієздатною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керуватися ними), в суді першої інстанції позивачкою не заявлялися.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 12 листопада 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: