Справа № 402/507/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" грудня 2012 р. м. Апостолове Апостолівський районний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - районного судді Петренко А.П.

при секретарі Ровній Н.А. позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 представника позивачів ОСОБА_3 відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

представника відповідача ОСОБА_6

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Апостолове, залі суду № 4 спараву за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельних ділянок із незаконного володіння та користування за зустрічними позовними заявами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення шкоди та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною, про визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И В :

До Апостолівського районного суду надійшли позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним та витребування земельних ділянок із незаконного володіння та користування за зустрічними позовними заявами ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення шкоди та ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною, про визнання права власності на земельну ділянку.

В обґрунтування позовних вимог за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі позивачка зазначила, що вона є власницею частки (паю), яка розташована на території Михайлівської сільської ради. 26.03.2009 року з відповідачкою було укладено договір оренди земельної частки за умовами якого останній передано земельну частку (пай) строком на пять років за умови сплати орендної плати до 25 грудня кожного року. Розмір орендної плати був визначений в сумі 1745 гривень. Зазначає, що з 1999 року отримала від ОСОБА_4 за вказаним вище договором орендну плату в сумі 2500 гривень 00 копійок. Як на підставу задоволення своїх вимог посилається на те, що при укладенні договору оренди відповідачка скористалася її правою необізнаністю зареєструвавши договір оренди без зазначення в ньому суттєвих умов, а саме: не вказано кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, не зазначено порядку індексації та форми платежів оренди, порядку її внесення, перегляду, відповідальності за несплату, крім, того посилається на те, що відповідачкою використано земельну ділянку для посіву сояшнику без врахування рекомендації, щодо сівозмін, що на думку позивачки призведе до втрати родючості землі. Позивачка ОСОБА_1 просить: визнати договір оренди земельної частки (паю) від 06.06.2008 року укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4, зареєстрований Михайлівською сільською радою у книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 112, 06.06.2008 року неукладеним. Витребувати від ОСОБА_4 земельну частку (пай), що належить ОСОБА_1 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) із незаконного володіння та користування. В частині позовних вимог про витребування сертифікату відмовилася, оскільки отримала державний акт на земельну ділянку, яка розташована на території Михайлівської сільської ради. В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним, відповідно до уточненої позовної заяви, позивачка пояснила, що вона є власницею частки (паю), яка розташована на території Михайлівської сільської ради. 06.06.2008 року з відповідачкою було укладено договір оренди земельної частки за умовами якого останній передано земельну частку (пай) строком на десять років за умови сплати орендної плати до 25 грудня кожного року. Розмір орендної плати був визначений в сумі 1514 гривень 85 копійок. Зазначає, що з 1999 року отримала від ОСОБА_4 за вказаним вище договором орендну плату в сумі 2500 гривень 00 копійок. Як на підставу задоволення своїх вимог посилається на те, що вказаний договір є неукладеним, оскільки в ньому відсутні суттєві умови, а саме: не вказано кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, не зазначено порядку індексації та форми платежів оренди, порядку її внесення, перегляду, відповідальності за несплату, крім, того посилається на те, що відповідачкою використано земельну ділянку для посіву сояшнику без врахування рекомендації, щодо сівозмін, що на думку позивачки призведе до втрати родючості землі.

Позивачка ОСОБА_2 просить: Визнати договір оренди земельної частки (паю) від 06.06.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований Михайлівською сільською радою у книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) за № 112, 06.06.2008 року неукладеним. Витребувати від ОСОБА_4 земельну частку (пай), що належить ОСОБА_2 на підставі сертифікату на право на земельну частку (пай) із незаконного володіння та користування. В частині позовних вимог про витребування сертифікату відмовилася, оскільки отримала державний акт на земельну ділянку, яка розташована на території Михайлівської сільської ради. Обґрунтовуючи зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення шкоди ОСОБА_4 зазначила, що на початку травня 2012 року дізналася про те, що на орендованих у відповідачок земельних ділянках засіяно сільськогосподарську культуру сорго. Пізніше їй стало відомо, що відповідачки не бажають продовжувати договірні відносини оренди та самостійно розпорядилися вказаними земельними ділянками, вважає протиправними діями ОСОБА_1, ОСОБА_2 завдано матеріальну шкоду на загальну суму 10680 гривень 00 копійок.

ОСОБА_4 просить суд: стягнути з відповідачів завдану матеріальну шкоду на загальну суму 10680 гривень 00 копійок та судові витрати понесені нею по справі. В задоволенні їх позовних просить відмовити.

ОСОБА_5 в позовній заяві до ОСОБА_1 про визнання угоди укладеною, визнання права власності на земельну ділянку вказує, що домовився з ОСОБА_1 придбати у неї земельну частку (пай) за 170 доларів США, вказану суму передав відповідачці на підтвердження чого отримав розписку, остання, в свою чергу, передала йому сертифікат на право на земельну частку (пай), домовившись згодом посвідчити вказану угоду нотаріально, однак, з прийняттям Земельного Кодексу України, на угоди з відчуження землі було накладено мораторій. Незважаючи на це продовжував вважати дані земельні частки своєю власністю, що фактично не заперечувалось відповідачкою. В 2008 році передав вказані земельні ділянки своїй сестрі ОСОБА_4 в користування. В 2012 році дізнався від неї про наявність судового спору з приводу повернення земельних ділянок.

На підставі чого, керуючись статтями 47, 153 ЦК України, 1963 року вважає, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, однак, відповідачка ухилилась від посвідчення угоди купівлі-продажу через, що ОСОБА_5 просить суд: угоду купівлі-продажу земельної частки (паю) належної ОСОБА_1 розташованої на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до сертифікату серії ДП № 0199287 між ним та відповідачкою визнати укладеною, визнати за ним право власності на зазначену земельну частку (пай) та стягнути з відповідачки судові витрати. Від ОСОБА_5 надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною, визнання права власності на земельну частку (пай). Обґрунтовуючи позов пояснив, що домовився з відповідачкою про купівлю її земельної частки (паю) за 150 доларів США. На виконання вказаної домовленості передав їй зазначені вище грошові кошти та отримав від останньої сертифікат на зазначену земельну частку (пай), домовившись згодом посвідчити вказану угоду нотаріально, однак, з прийняттям Земельного Кодексу України, на угоди з відчуження землі було накладено мораторій. Незважаючи на це продовжував вважати дані земельні частки своєю власністю, що фактично не заперечувалось відповідачкою. В 2008 році передав вказані земельні ділянки своїй сестрі ОСОБА_4 в користування. В 2012 році дізнався від неї про наявність судового спору з приводу повернення земельних ділянок.

Як на правову підставу свого позову посилається на положення статей 47, 153 ЦК України, 1963 року, відповідно до яких суд може визнати відповідну угоду укладеною, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов такої угоди.

Позивач просить: угоду купівлі-продажу земельної частки (паю) належної ОСОБА_2 розташованої на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до сертифікату серії ДП № 0199360 між ним та відповідачкою визнати укладеною, визнати за ним право власності на зазначену земельну частку (пай), та стягнути з відповідачки судові витрати.

ОСОБА_1 заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позовні вимоги ОСОБА_4 не визнала, також не визнала позовні вимоги заявлені ОСОБА_5 посилаючись на те, що для угод про перехід права власності на земельну ділянку законодавством встановлено письмова форма та обовязкове нотаріальне посвідчення, вказує, що розписку про отримання коштів, за нібито продаж її земельної частки (паю) надала ОСОБА_5 під його тиском для можливості отримувати орендну плату за користування земельною часткою (паєм). ОСОБА_2 заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_5М не визнала посилаючись на те, що для угод про перехід права власності на земельну ділянку законодавством встановлено письмова форма та обовязкове нотаріальне посвідчення, вказує, що розписку про отримання коштів, за нібито продаж її земельної частки (паю) надала ОСОБА_5 під його тиском для можливості отримувати орендну плату за користування земельною часткою (паєм).

ОСОБА_4 заявлені нею позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Позовні вимоги заявлені ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнала просила в їх задоволенні відмовити.

ОСОБА_5 заявлені ним позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просить їх задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_3 заявлені ними позовні вимоги підтримав в повному обсязі обґрунтувавши їх законність та обґрунтованість, вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не визнав просить в їх задоволенні відмовити, пояснивши про їх незаконність та необґрунтованість.

Представник ОСОБА_6 заявлені вимоги відповідача ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі просить їх задовольнити, вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не визнав посилаючись на їх незаконність та необґрунтованість.

Суд, заслухавши пояснення сторін, представників, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про розірвання договору оренди землі, судом встановлено, що вона є власницею частки (паю), яка розташована на території Михайлівської сільської ради відповідно до сертифікату серії ДП № 0199287 (а.с. 7). 26.03.2009 року з відповідачкою було укладено договір оренди земельної частки (паю) № 116 (а.с. 8). Стосовно заявлених вимог за вищезазначеною позовною заявою суд приходить до наступного висновку.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі" істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ст. 15 Закону України "Про оренду землі" є кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, порядок індексації та форми платежів оренди, порядок її внесення, перегляд, відповідальність за несплату. На порушення цієї норми Закону до підписаних сторонами документів не зазначено кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, порядок індексації та форма платежів оренди, порядок її внесення, перегляд, відповідальність за несплату.

Разом з тим інформація про об'єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки, порядок індексації та форма платежів оренди, порядок її внесення, перегляд, відповідальність за несплату), як зазначено вище, є одними з істотних умов договору оренди земельної ділянки.

Отже, підписаний сторонами документи не містять необхідної інформації про об'єкт оренди як одну з істотних умов договору оренди землі, тобто договір не є укладеним. Неукладений договір не породжує для його сторін прав та обов'язків, на досягнення яких було спрямоване їх волевиявлення під час його документального оформлення.

У разі передчасної передачі майна на виконання юридично ще не укладеного договору майна право на це майно в набувача не виникає і власник може витребувати його в порядку, установленому ст.ст. 1212, 1213 ЦК України. На зазначене звернув увагу Пленум Верховного Суду України в п. 8 постанови від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними".

Враховуючи те, що вищезазначений договір оренди землі не є укладеним, суд приходить до висновку про задоволення вимог про повернення земельної ділянки в розпорядження її власника. З позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі недійсним, судом також встановлено, що позивачка є власницею частки (паю), що підтверджується сертифікатом серії ДП № 0199360 (а.с. ) яка розташована на території Михайлівської сільської ради. 06.06.2008 року за № 112 з відповідачкою було укладено договір оренди земельної частки (а.с. 6), згідно з умовами якого останній передано земельну частку (пай) строком на десять років за умови сплати орендної плати до 25 грудня кожного року. Вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_4 також підлягають частковому задоволенню з тих підстав, що і вимоги ОСОБА_1.

Стосовно тверджень ОСОБА_4 за зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення шкоди, на загальну суму 10680 гривень 00 копійок суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Враховуючи наявність заперечень ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у справі, в підтвердження своїх позовних вимог стосовно стягнення з відповідача матеріальної, ОСОБА_4 мала довести суду порушення її цивільного права, спричинення їй збитків та причинний зв'язок між збитками та порушенням права.

Однак, доказів вказаного суду не надано, наявність шкоди, її розмір ґрунтуються на припущеннях, тому суд їх до уваги прийняти не може.

В судовому засіданні встановлено, що позивач користувався земельними ділянками за договорами оренди № 112 від 17.06.2008 року укладеного та зареєстрованого в книзі реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) по Михайлівській сільській раді з ОСОБА_2 та договором оренди землі № 116 від 10.04.2009 року з ОСОБА_1, що підтверджується довідкою виданою Михайлівською сільською радою за № 491 від 14.05.2012 року (а.с. 40). На вказаній земельній ділянці позивачка засіяла ячмінь з метою отримання в подальшому прибутку зі збору врожаю. Однак в травні 2012 року їй стало відомо, що земельну ділянку було переорано, а всі посіви знищено, що підтверджується наданим суду актом спільної перевірки (а.с.41). Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставнини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень… Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Таким чином суд проаналізувавши докази, доводи представника позивача та заперечення відповідача, приходить до висновку, що в судовому засіданні не знайшло свого підтвердження порушення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 будь-яких прав ОСОБА_4 на землю, як не знайшло свого підтвердження і нанесення ним збитків позивачеві. При цьому суд не приймає до уваги як доказ та оцінює критично твердження позивача про засівання земельних ділянок сільськогосподарською культурою сорго, оскільки ОСОБА_4 не надано підтвердження існування такої угоди, так і не було такого підтвердження зі сторін відповідачів.

Розглядаючи вимогу позивачки про відшкодування судових витрат, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної вимоги.

Стосовно заявлених вимог ОСОБА_5 про визнання угоду купівлі-продажу земельних часток (паїв) належних ОСОБА_2 розташованої на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до сертифікату серії ДП № 0199360 між ним та відповідачкою визнати укладеною, визнати за ним право власності на зазначену земельну частку (пай), та стягнути з відповідачки судові витрати та ОСОБА_1 розташованої на території Михайлівської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області, відповідно до сертифікату серії ДП № 0199287 між ним та відповідачкою визнати укладеною, визнати за ним право власності на зазначену земельну частку (пай) та стягнути з відповідачки судові витрати, суд приходить до висновку що дані вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. При дослідженні матеріалів справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вище заявлені вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом за вищезазначеним зустрічним позовом встановлено, що довідкою № 1815/1-10 від 18 липня 2012 року наданою відділом Держкомзему у Апостолівському районі Дніпропетровської області підтверджується факт, що відповідні земельні ділянки числяться в оренді ОСОБА_4 (а.с. 82). Розпискою від 10.10.2001 року встановлено, що ОСОБА_7 продала свій сертифікат на землю серії ДП № 0199287, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, з розписки ОСОБА_1 також встановлено, що вона продала земельну частку (пай) за сертифікатом серії ДА № 0199287 від 10.10.2001 року, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 84-88). Відповідно до вимог ст.ст. 203, 208, 209, 210, 640, 657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна вчиняється у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року при вирішенні спору про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню дійсним, суд враховує, що норма частини 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК пов'язується із державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

Крім того, ОСОБА_5 не надано суду достовірних доказів щодо ухилення відповідачок від нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу земельних часток (паїв). Згідно п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, які мають у власності земельні ділянки для ведення селянського (фермерського) господарства та іншого товарного сільськогосподарського виробництва, а також громадяни України - власники земельних ділянок (паїв) не вправі до 1 січня 2007 року продавати або іншим способом відчужувати належні їм земельні ділянки та земельні частки (паї), крім передачі їх у спадщину та при вилученні земель для суспільних потреб.

19 грудня 2006 року ВР України був прийнятий Закон України "Про внесення змін до Земельного кодексу України, щодо заборони продажу земель сільськогосподарського призначення до прийняття відповідних законодавчих актів" (надалі - Закон).

Згідно положень даного Закону до 01 січня 2008 року не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Відповідно до прикінцевих положень вказаного Закону він набирає чинності з дня його офіційного опублікування. Днем опублікування Закону в засобах масової інформації, тобто днем набранням Законом юридичної сили стало 13 січня 2007 року.

Згідно зі ст. 44 ЦК України 1963 року, який діяв намомент вчинення угоди, угоди громадян між собою на суму понад сто карбованців повинні укладатись у письмовій формі.

Статтею 47 ЦК України 1963р., передбачено,що, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною, в цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається.

Відповідно до ст. 153 ЦК України 1963р., договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Крім того, ст. 224 вказаного кодексу передбачено, що за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Таким чином, на підставі викладеного, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні заявленої вимоги про визнання угоди купівлі-продажу земельної частки (паю) між сторонами укладеною та визнанням права власності на земельні частки (паї).

Розглядаючи вимогу позивача ОСОБА_5 про відшкодування судових витрат, суд вважає, що вона не підлягає задоволенню, оскільки вона є похідною від основної вимоги.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі неукладеним та витребування земельних ділянок із незаконного володіння та користування підлягає частковому задоволенню інші позови задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання договору оренди землі неукладеним та витребування земельних ділянок із незаконного володіння та користування задовольнити частково.

Витребувати від ОСОБА_4 земельні ділянки, що належать ОСОБА_2 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії АК № 005447 площею 6,5561 га та ОСОБА_1 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії АК № 005447 площею 6,5561 га.

В іншій частині в задоволенні позовів відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення шкоди відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання угоди укладеною, про визнання права власності на земельну ділянку відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Дніпропетровської області через Апостолівський районний суд упродовж десяти днів з дня його проголошення.

Суддя:ОСОБА_8