Справа №2-5049/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.09.2012 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого: судді Головко О. В.

при секретарі: Дровосєкової В. М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про визнання факту проживання однією сімєю та визнання права на спадкування в порядку зміни черговості, -

встановив:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом якими просить встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з 1995 року по дату його смерті 19.04.2011 року., та визнати ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги після ОСОБА_5, який помер 19.04.2011року, та змінити черговість одержання права на спадщину нарівні з відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_6.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1995 року вона постійно проживала однією сім'єю з ОСОБА_5, але юридично шлюб оформлений не був. Мешкали у будинку за адресою: м.Херсон, вул. Левицького,99, вели спільне домогосподарство, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки. Протягом тривалого часу опікувалась, надавала допомогу ОСОБА_5 через його хворобу та знаходження у безпорадному стані, прала речі, готувала їжу, придбала речі для нього, ліки, фактично сама утримувала будинок, робила ремонт у ньому.

19.04.2011 року ОСОБА_5 помер, у зв'язку з чим відкрилась спадщина.

Іншими спадкоємцями, що виявились у поданнях ними заяв про прийняття спадщини, є відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6, які являються відповідно рідним братом та онукою спадкодавця.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги та підтвердили викладені в позові обставини.

Відповідачі не визнали позову мотивуючи свої заперечення тим, що відповідач ОСОБА_2 як онука покійного і дочка його сина ОСОБА_7, померлого в 1995році, постійно з народження і по цей час проживала в спадковому будинку, мала тісні родинні стосунки з дідусем ОСОБА_5, який помер 19.04.2011року., і достовірно знала про наміри свого дідуся щодо будинку.

В травні 2010року ОСОБА_5 захворів/, з ним стався інсульт і результаті набряку головного мозку, після чого він не міг розмовляти і самостійно пересуватися. Скориставшись цим моментом, не повідомивши відповідачі як родичів, позивач ОСОБА_1 уклала договір довічного утримання від 20.10.2010року на ? частину спірного будинку, про цей договір стало відомо відповідачам лише після смерті ОСОБА_5 з довідки БТІ від 20.12.2011року.

Згідно правил ст.744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. З таких обставин відповідачі вважають посилання позивача на надання допомоги ОСОБА_5 через його хворобу та знаходження в безпорадному стані, придбання речей та ліків і т. д. обумовлено саме договором довічного утримання, оскільки ОСОБА_1 отримала у власність за цим договором ? частину спірного будинку, а ОСОБА_5 необхідне утримання у вигляді відповідних матеріальних благ і послуг.

При цьому відповідачі як близькі родичі спадкодавця також не ухилялися від виконання своїх обовязків, також купували ліки, необхідні речі для хворого, несли витрати на підтримання будинку в належному стані, сплачували комунальні послуги, несли витрати на поховання. Як спадкоємці першої черги за законом заперечують проти задоволення позову оскільки матеріальне забезпечення та допомога яка надавалася покійному, була повязана саме договором довічного утримання, а відповідачі не в меншій мірі опікувалися ОСОБА_5

Заслухавши пояснення сторін, свідків та дослідивши інші докази суд приходить до наступного.

Відповідачами не заперечується та обставина, що позивач та померлий ОСОБА_5 дійсно з 1995року проживали разом однією сімєю, про що також пояснили і допитані в суді свідки, а тому є підстави для задоволення частини позовних вимог щодо встановлення факту проживання позивача з ОСОБА_5 однією сімєю з 1995року до його смерті.

При цьому як видно з досліджених доказів по справі підстави для задоволення іншої частини позовних вимог щодо визнання позивача спадкоємицею четвертої черги після ОСОБА_5 померлого 19.04.2011року та про зміну черговості одержання права на спадщину нарівні з позивачами відсутні.

Відповідачами доведено в судовому засіданні, що матеріальне забезпечення та допомога яка надавалася покійному позивачем по справі, була повязана саме з виконанням умов договору довічного утримання від 29.10.2010року, укладеного коли ОСОБА_5 був у безпорадному стані, не міг розмовляти, а також що відповідачі як спадкоємці також не ухилялися від виконання своїх обовязків, також купували ліки, необхідні речі для хворого ОСОБА_5, несли витрати на підтримання будинку в належному стані, ремонтували його, сплачували комунальні послуги, несли витрати на його поховання.

Таким чином посилання позивача на положення ст.1259 ЦК України як на підставу задоволення її позову щодо зміни їй черговості одержання права на спадкування є безпідставною.

Керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 212 ЦПК України, ст. ст. 744, 749, 750, 1259, 1261, 1266 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Встановити, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали однією сімєю з 1995року до 19.04.2011року.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора про визнання ОСОБА_1 спадкоємицею четвертої черги після ОСОБА_5 який помер 19.04.2011року та про зміну черговості одержання права на спадщину нарівні з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_8