Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-133/12
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Коцюрби М.П.

за участю секретаря: Кучер В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним ,-

ВСТАНОВИВ:

У травні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування недійсним.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29.04.2011 року помер ОСОБА_5, який був рідним дядьком Позивачам.

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав. Спадкоємців першої черги після його смерті не залишилось.

ОСОБА_5 та батько Позивачів ОСОБА_6 були рідними братами.

ОСОБА_6 помер у 1988 році, а тому Позивачі зазначають, що вони є спадкоємцями другої черги за правом представлення.

Позивачі зазначають, що з померлим ОСОБА_5 у них були гарні стосунки.

В останні місяці свого життя стан здоровя ОСОБА_5 почав різко погіршуватись, він перестав розуміти значення своїх дій.

Приблизно за місяць до смерті ОСОБА_5 він потрапив до лікарні, тому мати Позивачів ОСОБА_7 приїхала з м. Сургут Російської федерації в Україну для догляду за ОСОБА_5

07 квітня 2011 року мати Позивачів забрала їх дядька з Вишнівської міської лікарні (період перебування ОСОБА_5 у лікарні з 27.03.2011 року по 07.04.2011 року). Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого (форма № 027/У) ОСОБА_5 був виписаний з діагнозами, серед яких була хвороба Альцгеймера, церебральний атеросклероз та слабоумство. Також у виписці з лікарні було зазначено, що хворий потребує постійного стороннього догляду.

ОСОБА_8 розшукала двоюрідну племінницю ОСОБА_5 ОСОБА_3, яка до того часу не підтримувала будь-яких звязків з ОСОБА_5

ОСОБА_7 запропонувала Відповідачу по справі оформити опікунство над ОСОБА_5 та доглядати за ним, щоб остання змогла отримати після смерті ОСОБА_5 частину його майна. 14.04.2011 року Відповідач звернулась до державного нотаріуса Вишневої міської державної нотаріальної контори Київської області ОСОБА_9 з проханням посвідчити заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3

Однак державний нотаріус відмовила у посвідченні заповіту, оскільки ОСОБА_5 не може відповісти ні на одне запитання та є очевидно недієздатним.

29.04.2011 року Відповідач зателефонувала ОСОБА_7 та повідомила її про те, що ОСОБА_5 помер та його похорони відбудуться 30.04.2011 року. ОСОБА_7 приїхала до м. Вишневе на девятий день після смерті ОСОБА_5

Повернувшись до квартири ОСОБА_10 мати Позивачів виявила, що з квартири де він проживав зникли майже всі документи, в тому числі: правовстановлюючі документи на квартиру та оригінали виписок з лікарні. Відповідач зазначила, що 29.04.2011 року ОСОБА_5 подарував їй спірну квартиру, що підтверджується договором дарування квартири, який був укладений та посвідчений 29.04.2011 року приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 за номером 522. При чому із зазначеного договору дарування вбачається, що договір був підписаний не самим ОСОБА_5, а сторонньою особою ОСОБА_11.

Позивачі зазначають, що обставини укладення оспорюваного договору дарування викликають сумніви у його дійсності з наступних підстав.

На момент укладення договору дарування ОСОБА_5 перебував у тяжкому хворобливому стані. З діагнозу, який йому було встановлено, згідно виписки з медичної картки стаціонарного хворого від 07.04.2011 року, вбачається, що він страждав на ряд психічних хвороб, зокрема хворобу Альцгеймера, церебральний атеросклероз та слабоумство. Перебіг зазначених хвороб супроводжується низкою порушень психічної діяльності, захворюванням мозку, яка характеризується порушенням памяті, мислення, мови і сприйняття.

Крім того Позивачі зазначають, що сумніви в тому, що договір дарування укладено з волі ОСОБА_5 викликає і те, що договір було укладено у день його смерті, а саме 29.04.2011 року та підписано незнайомою сторонньою особою.

Таким чином, обставини договору дарування, а саме: тяжкий хворобливий стан ОСОБА_5 та хвороби, на які він хворів, момент укладення договору, викликають сумнів у тому, що ОСОБА_5 міг керувати своїми діями, розуміти їх та усвідомлювати їх наслідки.

Тому Позивачі просили суд визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 29 квітня 2011 року який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Відповідач подала до суду письмові заперечення проти позовної заяви. ОСОБА_3 зазначає, що 29.04.2011 року помер ОСОБА_5, який являвся її дядьком. ОСОБА_3 доглядала за померлим. Позивачі жодного разу не телефонували ОСОБА_5 та не приїжджали до нього.

Відповідач зазначає, що вона повністю доглядала та виконувала необхідні дії від імені померлого ОСОБА_5, що підтверджується довіреністю.

Оскільки Відповідач по справі доглядала померлого, який погодився подарувати їй квартиру, 29 квітня 2011 року ОСОБА_5 склав договір дарування квартири № 28 в будинку 43 А, по вул. Святошинській, що знаходиться в м. Вишневе, посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 у звязку з його захворюванням та похилим віком.

ОСОБА_3 зазначає, що оскільки ОСОБА_5 самостійного не міг підписати договір дарування це зроблено через його представника, що не заперечується чинним законодавством.

Відповідно до п.16 Інструкції про вчинення нотаріальних дій якщо фізична особа внаслідок фізичної вади або хвороби не може власноручно підписати документ, то за її дорученням у її присутності та в присутності нотаріуса цей документ може підписати інша особа. Про що потрібно нотаріусу зазначити в посвідчу вальному написі в даному договорі, що було виконано нотаріусом, а саме: «У звязку з неможливістю підписати цей договір мною, ОСОБА_5, за моїм дорученням у моїй присутності та в присутності нотаріуса цей договір дарування, попередньо прочитаний мною, підписаний громадянином ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2».

Також підтвердженням того, що доглядом та похованням ОСОБА_5 займалась ОСОБА_3 являється довідка виконавчого комітету Вишнівської міської ради від 10.05.2011 року.

Відповідач зазначає, що позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним є необґрунтованим, а договір дарування спірної квартири є законним та не може бути скасований судом.

В судовому засіданні представник Позивача підтримала позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4 в судове засідання не зявився.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, що 29.04.2011 року помер ОСОБА_5, який був рідним дядьком ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1.

За життя ОСОБА_5 заповіту не склав. Спадкоємців першої черги після його смерті не залишилось.

З 27.03.2011 року по 07.04.2011 року ОСОБА_5 перебував у лікарні м. Вишневе. Відповідно до виписки з медичної картки стаціонарного хворого (форма № 027/У) ОСОБА_5 був виписаний з діагнозами, серед яких була хвороба Альцгеймера, церебральний атеросклероз та слабоумство. Також у виписці з лікарні було зазначено, що хворий потребує постійного стороннього догляду.

29 квітня 2011 року ОСОБА_5 склав договір дарування квартири № 28 в будинку 43 А, по вул. Святошинській, що знаходиться в м. Вишневе на імя ОСОБА_3, яка доглядала спадкодавця, який був посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області за місцем проживання та реєстрації ОСОБА_5 у звязку з його захворюванням та похилим віком.

В своїх позовних вимогах Позивачі посилаються на те, що ОСОБА_5 під час укладання договору дарування не усвідомлював значення своїх дій, не міг ними керувати, що є підставою для визнання оспорюваного договору недійсним.

Для визначення психічного стану ОСОБА_5 судом була призначена посмертна судово-психіатрична експертиза.

Відповідно до Акту посмертної судово-психіатричної експертизи № 928 від 20.11.2011 року (а.с.106-110) ОСОБА_5 в період підписання договору дарування 29.04.2011 року страждав на органічне ураження головного мозку судинного ґенезу (церебральний атеросклероз, гіпертонічна хвороба 3 ст., ДЕП 3 ст.) з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням та вираженим церебрастенічним синдромом. Ступінь виразності психічних розладів був такий, що ОСОБА_5 під час складання і підписання договору дарування 29.04.2011 року не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобовязаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з вищезазначеного акту експертизи № 928 від 20.11.2011 року, на момент укладення оспорюваного договору ОСОБА_5 виявляв ознаки хронічного психічного розладу, що істотно вплинуло на його здатність розуміти значення своїх дій та керувати ними, він не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 66 ЦПК України висновок експерта докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, задані судом.

Підстав для сумніву у висновку даного акту посмертної судово-психіатричної експертизи у суду не має, оскільки експертиза проведена комісією Відділення судово-психіатричних (наркологічних) експертиз Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне обєднання» в складі: голови комісії судово-психіатричним експертом четвертого кваліфікаційного класу (експертний стаж понад 18 років) ОСОБА_12, психологом, судовим експертом другого кваліфікаційного класу (експертний стаж понад 22 роки) ОСОБА_10 та експертом-психіатром (експертний стаж 3 роки) ОСОБА_13, які попереджені про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивих висновків. Крім того, висновок акту посмертної судово-психіатричної експертизи повністю узгоджуються з іншими матеріалами справи.

Суд не може покласти в основу свого рішення лише пояснення свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_14, ОСОБА_15 , оскільки вони протирічать поясненням інших допитаних судом свідків, зокрема ОСОБА_9, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_7 та акту експертизи № 928 від 20.11.2011 року.

За таких обставин суд, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

На підставі ст. 203, ч.1 ст. 225 ЦК, п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" та керуючись ст. ст. 63, 66, 208, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2 від 29 квітня 2011 року який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з його проголошення чи протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.П. Коцюрба