АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/6245/2012 р. Головуючий 1 інст.: Наумова С.М.
Справа № 2-5824/11 р. Доповідач: Піддубний Р.М.
Категорія: «трудові правовідносини»
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2012 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки «Україна» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Україна» про стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з названим позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 01 листопада 2002 року працювала в Кредитній спілці «Україна» на посаді бухгалтера. 09 червня 2010 року вона подала заяву про звільнення з займаної посади за власним бажанням з 25 червня 2010 року. Посилаючись на те, що в день звільнення 25 червня 2010 року остаточного розрахунку з нею проведено не було, трудову книжку їй не видано, ОСОБА_1 просила стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі за період з листопада 2008 року по червень 2010 року в розмірі 16 230 грн. 61 коп., компенсацію за невикористані відпустки за той же період в сумі 5 988 грн. 22 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу з період з 25 червня 2010 року до 31 травня 2011 року в розмірі 42 839 грн. 87 коп., а також 5 000 грн. на відшкодування завданої порушенням її трудових прав моральної шкоди. Крім того, просила зобовязати відповідача видати або надіслати поштою на її домашню адресу трудову книжку та внести запис про зміну дати звільнення на дату ухвалення судового рішення.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м.Харкові від 09 листопада 2011 року позов задоволено частково. Зобовязано Кредитну спілку «Україна» видати ОСОБА_1 трудову книжку або надіслати її поштою на домашню адресу: АДРЕСА_1, а також внести запис до трудової книжки про зміну дати звільнення на дату ухвалення судового рішення. Стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1: заборгованість по заробітній платі в розмірі 16230 грн. 61 коп., компенсацію за невикористану відпустку - 5 988 грн. 22 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25 червня 2010 року до 31 травня 2011 року в розмірі 42839 грн. 87 коп., на відшкодування моральної шкоди 1000 грн., а всього 66 058 грн. 70 коп. без урахування необхідних податків та зборів.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкові від 04 липня 2012 травня 2012 року заяву Кредитної спілки «Україна» (КС «Україна») про перегляд зочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі КС «Україна», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявленого ОСОБА_1 позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників КС «Україна» та ОСОБА_1, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в день звільнення остаточного розрахунку з ОСОБА_1 проведено не було, трудову книжку не видано, що є підставою для стягнення на її користь з КС «Україна» заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу у вказаних позивачкою розмірах, а також зобовязання видати їй трудову книжку, внести запис про зміну дати звільнення на дату ухвалення судового рішення та відшкодування завданої порушенням трудових прав моральної шкоди.

Проте повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 01 листопада 2002 року ОСОБА_1 працювала в КС «Україна» на посаді бухгалтера.

Як убачається із матеріалів справи, наказом № 38 від 29 жовтня 2008 року на підставі заяви ОСОБА_1 від 28 жовтня 2008 року її було переведено з 01 листопада на 20-ти годинний робочий тиждень.

10 квітня 2009 року позивачка звернулась до відповідача із заявою, в якій просила надати їй відпустку для догляду за дитиною. Наказом № 4 від 10 квітня 2009 року їй було надано вказану відпустку починаючи з 13 квітня 2009 року по 09 червня 2010 року.

Разом з тим, з наказів № 18 від 01 вересня 2009 року та № 10 від 09 листопада 2009 року вбачається, що ОСОБА_1 фактично працювала в період з 01 вересня по 09 листопада 2009 року.

Наказом № 4 від 10 червня 2010 року ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади за згодою сторін на підставі ст. 36 КЗпП.

Враховуючи, що в період з 01 листопада 2008 року по 12 квітня 2009 року та з 01 вересня по 09 листопада 2009 року позивачка працювала на умовах 20-ти годинного робочого тижня, заробітну плату за вказаний період в розмірі 0,5 окладу отримувала, що підтверджується відповідними платіжними відомостями з її підписами, копією облікової картки відділу персоніфікованого обліку застрахованих осіб Пенсійного Фонду України та не заперечується самою позивачкою, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність заборгованості по заробітній платі.

Відповідно до вимог ст. ст. 47. 116 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний у день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести повний розрахунок.

Частино 4 ст. 235 КЗпП передбачено, що у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Встановлено та не заперечується представником КС «Україна», що в день звільнення трудову книжку позивачці видано не було, трудова книжка й на час розгляду справи знаходить у відповідача, а тому висновок суду про наявність підстав для стягнення відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП на користь позивачки середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах заявлених позовних вимог (з дня звільнення до 31 травня 2011 року) є правильним. Виходячи з того, що розмір заробітної плати ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували звільненню, становив 1890 грн., на її користь підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за вказаний період в сумі 21 347 грн. 73 коп.

Доводи апелянта про те, що в день звільнення ОСОБА_1 була відсутня на роботі, а в подальшому з приводу отримання трудової книжки до адміністрації не зверталася, не є підставою для звільнення від передбаченої ч. 4 ст. 235 КЗпП відповідальності, оскільки відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України. Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29 липня 1993 року (Інструкція) якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Доказів направлення позивачці передбаченого Інструкцією поштового повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки матеріали справи не містять, а отримавши 09 лютого 2011 року письмову заяву ОСОБА_1 з проханням видати їй трудову книжку або надіслати поштою на зазначену в заяві адресу, відповідач вимог п. 4.2 Інструкції не виконав, трудову книжку не видав, та за наявності письмової згоди працівника поштою її не надіслав.

Разом з тим, не можна погодитись з рішенням суду в частині зобовязання КС «Україна» змінити дату звільнення позивачки на дату ухвалення судового рішення, оскільки відповідно до п. 4.1. Інструкції при затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції.

Що стосується позовних вимог про стягнення компенсації за невикористані протягом 2008-2009 років щорічні відпустки, колегія суддів вважає правильним висновок суд першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 74 КЗпП громадянам, які перебувають у трудових відносинах з підприємствами, установами, організаціями незалежно від форм власності, виду діяльності та галузевої належності, а також працюють за трудовим договором у фізичної особи, надаються щорічні (основна та додаткові) відпустки із збереженням на їх період місця роботи (посади) і заробітної плати.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП встановлено, що в разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Доказів використання ОСОБА_1 щорічних відпусток у 2008-2009 роки або виплати їй компенсації за всі дні невикористаних відпусток відповідачем не надано, що є його обовязком відповідно до засад змагальності цивільного процесу за ст.ст. 10, 61 ЦПК України.

Але, виходячи з розміру виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передували місяцю виплати компенсації за невикористані відпустки та їх тривалості з урахуванням знаходження в період з 13 квітня по 31 серпня 2009 року та з 09 листопада 2009 року по 09 червня 2010 року у відпустці по догляду за дитиною, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація в розмірі 2 374 грн. 64 коп.

Що стосується рішення суду в частині задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, колегія суддів виходить з того, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановивши наявність порушення прав позивачки у сфері трудових відносин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для покладення на відповідача відповідальності за завдану працівникові моральну шкоду, розмір якої з урахуванням вимоги розумності та справедливості встановив у 1 000 грн.

З огляду на викладене, апеляційна скарга КС «Україна» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення компенсації за невикористані відпустки та середнього заробітку за час вимушеного прогулу - зміні, в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та зобовязання Кредитної спілки «Україна» внести запис до трудової книжки - скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог, а в іншій частині - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2011 року змінити.

Зменшити розмір сум, які підлягають стягненню з Кредитної спілки «Україна» на користь ОСОБА_1, зокрема: компенсації за невикористані відпустки до 2 374 грн. 64 коп., середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 10 червня 2010 року до 31 травня 2011 року-до 21 347 грн. 73 коп.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості по заробітній платі та зобовязання Кредитної спілки «Україна» внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 про зміну дати звільнення на дату ухвалення судового рішення - скасувати, у задоволенні позову в цій частині відмовити.

Зменшити розмір судового збору, який підлягає стягненню з Кредитної спілки «Україна» в дохід держави до 150 грн. 97 коп.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді