Справа №
Провадження №22-ц-6414/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія45Доповідач у 2 інстанції Яворський
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

11 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді : Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом у відповідності до норм ст. 69 Сімейного кодексу України та просила визнати майно: однокімнатну квартиру № 8 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 53-А, та житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області спільним майном подружжя; поділити спільне майно, залишивши за нею та за відповідачем по 1/2 частині вищевказаної квартири та по 1/2 вищезазначеного житлового будинку, судові витрати покласти на відповідача.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 12 квітня 1997 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Києво-Святошинський районним відділом рагсу та про що було видано свідоцтво про укладення шлюбу серії І-БК реєстраційний № 012802. Шлюб між нею та відповідачем на даний час не припинено.

За час свого шлюбу подружжям було придбано (збудовано) наступне майно: однокімнатну квартиру № 8 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 53-А та житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області.

Так як зазначене майно було набуте за час шлюбу, позивачка вважає, що воно являється спільним майном подружжя, а тому, виходячи з цього, вона запропонувала відповідачу добровільно поділити спільне майно та виділити кожному з них по 1/2 його частині, однак відповідач відмовився від розподілу.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року позов задоволено повністю.

Визнано однокімнатну квартиру № 8 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 53-А та житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Виділено ОСОБА_3 1/2 частину квартири № 8 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 53-А та 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області.

Виділено ОСОБА_2 1/2 частину зазначеної квартири та 1/2 частину вказаного будинку.

Стягнуто з ОСОБА_2 па користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 219 грн. 00 коп.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на невірне застосування судом процесуального права при вирішенні даного спору, оскільки вважає, що судом невірно та неповно зазначено предмет позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, у відповідності до вимог ст. 303 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 квітня 1997 року сторонами було зареєстровано шлюб у Києво-Святошинському районному відділі рагсу Київської області за актовим записом № 104, що підтверджується свідоцтвом про одруження Серії І-БК № 012802 (а.с.8).

13 листопада 2001 року відповідачем було придбано однокімнатну квартиру № 8 за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул. Леніна, 53-А, на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного з ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 за реєстраційним № 5738.

03 грудня 2006 року за відповідачем було зареєстровано у КП Житомирське обласне міжміське бюро технічної інвентаризаціїЖитомирської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності Серії САА № 987206 від 07 листопада 2006 року, виданого згідно з рішенням виконавчого комітету Раковицької сільської ради № 17 від 23 травня 2006 року, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльського району Житомирської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12737240 від 03 грудня 2006 року (а.с.9-10).

Згідно зі ст. 16 Закону України Про власністьмайно, нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності. Здійснення ними цього права регулюється цим Законом і Кодексом про шлюб та сім'ю України.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частиною 2 ст. 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм па праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або па праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.

Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

У відповідності до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що с у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Пунктом І Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що даний кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

У ст. 24 КпШС УРСР передбачено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуальною користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Згідно зі ст. 28 КпШС УРСР в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя. їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Суд може визнати майно, нажите кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу, власністю кожного з них.

Статтею 29 КпШС УРСР визначено, що якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, який це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Зважаючи на ст. 57 СК України (у її редакції станом на дату реєстрацію права власності на спірний житловий будинок - 03 грудня 2006 року), особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу: 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, вій одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також, як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею. ним за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею. ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашньою господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею. ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Статтею 71 СК України передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість них речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема па житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попередньою внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналізуючи вищеперелічені правові норми, суд першої інстанції прийшов до висновку, що спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя і вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу такою, що підлягає відхиленню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, спірні квартира та будинок були набуті відповідачем у власність, коли він перебував у шлюбі з позивачкою. Все це свідчить про те, що в силу ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Центральній, 34 у с. Негребівка Радомишльською району Житомирської області, та в силу ст. 16 Закону України Про власність, ст. 22 КпШС УРСР, які були чинними на час купівлі спірної квартири № 8 за адресою: Київська обл.., Києво-Святошинський район, с. Софіївська Борщагівка, вул Леніна, 53-А, являються спільним майном подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Відповідно до ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на ст. 61 ЦІ ІК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Факт набуття відповідачем спірної квартири під час шлюбу з позивачкою, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, на підставі якого він набув цю нерухомість було визнано ним особисто, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Доводи відповідача про те, що спірна квартира не являється спільним майном подружжя спростовуються матеріалами справи і не були підтверджені всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України належними доказами, які б давали суду підстави дійти висновку про те, що це майно являється особистим майном ОСОБА_6 відповідно до ст. 24 КпШС УРСР.

Факт набуття відповідачем спірного житлового будинку з надвірними будівлями ним не заперечувався. Також було визнано позовні вимоги в частині цього житлового будинку, а тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України позов у цій частині не підлягає доказуванню та на підставі ч. 4 ст. 174 ЦПК України повинен бути задоволеним.

Посилання відповідача на наявність у подружжя іншого спільного майна, окрім спірною, знову ж таки не були ним підтверджені належними доказами та не заявлялося клопотання за власної ініціативи витребувати будь-які докази.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що спірне нерухоме майно є спільним майном подружжя та вимоги позивача про виділення їй 1/2 частини у кожному об'єкті спірного нерухомого майна є цілком обґрунтованими.

Оскільки ч. 2 ст. 308 ЦПК України передбачено, що не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, тому колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для скасування рішення, як такого, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків, що викладенні в рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, ЗУ Про власність, ст.ст. 328,331,355, 368, 372 ЦК України, ст.ст.22, 24, 28-29 КпШС УРСР, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська

ОСОБА_7