Справа №
Провадження №22-ц-1861/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Приходько
УХВАЛА

Іменем України

21 березня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі Мариняко М.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила :

у липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики100 000 грн., та судові витрати.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 04.07.2011 року відповідач позичив у нього 100 000 грн., про що між ними було укладено письмовий договір, в якому вказано, що позикодавець передав у власність позичальнику, а позичальник прийняв від нього в день підписання договору 100 000 грн. і зобовязувався повернути позикодавцю борг до 04 серпня 2011 року, але по даний час відповідач гроші не повернув.

Також просив стягнути з відповідача судові витрати 1000 грн. сплаченого ним судового збору та 1000 грн. за надання правової допомоги.

Рішенням Тетіївського районного суду Київської області від 25 січня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 101 000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що 04.07.2011 року між сторонами був укладений договір позики на суму 100 000 гривень, що є еквівалентом 12 500 доларів США, згідно умов якого відповідач зобовязувався повернути борг до 04 серпня 2011 року. Останній не виконав свої боргові зобовязання, не повернув кошти, а тому позивач вимушений був звернутися до суду за захистом своїх прав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з чим погоджується і колегія суддів, повно та всебічно зясував обставини справи, правильно встановив обставини справи, дав їм належну правову оцінку і правильно вирішив спір, стягнувши суму боргу за борговим зобовязанням.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Вирішуючи питання про повернення суми позики, суд правильно виходив з того, що в договорі позики, зазначена дата повернення боргу 04 серпня 2011 рік, але відповідачем зобовязання в строк не виконане і цивільні правовідносини по поверненню боргу між сторонами існують до теперішнього часу.

В апеляційній скарзі відповідач стверджує, що договір позики від 04.07.2011 року укладений між ним та позивачем не є укладеним, оскільки договір позики є реальним договором і обіцянка надати в майбутньому позику, момент підписання договору не мають юридичного значення оскільки договір набирає чинності з моменту передачі грошей.

Проте, викладені доводи апелянта не мають свого підтвердження.

Всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України відповідач окрім власних пояснень не має жодного належного доказу на підтвердження своїх вимог.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Виходячи з наведеного, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи, дана їм належна правова оцінка і правильно вирішений спір про стягнення суми боргу за договором позики.

З урахуванням викладеного, суд з дотриманням ст.214 ЦПК України врахував та зясував належним чином факт надання відповідачу зазначені в договорі кошти в борг, і дійшов обґрунтованого висновку про обовязок відповідача повернути ці кошти позивачу.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Посилання відповідача на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення на недоведених обставинах, не надавши належної оцінки поясненням та запереченням відповідачки не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Враховуючи вище викладене, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,313,315,317,319 ЦПК України, колегія, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Тетіївського районного суду Київської області від 25 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді