РІШЕННЯ

іменем України

2014/2-728/11

2/2014/70/2012 16.02.2012 м. Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

у складі головуючого Пархоменко М.О.

за участю секретаря Онацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

06 червня 2011 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжя за час шлюбу, посилаючись на те, що ОСОБА_1 з 12 серпня 1989 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 від даного шлюбу спільних дітей не мають. За час перебування у шлюбі у 1991 році ОСОБА_2 на підставі договору дарування отримав у власність будинок, який розташований в с. Пасіки по вул. Синявіна, 1. В зазначеному будинку вони разом проживали та вели спільне господарство до 2011 року. За період їх спільного проживання вони здійснили суттєві поліпшення будинку, які були повязані із значними грошовими та трудовими затратами обох з подружжя на придбання будівельних матеріалів та добудову до будинку. Також за час спільного проживання ними був придбаний холодильник «Індезит», вартістю приблизно 2000 гривень, телевізор «Самсунг»-- 1000 гривень, гарнітур мякої меблі та палац 3000 гривень, у 2010 році придбали автомобіль марки ОСОБА_4 ОСОБА_3 42 000 гривень. Крім того, у відділенні ВАТ «Ощадбанк», філії № 1020/0465, розташованого у с. Таранівка Зміївського району відкрито рахунок, на якому зберігаються та накопичуються їх спільні кошти.

У звязку з тим, що ОСОБА_2 негативно до неї відноситься вона змушена звернутися до суду та просить розділити майно, набуте за час шлюбу між нею та ОСОБА_2, а саме: визнати за нею право власності на 1/2 частину будинковолодіння, що розташоване за адресою: вул. Синявіна, 1, с. Пасіки, Зміївського району, визнати за нею право власності на Ѕ частину автомобіля марки ОСОБА_4 ОСОБА_3, визнати право власності на Ѕ частину коштів, що знаходять на рахунку у відділенні ВАТ «Ощадбанк», філія №1020/0465, визнати за нею право власності на холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг».

У подальшому представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги уточнив в частині визнання права власності на холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг», а саме просив зобовязати ОСОБА_2 передати ОСОБА_1 холодильник «Індезит» та телевізор «Самсунг».

08 грудня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, а саме просить визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові, оскільки зазначена квартира придбана у період шлюбу між ним та ОСОБА_1 та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою суду від 08 грудня 2011 року вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду.

24 січня 2012 року ОСОБА_2 змінив позовні вимоги за зустрічним позовом до ОСОБА_1 та просив визнати за ним право власності на ј частину квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові, оскільки зазначена квартира належить на праві власності ОСОБА_1 та ОСОБА_6

У судовому засіданні представник позивача-відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, підтримав позовні вимоги у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві та просив суд позов задовольнити, у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовити, посилаючись на те, що Ѕ частина спірної квартири № 48, яка розташована по вул. Метробудівників, 11 в м. Харкові належить ОСОБА_1 у наслідок приватизації державного житлового фонду, яка здійснена ОСОБА_1 у 2007 році, коли норма ч. 5 ст. 61 СК України не діяла. У звязку з тим, що акти цивільного законодавства не мають зворотної дії у часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи, просив суд у задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 відмовити.

У судовому засіданні відповідач-позивач та його представник ОСОБА_7, який діє на підставі довіреності, позов ОСОБА_1 визнали частково, не заперечували щодо поділу автомобіля марки ОСОБА_4 ОСОБА_3. Щодо іншого майна зазначили, що будинок, де він зараз проживає та в якому проживали вони з позивачкою до 20 квітня 2011 року, що розташований за адресою: вул. Синявіна, 1, с. Пасіки Зміївського району, був подарований йому його матірю ОСОБА_8 і належить йому на праві власності на підставі договору дарування, а тому не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та не підлягає поділу. Також не є обєктом права спільної сумісної власності вклад у банку, оскільки це є його особистим пенсійним рахунком, а не накопичувальним. Крім того, не підлягає передачі у власність ОСОБА_1 холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»оскільки ці речі придбані за його особисті кошти, знаходяться у нього в будинку, він ними особисто користується. Відповідач-позивач та його представник ОСОБА_7 зустрічну позовну заяву підтримали, з підстав викладених у останній та просили суд зустрічну позовну заяву задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного:

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 5 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Відповідно до ч. 1 ст. 62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками процесу, сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1989 року та по теперішній час. Під час шлюбу на підставі договору дарування від 05 лютого1990 року ОСОБА_2 став власником будинку № 1 по вул. Сенявіна в сел. Пасіки Зміївського району на підставі договору дарування /а.с. 32, 49-50/. Дана обставина свідчить, що зазначений будинок не є обєктом права спільної сумісної власності та не може бути поділений між подружжям. Доводи позивача-відповідача та його представника щодо суттєвих поліпшень зазначеного будинку, які були зроблені подружжям спільно за час сумісного проживання у судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, хоча суд неодноразово розяснював учасникам процесу про необхідність надання належних та допустимих доказів на підтвердження кожної обставини своїх позовних вимог у порядку ст. 131 ЦПК України. За таких обставин позовні вимоги в частині визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку № 1 по вул. Сенявіна в сел. Пасіки Зміївського району за ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину автомобіля марки ОСОБА_4 ОСОБА_3 реєстраційний номер НОМЕР_1 за ОСОБА_1 підлягають задоволенню, оскільки відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник в цій частині позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення. Належність зазначеного автомобілю ОСОБА_2 та факт придбання його у період шлюбу підтверджується належними доказами /а.с. 36/.

Далі, як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, на імя ОСОБА_2 в ТВБВ № 10020/0465 філії-ХОУ АТ «Ощадбанк»в с. Таранівка знаходиться рахунок № 11421 (відкритий 20 травня 2008р) на суму 7,90 гривень та є пенсійним вкладом ОСОБА_2 /а.с. 34, 67/. Дана обставина свідчить, що зазначені кошти є обєктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 2 ст. 61 СУ України та можуть бути розподілені. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину коштів, які знаходяться на рахунку № 11421 в ТВБВ № 10020/0465 підлягають задоволенню.

Що стосується позовних вимог в частині зобовязання ОСОБА_2 передати холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»ОСОБА_1, суд зазначає наступне:

Встановлено, що холодильник «Індезит»та телевізор «Самсунг»знаходяться у відповідача по справі ОСОБА_2 за його місцем мешкання та він цими речами постійно користується про що свідчить надані ним у судовому засіданні копії технічних паспортів зазначених речей /а.с. 82,83/. Спірний холодильник є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, але є річчю неподільною у розумінні ст. 183 ЦК України, тому суд вважає за можливим стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частину вартості холодильника в рахунок компенсації, що складає 942 гривні, а холодильник залишити у власності ОСОБА_2

Позивачем-відповідачем та його представником належних та допустимих доказів на підтвердження вартості спірного телевізора до суду не надано, хоча суд неодноразово розяснював учасникам процесу про необхідність надання таких доказів. За таких суд дійшов висновку що вимоги в частині зобовязання передати ОСОБА_1 телевізор теж не знайшли свого підтвердження.

Доводи відповідача-позивача та його представника щодо придбання холодильника за особисті кошти, а також щодо неможливості поділу грошового вкладу в банку, так як це його особистий накопичувальний рахунок, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ј частину квартири АДРЕСА_1 підлягає задоволенню. Приймаючи таке рішення суд виходив з того, що зазначена квартира є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_1 у розумінні ст. 60 СК України, оскільки придбана у період шлюбу та не є особистою власністю ОСОБА_1 у розумінні ст. 57 СК України /а.с. 84/.

Доводи представника позивача-відповідача ОСОБА_5 стосовно неможливості поділу нерухомого майна, яке придбане у порядку приватизації ОСОБА_1 у 2007 році, так як норма ч. 5 ст. 61 СК України на той час не діяла є надуманими, оскільки правовідносини сторін щодо поділу майна, набутого подружжям за час шлюбу виникли 06 червня 2011 року, тобто на момент чинності ч. 5 ст. 61 СК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 задоволенню у повному обсязі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.355 ЦК України, ст.ст. 57, 60, 61, 69, 70, 71 СК України, ст. ст. 10, 11, 58, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину автомобіля марки ОСОБА_4 ОСОБА_3, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 942 (девятсот сорок дві) гривні в рахунок грошової компенсації Ѕ частини вартості холодильника «Індезит».

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна, набутого подружжям за час шлюбу, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ј частину квартири № 48, розташованої за адресою: вул. Метробудівників, 11, м. Харків.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_9

З оригіналом згідно.

Суддя: