Справа № 2-344/1529/12
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 серпня 2012 року Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Чебан А.П.

при секретарі Білик М.М.

за участі представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно ,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно, посилаючись на слідуючи обставини.

В серні 2007 року між сторонами був укладений договір купівлі продажу секції будинку відпочинку №6, що розташований по вул. Радостная, 45 (Расєйка) с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. За цим договором позивач виплатив відповідачу обумовлену вартість будинку у розмірі 2500 доларів США. При цьому, відповідач щоб уникнути переоформлення спірного будинку, видав довіреність від 21.08.2007 року, відповідно до якої він надав право розпоряджатися цим будинком на власний розсуд позивачу. Аналогічне доручення відповідач видав 13.03.2012 року. Фактично, після домовленності позивач почав повноцінно використувувати даний будинок. Зважаючи на те, що фактично відповідач ухиляється від переоформлення договору купівлі-продажу, позивач просить суд визнати за ним право власності на вищезазначений дачний будинок.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала.

Відповідач у судове засідання не з'явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов визнав.

Проте, вислухав думку представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що визнання відповідачем позову суперечить закону, що є безумовною підставою для відмови прийняття його визнання позову судом. Суд вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

У судовому засіданні дійсно встановлено, що ОСОБА_3 є власником секції будинку відпочинку №6, що розташований по вул. Радостная, 45 (Расєйка) с.Приморське Татарбунарського району Одеської області та згідно доручень від 21.08.2007 року та 13.03.2012 року уповноважував ОСОБА_2 розпоряджатися спірним будинком відпочинку.

Вимагаючи про визнання права власності на дачний будинок, позивач, з яким погодився відповідач по справі, виходив з того, що сторони, попереднім договором визначили склад та вартість відчужуваного майна, строк підготовки документів та укладення основного договору. Позивач сплатив на користь відповідача суму вартості придбаного майна, у зв'язку із чим, відбулося повне виконання договору купівлі-продажу. Тобто, сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору та відбулося повне виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення, що є підставою для визнання такого договору дійсним.

Однак з таким висновком погодитись не можливо з наступних підстав.

Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно ч.3 ст.640 ЦК України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації - з моменту державної реєстрації.

Частина 2 ст. 220 ЦК України надає суду право визнати дійсність нотаріально не посвідченого договору, якщо сторони домовилися про усі його істотні умови, підтверджені письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

Суд, вирішуючи справу, звертає увагу на зазначені положення закону, та вважає, що в даному випадку письмовий договір купівлі-продажу спірного майна сторонами не укладався, а визнання правочину дійсним з підстав відсутності нотаріального посвідчення, наявності попереднього договору та виконання його умов позивачем не узгоджується з нормою ч.2 ст.220 ЦК України, яка в даному випадку до правовідносин, що виникли між сторонами не застосовується, а тому відсутні й правові підстави для визнання права власності на нерухоме майно, що є предметом вказаного правочину.

Керуючись ст.ст.15,58-60,209,212,214-215 ЦПК України, ст.ст.377,640,657 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Чебан