АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/4487/2012 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 2-48/11 Доповідач Кругова С.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - КРУГОВОЇ С.С.

Суддів колегії - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_4, Мереф'янської міської ради Харківського району Харківської області, Харківського районного відділу ХРФ ДП «ЦДЗК при Держкомземі України»про визнання права власності на земельну ділянку, скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2007 року позивачі звернулись з вказаною позовною заявою, в якій просили визнати за ними право власності ( сумісної ) на 1000 кв.м. земельної ділянки, виділеної для обслуговування будинку № 21, Бджілостанція, м.Мерефа.

В обґрунтування позову посилаються на те, що є подружжям, 02 серпня 2006 року придбали у ОСОБА_4 жилий будинок № 21, Бджілостанція, м.Мерефа.

Договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями був посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_7 Кожний з подружжя придбав по ? частині будинку. Зазначають, що продавець ОСОБА_4 сказала їм, що земельна ділянка не приватизована. Коли вони звернулись до Мереф'янської сільради з питання приватизації землі, їм видали копію Державного акту на землю, що належав ОСОБА_8 ( серія ХР № 25-19-51893 ), спадкоємицею після смерті якого є ОСОБА_4, вона і одержала свідоцтво про право власності на спадщину.

Земельна ділянка складає 1000 кв.м., на ній розташовані споруди, які вони придбали, крім будинку, є гараж, 3 сараї, льох.

Вказують, що Державний акт виданий ОСОБА_8 29 січня 1998 року, вартість земельної ділянки складає 457,61 грн.

Вважають, що ОСОБА_4 ввела їх в оману, сказавши, що земельна ділянка не приватизована.

У лютому 2010 року позивачі уточнили та доповнили позовні вимоги, та просили суд виділити в користування, визнавши за ними право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, розташовану за адресою: Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Бджілостанція, буд. 21, в зв'язку з набуттям права власності на будинок з прибудинковими спорудами за договором купівлі-продажу від 02 серпня 2006 року; скасувати Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 0,10 га за адресою Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул.Бджілостанція, буд. 21, отриману у власність ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 жовтня 2005 року за реєстровим № 1986 після померлого ОСОБА_8, на ім'я якого зареєстрований Державний акт про право власності на земельну ділянку, розміром 0,10 га за реєстровим № 1144.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2011 року позовні вимоги задоволенні частково. Визнано за ОСОБА_5, ОСОБА_6 право власності на земельну ділянку площею 0,10 га, що розташована за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Бджілостанція, 21 у зв'язку із набуттям права власності на житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: Харківська область, Харківський район, місто Мерефа, вулиця Бджілостанція, 21 на підставі договору купівлі-продажу від 02 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_7 В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 подана апеляційна скарга, в якій вона просить рішення суду першої інстанції переглянути в частині задоволення позовних вимог, оскільки, вважає, що вимоги позивачів про скасування державного акту на право власності на земельну ділянку задоволенню не підлягають.

Зазначає, що оформленням угоди купівлі-продажу займалось агентство нерухомості «Перша столиця плюс», а тому виключає жодну можливість приховування документів щодо права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, між тим судом на протязі шести років з цих обставин не були допитані робітники агентства, що супроводжували оформлення угоди зі стадії підготовки документів до здійснення самої угоди.

На підтвердження того, що позивачі придбали 02 серпня 2006 року лише будинок, надає до скарги копію списку документів, що необхідні для угоди купівлі-продажу земельної ділянки, складеного нотаріусом, яким посвідчений договір купівлі-продажу будинку.

Вказує, що на підтвердження свого наміру продати позивачам земельну ділянку долучає до скарги заперечення на позовну заяву, в пункті 9 яких зазначено, що не заперечує про припинення права спільної сумісної власності на земельну ділянку шляхом виплати їй позивачами грошової компенсації за належну їй земельну ділянку по її ринковій вартості на момент майбутнього відчуження.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зі змісту апеляційної скарги вбачається, що рішення оскаржується лише в частині задоволення позову, тому рішення в частині відмови в задоволенні позову в апеляційному порядку не переглядається.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачі купили за договором купівлі-продажу житловий будинок з надвірними будівлями і набули право власності як на будівлі так і на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок і надвірні будівлі. При цьому, розмір земельної ділянки необхідний для їх обслуговування відповідно до висновку експертизи складає 0,10 га.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено наступне.

Згідно договору купівлі-продажу від 2.08.2006 року позивачі купили, а відповідач продала житловий будинок літ.А-1 і надвірні будівлі , які розташовані за адресою Харківська область, Харківський район, м.Мерефа, вул..Бджілостанція,21.

Зі змісту договору купівлі-продажу вбачається, що розмір земельної ділянки не був визначений.

Згідно ч.2 ст.377 ЦК якщо договором про відчуження житлового будинку, будівлі або споруди розмір земельної ділянки не визначений, до набувача переходить право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка є необхідною для їх обслуговування.

Відповідно до п.18-1 Постанови Пленуму ВС України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при вирішенні вимог про визначення розміру земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, право власності на які при їх відчуженні перейшло до набувача без визначення в договорі права на земельну ділянку, суд має зясовувати, зокрема, чому це питання не було визначено в договорі, можливість укладення між відчужувачем і набувачем додатку до цього договору щодо права набувача на земельну ділянку та чи не свідчить реальна можливість використання всієї земельної ділянки за цільовим призначенням саме про той розмір земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, який існував до їх відчуження.

Розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування житлового будинку, будівлі або споруди, визначається шляхом проведення за клопотанням сторін експертизи з врахуванням чинних нормативних документів у галузі будівництва, санітарних норм та правил тощо.

Згідно висновку будівельно-технічної експертизи № 9173 від 23 грудня 2009 року виділити частину земельної ділянки для обслуговування будинку та прибудинкових споруд із земельної ділянки площею 0,10 га, розташованої за адресою м.Мерефа вул..Бджілостанція,21 не надається можливим, в звязку з тим, що вище вказана земельна ділянка в цілому виділена для обслуговування будинку та прибудинкових споруд.

Суд першої інстанції правильно встановив обставини по справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи відповідача, що земельна ділянка не була предметом договору купівлі продажу і тому підстав для задоволення позову про визнання права власності на земельну ділянку не має - є помилковими, оскільки правочин, що тягне перехід права власності на нерухомий обєкт , одночасно є підставою для переходу права на землю в розумінні ст..377 ЦК і ст..120 ЗК в редакції, що діяли на момент укладення договору купівлі-продажу.

В подальшому ця правова позиція знайшла своє відображення в новій редакції ст..120 ЗК.

Так, частинами 1,2 ст.120 ЗК встановлено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці обєкти. До особи , яка набула право власності на житловий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Посилання відповідача, що вона не оформила належним чином право власності на земельну ділянку в порядку спадкування і відсутність державного акту не може бути перешкодою для задоволення позову, оскільки матеріали справи містять свідоцтва про право власності на житловий будинок і на земельну ділянку в порядку спадкування, а спадщина вважається прийнятою з моменту відкриття і вцілому, тому що житловий будинок відповідач оформила належним чином і розпорядилась ним на свій розсуд.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 24 лютого 2012 року в частині задоволення позову залишити без змін.

Рішення суду в частині відмови в задоволенні позову в апеляційному порядку не переглядалось.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії