Дата документу 06.03.2012 Справа № 2-2087/11
Номер провадження 2/814/179/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2012 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шульженко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, в обґрунтування якого вказала, що 06.06.2008р. вона надала відповідачеві в борг до 06.06.2009р. 15000,00 грн., про що складено письмову розписку.

У встановлений строк відповідач грошові кошти не повернув, у звязку з чим вона просить стягнути з нього борг у сумі 15000,00 грн., а також відповідно до ст.. 625 ЦК України річні від простроченої суми у розмірі 1162,50 грн., інфляційні витрати у розмірі 4620,00 грн., понесені судові витрати

Посилаючись на те, що у встановлений строк свої зобовязання ОСОБА_2 не виконав і у добровільному порядку повертати кошти відмовляється, просила стягнути з відповідача на її користь суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, всього 20782,50 грн., а також понесені судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові.

Відповідач неодноразово у судове засідання не зявлявся, про час та місце судового розгляду повідомлений у встановленому законом порядку. Причини неявки суду не повідомив, із заявою про розгляд справи без його присутності до суду не звертався.

Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст. 224 ЦПК України за відсутністю відповідача.

Заслухавши пояснення учасників процесу, розглянувши матеріали справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 06.06.2008р. ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 15000 грн., про що було складено розписку, оригінал якої надано позивачем (а.с.22). Як вбачається зі змісту розписки, вказану суму відповідач взяв у борг на один рік, тобто зобовязаний був повернути борг до 06.06.2009р. Вказані обставини відповідачем не заперечувалися.

У встановлений договором позики строк відповідач грошові кошти не повернув.

Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Згідно ст. 1050 ЦК України позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Стаття 1051 ЦК України передбачає право позичальника оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Обовязок довести зазначений факт покладений на позичальника.

З наданих у судових засіданнях заперечень відповідача вбачається, що він заперечував договір позики з тих підстав, що одержані ним грошові кошти він повернув шляхом перерахування грошових коштів на рахунок позивачки, при цьому загальна сума перерахованих коштів становить 25923,25 грн., що навіть перевищує суму боргу.

На підтвердження цього відповідачем надано платіжні доручення №1 від 17.03.2009р. на суму 4400 грн., №295 від 27.01.2009р. на суму 1000 грн., №281 від 22.01.2009р. на суму 2000 грн., №270 від 14.01.2009р. на суму 1000 грн., №257 від 19.12.2008р., на суму 4000 грн., №229 від 25.11.2008р. на суму 402,50 грн., №220 від 21.11.2008р. на суму 5433,92 грн., №215 від 13.11.2008р., на суму 1769,76 грн., №210 від 06.11.2008р. на суму 5042,22 грн., №171 від 02.10.2008р. на суму 874,85 грн.

Відповідно до ч.2 ст. 545 ЦК України належним підтвердженням виконання грошового зобовязання є наявність боргового документу у боржника, а у разі неможливості його повернення - письмова розписка кредитора про повернення боргу, яку він надає боржнику.

Відповідно до ст.ст. 57, 58 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для вирішення справи.

З наданих відповідачем платіжних документів вбачається, що платником платежу є ТОВ «Агенція з повернення боргів в Україні», а не ОСОБА_2, отримувачем платежу є приватний підприємець ОСОБА_1, призначення платежу «сплата за надані агентські послуги згідно договору №0107/08 від 01.07.2008 року».

Вказані письмові докази не містять інформації щодо предмета доказування у даній справі, оскільки не стосуються обставин виконання зобовязань ОСОБА_2 перед ОСОБА_1 за договором позики, а свідчать про здійснення платежів між субєктами підприємницької діяльності ТОВ «Агенція з повернення боргів в Україні» і приватним підприємцем ОСОБА_1 на виконання укладеного між ними договору №0107/08 від 01.07.2008 року, дослідженого у судовому засіданні. Належних та допустимих доказів про повернення боргу відповідачем суду не надано.

Зі спірних правовідносин випливає, що між сторонами був укладений договір позики у національній валюті. Враховуючи надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу у сумі 15000,00 грн. є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і закону, а згідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлено договором.

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, отже з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до встановлених обставин справи розмір заборгованості ОСОБА_2 становить 15000 грн. Згідно розрахунку позивача, з яким суд погодився, 3% річних від суми заборгованості становить 37,50 грн. за місяць. Прострочення зобовязання виникло з 07.06.2009р., розмір 3% річних від простроченої суми станом на 07.02.2011р., як просить позивач, тобто за 20 місяців, становить 750 грн., яка підлягає стягненню з відповідача. Прохання позивача стягнути 3% річних за період, коли прострочення зобовязання не існувало, тобто з 06.06.2008р. по 06.06.2009р., не відповідає вимогам ст. 625 ЦК України, не ґрунтується на умовах договору позики, а тому задоволенню не підлягає.

Оскільки сума боргу своєчасно повернута не була, вона підлягає індексації, при цьому до уваги береться лише індекс інфляції більш ніж 101%. Відповідно до наданого позивачем розрахунку, сума, на яку збільшився борг з урахуванням індексу інфляції, становить 4620 грн. При цьому позивачем зроблено правильний розрахунок за період з моменту укладення договору позики, тобто з 06.06.2008р., по 07.02.2011р.

Укладений між сторонами договір позики не містить умови повернення суми боргу з урахуванням індексу інфляції. Вимоги позову в цій частині ґрунтуються на ст. 625 ЦК України, яка передбачає зобовязання сплатити грошову суму з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Таким чином, прохання позивача стягнути інфляційні витрати за період, коли прострочення зобовязання не існувало, тобто з 06.06.2008р. по 06.06.2009р., є необґрунтованим.

Борг необхідно було повернути до 06.06.2009р., тому індексацію суми боргу слід застосовувати за період з 07.06.2009р. по 07.02.2011р., не виходячи за межі заявлених позовних вимог.

Загальна сума боргу з урахуванням індексів інфляції складає: 15000 грн. х 1,008 х 1,009 х 1,011 х 1,009 х 1,018 х 1,019 х 1,009 х 1,012 х 1,029 х 1,005 х 1,003 х 1,008 х 1,010 х 1,009 = 17564,44 грн. Тобто, сума інфляційних витрат становить: 17564,44 грн. 15000 грн. = 2564,44 грн., яка підлягає стягненню з відповідача.

З урахуванням викладено, з відповідача підлягають стягненню сума боргу за договором позики у розмірі 15000,00 грн, сума 3% річних від простроченої суми у розмірі 750 грн., інфляційні витрати у розмірі 2564,44 грн., розраховані станом на 07.02.2011р., а всього 18314,44 грн.

Питання про розподіл судових витрат підлягає вирішенню в порядку ст.88 ЦПК України, відповідно до якої з відповідача підлягають стягненню на користь позивача витрати на оплату судового збору відповідно до розміру задоволених позовних вимог, та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 18314,44 грн. (вісімнадцять тисяч триста чотирнадцять грн. 44 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у розмірі 183,14 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії. Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Турбіна