Справа №
Провадження №22-ц-4083/12
22-ц/1090/5357/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїБерезовенко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

30 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Березовенко Р.В., Малорода О.І.,

при секретарі: Лопатюк В.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: відділ земельних ресурсів у м. Василькові Київської області, Васильківська міська рада Київської області, Васильківське відділення Київської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру»про визнання недійсними державних актів на землю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

в с т а н о в и л а:

У липні 2008 року позивачка звернулась до суду з позовом про визнання недійсними державних актів на землю, посилаючись на те, що рішенням Васильківської міської ради від 29.09.2005 року їй для будівництва житлового будинку була надана земельна ділянка пл. 0,1 Га за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна 97-Д.

10.10.2006 року рішенням Васильківської міської ради зазначена земельна ділянка передана їй у власність. 12.03.2007 року вона одержала державний акт на право власності на земельну ділянку.

Навесні 2008 року на її земельній ділянці з'явились представники відповідачки, які пред'явили державні акти на земельні ділянки № 97-4, № 97-5, претендуючи на місце, де знаходиться її земельна ділянка. При намаганні вирішити спір в добровільному порядку за допомогою спеціалістів-геодезистів згідно державних актів виявилось, що земельні ділянки відповідачки № 97-4, № 97-5 накладаються на земельну ділянку № 97-Д, згідно первинних документів. А земельна ділянка № 97-Д, згідно державного акту не відповідає місцю розташування за первинним документам і знаходиться за № 99.

Позивачка просила визнати недійсними державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-4, № 97-5.

В судовому засіданні позивачка уточнила свої вимоги і просила визнати недійсним також державний акт на право власності на земельну ділянку за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-Д, виданий на її ім»я.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсним Держаний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯД № НОМЕР_1 кадастровий № :05:028:0004) для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-Д ім'я ОСОБА_3. Визнано недійсним Держаний акт на право власності на земельну ділянку (серія НЖ № НОМЕР_2 кадастровий № :05:028:0010) для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-5 ім'я ОСОБА_2. Визнано недійсним Держаний акт на право власності на земельну ділянку (серія НЖ № НОМЕР_2 кадастровий № :05:028:0014) для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-4 ім'я ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить рішення суду першої інстанції скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції. В судовому засіданні свої вимоги уточнив і просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Васильківської міської ради чотирнадцятої сесії четвертого скликання від 29.09.2005 року ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку була надана земельна ділянка пл. 0,1 Га за адресою: м. Васильків Київської області, вул. Тракторна 97-Д. 15.05.2006 року на місцевості встановлено та погоджено зовнішні межі земельної ділянки, що підтверджується відповідним актом та планом забудови земельної ділянки з прив'язкою до існуючих протягом тривалого часу приватних забудов та земельних ділянок (№ 172-а, 174). 10.10.2006 року рішенням Васильківської міської ради № 10.02-10-V зазначена земельна ділянка передана позивачці у власність. 12.03.2007 року ОСОБА_4 одержала державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯД № НОМЕР_1 кадастровий № :05:028:0004. Однак розташування земельної ділянки позивачки за державним актом не відповідає її місцю розташування згідно плану забудови, акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки. При цьому похибка становить більше 200 м.

Відповідачці на підставі договорів купівлі продажу №№ 1-2069, 1-2.077 від 27.07.2008 року належать земельні ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку за адресою м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-5 та № 97-4 (державні акти серія НЖ № НОМЕР_2 кадастровий № :05:028:0010 та серія НЖ № НОМЕР_3 кадастровий № :05:028:0014).

Попередні власники цих земельних ділянок ОСОБА_5 та ОСОБА_6 одержали їх на підставі рішення Васильківської міської ради сімнадцятої сесії п'ятого скликання № 09.01-17-V від 06.04.2007 р.

Задовольняючи позовні вимоги та визнаючи недійсним Державний акт на ім»я позивачки, суд першої інстанції, виходив з того, що розташування земельної ділянки позивачки за державним актом не відповідає її місцю розташування згідно плану забудови, акту про встановлення на місцевості та погодження зовнішньої межі земельної ділянки, а будь-яких рішень про зміну місця розташування земельної ділянки позивачки повноважним органом не приймалось, і тому суд прийшов до висновку про помилку у визначенні координат при виготовленні державного акту, що на його думку тягне за собою визнання його недійсності в судовому порядку.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, визнання в судовому порядку державного акту недійсним з підстав допущення помилки при його виготовлені законодавством не передбачено.

Що ж стосується задоволення позовних вимог щодо визнання недійсними державних актів на ім»я відповідачки, то тут суд першої інстанцїії виходив з того, що як вбачається з індексно-кадастрового плану м. Василькова, що було зафіксовано виїздом суду на місце та підтверджено поясненнями представника відділу земельних ресурсів, зазначені земельні ділянки накладаються на земельну ділянку позивачки згідно плану забудови та акту про встановлення на місцевості. Крім того суд першої інстанції посилався на те, що з досліджених в судовому засіданні проекту із землеустрою щодо відведення у приватну власність земельних ділянок та технічної документації із землеустрою щодо складання державних актів на право власності на земельні ділянки за адресою м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-5 та № 97-4 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 вбачається, що на місцевості зовнішні межі земельних ділянок не встановлювались та не погоджувались, відповідні акти не складались. Більш того, в зазначених матеріалах відсутні будь які документи, що підтверджують вибір зазначених земельних ділянок в натуру, присвоєння їм адресних номерів. Відсутній також належно затверджений план забудови міста і тому прийшов до висновку, що надання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельних ділянок відбулося із земель, що раніше були виділені іншим громадянам, в т.ч. позивачці, без їх вилучення чи викупу у встановленому законом порядку, і тягне за собою прийняття рішення про захист порушених земельних прав позивачки та визнання недійсними правовстановлюючих документів на ці земельні ділянки. І зазначене положення стосується й відповідачки ОСОБА_2, як правонаступниці за договорами купівлі-продажу.

З такими висновками суду колегія суддів погодитися не може, оскільки державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою м. Васильків Київської області, вул. Тракторна № 97-5 та № 97-4 на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та будь-які інші документи які передували їх отриманню не були предметом позову, а тому висновки суду щодо неправомірності їх отримання, на які суд посилався, як на підставу для визнання недійсними державних актів на ім»я відповідачки виходять за межі заявлених позовних вимог.

Крім того, визнаючи недійсними державні акти на ім»я відповідачки суд першої інстанції вважав безспірно встановленим, що земельні ділянки, які перебувають у власності відповідачки накладаються на земельну ділянку позивачки, при цьому посилаючись на індексно-кадастровий план м. Василькова, данні які були зафіксовані виїздом суду на місце та усні пояснення представника відділу земельних ресурсів, що колегією суддів розцінюється критично, оскільки будь-які належні та допустимі докази (висновки спеціалістів, експертів тощо) накладки земельних ділянок ( її існування, місцезнаходження, межі та розміри) в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст. 81 ЗК України громадяни набувають права власності на земельні ділянки на підставі придбання за договором купівлі-продажу, дарквання, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності та інш.

Ст. 116 Земельного кодексу України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання угоди недійсною, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та іншим.

Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою, ні іншою нормою закону при наявності цивільно-правової угоди або рішення органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, що надали право на отримання цього правовстановлюючого документа.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: К.П.Приходько

Судді: Р.В.Березовенко

ОСОБА_7