Н.п. 2/1522/2030/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЙНИ

15 травня 2012 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та просить стягнути з нього на свою користь суму боргу в розмірі 75 307 гривень та судові витрати.

При цьому посилається на те, що 18.07.2005 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого він передав відповідачу 75 307 гривень, про що відповідач надав розписку. Відповідач зобовязався повернути йому борг до кінця 2005 року. У зазначений строк відповідач борг не повернув, тому він звернувся з вказаним позовом до суду та просить його задовольнити.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким що не підлягає задоволенню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за договором позики від 18.07.2005 року відповідач отримав в борг від позивача грошову суму 75 307 (сімдесят пять тисяч триста сім) гривень, про що видав відповідну розписку, в якій зобовязався повернути борг до кінця 2005 року.

(а.с.3)

До теперішнього часу відповідач борг не повернув.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками, то зобовязальні договірні відносини між позивачем та відповідачем кваліфікуються судом як позикові.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути 75 307 гривень.

Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача також слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 750 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 гривень, а також витрати на здійснення публікації в засобах масової інформації в розмірі 470 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 88, 213 - 215 ЦПК України, ст. ст. 526, 612, 625 1046, 1049 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу в розмірі 75 307 гривень, а також судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 750 гривень, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 250 гривень, а також витрати на здійснення публікації в засобах масової інформації в розмірі 470 гривень, а всього 76 777 (сімдесят шість тисяч сімсот сімдесят сім) гривень.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

15.05.2012