Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 травня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Варус», Дитячої художньої школи, ОСОБА_3, ВАТ «Виробничо-наукове підприємство Укрзооветпромснаб», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Агро», Охотно-риболовне торгове підприємство УООР, ОСОБА_7 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и л а:

20.12.2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який згодом уточнила та остаточно просить визнати за нею право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, розташоване по вул.28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71, в м. Ізмаїлі Одеської області, яке складається зі складу літ.«Ж» площею 34,7 кв.м. та складу літ.«О» площею 51,3 кв.м., з подальшою здачею його в експлуатацію згідно з Порядком прийняття до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів, затверджених Постановою КМУ №461 від 13.04.2011 року, посилаючись на те, що на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлових будівель від 19.08.2006 року вона є власником 1/40 частини нежитлових будівель, що розташовані по вул.28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71 в м. Ізмаїлі Одеської області та складається з літ.«Л» - склад, літ.«Ж» - цегельної будівлі площею 34,7 кв.м.

Відповідачі по справі є суміжними користувачами земельної ділянки на якій позивачка здійснила будівництво. У 2006 році суміжним землекористувачем - ТОВ «Варус» були розпочаті будівельні роботи з реконструкції магазину, який належить йому на праві власності та розташований біля складу позивачки. У зв'язку з тим, що реконструкція проводилась з проведенням земельних робіт, обладнанням підвалу у безпосередній близькості від належного ОСОБА_2 нерухомого майна, у позивачки виникла необхідність в проведенні капітального ремонту свої нерухомості. З метою отримання дозволу на проведення реконструкції ОСОБА_2 звернулась до виконкому ОСОБА_7 міської ради для оформлення права користування земельною ділянкою. Договір оренди земельної ділянки через тривалість процедури укладення та реєстрації позивачка отримала лише у грудні 2010 року.

За цей час, а саме з 2007 по 2009 рік ОСОБА_8 без отримання відповідного дозволу на виконання будівельних робіт здійснила реконструкцію належних їй об'єктів нерухомості, внаслідок чого збільшилась їх площа, за що позивачка була притягнута до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Позивачка вважає, що за нею може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, оскільки реконструкція цього майна із збільшенням площі була проведена в межах земельної ділянки, яка надана її в оренду, та відповідно до технічного висновку реконструйовані склади відповідають будівельним нормам та побудовані з урахуванням конструктивних норм та правил, що діють на території України з дотриманням протипожежних та санітарних норм, однак відповідач ТОВ «Варус» не надає згоди на оформлення нею права власності на реконструйовані об'єкти.

У судовому засіданні представник позивачки підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила позов задовольнити, з правових підстав визначених у позовній заяві, а саме ст.ст. 375, 376 ЦК України.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, оскільки позивачка самочинно, без дозволу виконкому ОСОБА_7 міської ради, інспекції ДАБК, згоди співвласників та користувачів земельної ділянки в порушення державних будівельних норм та правил реконструювала складські приміщення, до того ж узаконення самочинних споруд не є компетенцією суду.

Представник відповідача ОСОБА_7 міської ради задоволення позовних вимог залишила на розсуд суду та пояснила, що позивачка зверталася до міжвідомчої комісії для узаконення реконструйованих нею об'єктів, однак комісія рекомендувала їй звернутися до суду в зв'язку з відсутністю згоди на спірне будівництво інших співвласників.

Представник відповідача ТОВ «Варус» до судового засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких просить у задоволенні позову відмовити, вказуючи на те, що при реконструкції належних позивачці об'єктів нерухомості нею були істотно порушені будівельні норми та правила.

Відповідачі представник Дитячої художньої школи, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Агро», Охотно-риболовне торгове підприємство УООР до судового засідання не з'явились, надали заяви, згідно з якими просять розглянути справу за їхньої відсутності, з позовними вимогами згодні, заперечень проти задоволення позову не мають.

Відповідач ВАТ «Виробничо-наукове підприємство Укрзооветпромснаб» до судового засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень на позов не надав.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони по справі не з'явились, але про розгляд справи вони неодноразово сповіщалась належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ними судових повісток, тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України їх неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи, та не перешкоджає їм у доступі до апеляційного суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, а також заперечення на апеляційну скаргу ТОВ «Варус» та ОСОБА_9, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі договору купівлі-продажу частини нежитлових будівель від 19 серпня 2006 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_7 міського нотаріального округу Одеської області, реєстр №3953, ОСОБА_2 є власником 1/40 частини нежитлових будівель, що розташовані по вул. 28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71 у м. Ізмаїлі Одеської області.

Відповідно до виписки з протоколу №3 міжвідомчої комісії ОСОБА_7 міської ради від 17.06.2011 року комісія вирішила рекомендувати ОСОБА_2, як власнику 1/40 частини домоволодіння по вул. 28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71, в м. Ізмаїлі Одеської області через відсутність згоди інших співвласників на узаконювання самочинно реконструйованих нежитлових приміщень літ.«Ж» і літ.«О» під склади, оформити право власності в суді.

Земельна ділянка, на якій проведено самочинну реконструкцію, надана позивачці виконкомом ОСОБА_7 міської ради відповідно до договору оренди від 24.09.2010 року, та була надана для розміщення та експлуатації торговельно-складського комплексу.

Згідно п.5 ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад здійснюють повноваження щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об'єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати.

Відповідно до ст.12 ЗК України, п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» вирішення питань у сфері регулювання земельних відносин є винятковою компетенцією ОСОБА_7 міської ради, а саме:

розпорядження землями територіальної громади міста Ізмаїла;

здійснення контролю за використанням і охороною земель комунальної власності;

- передача земельних ділянок комунальної власності в користування і власність громадянам і юридичним особам.

Згідно п.1,2 ст.83 ЗК України землі, що належать на праві власності територіальним громадам міст, є комунальною власністю. У комунальній власності знаходяться всі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної і державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об'єкти комунальної власності.

Відповідно до вимог ст.116 Земельного кодексу України рішення про передачу земельної ділянки, що входить до складу державної (комунальної) власності в користування, є виключним правом органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Таким чином, виконкомом ОСОБА_7 міської ради правомірно було надано дозвіл ОСОБА_2 на забудову земельної ділянки за вищевказаною адресою.

Як вбачається з технічного висновку ПП «Єленсан» від 06 червня 2011 року, розташування реконструйованих будівель під літ.«Ж» та літ.«О» виконані з відступом від

норм ДБН 360-92 ** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» та можуть бути узаконені за згодою власників суміжних ділянок.

Згідно до ч.3 ст.376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, але лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ч.1 ст.376 Цивільного кодексу України визначені підстави, за якими будівництво (реконструкція) житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визнається самочинним, а саме: якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Тобто, кожна з цих підстав вимагає визнання реконструйованих (будівельних) робіт відповідачем самочинними.

Згідно ч.5 ст.376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5 ст.376 ЦК України).

За таких обставин місцевий суд відмовляючи ОСОБА_2 у задоволенні позову, виходив з того, що при визнанні права власності на реконструйовані обєкти нерухомості за позивачкою це призведе до порушення прав інших суміжних співвласників (землекористувачів) земельних ділянок, однак, яким чином та в чому ОСОБА_2 були порушені права відповідачів ОСОБА_9, ТОВ «Варус» та інших відповідачів, судом першої інстанції не встановлено та у своєму рішенні місцевий суд їх не зазначив, оскільки цих доводів відповідачі суду не довели, та не спростували законність і обґрунтованість заявлених позовних вимог.

Крім того, ТОВ «Варус», ОСОБА_9 та інші відповідачі не довели ні суду першої інстанції ні апеляційному суду, що вони мають будь-яке законне право на орендовану ОСОБА_2 земельну ділянку за адресою: Одеська область м. Ізмаїл вул. 28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71, також при вирішенні спору судовою колегією враховано ті обставини, що власник наданої позивачці в оренду земельної ділянки Ізмаїльска міська рада не заперечує у визнанні за ОСОБА_2 права власності на збудоване нею нерухоме майно, яке побудовано позивачкою в межах цієї ділянки.

Отже, переглядаючи судове рішення в межах, встановлених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивачка ОСОБА_2, не позбавлена набуття за нею права власності на спірні обєкти нерухомості у встановленому законом порядку, тобто іі вимоги заявлені правомірно.

Тому не повне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, у відповідності до п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ст.313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03 травня 2012 року скасувати.

Ухвалти нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Варус», Дитячої художньої школи, ОСОБА_3, ВАТ «Виробничо-наукове підприємство Укрзооветпромснаб», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ТОВ «Агро», Охотно-риболовне торгове підприємство УООР, ОСОБА_7 міської ради про визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, розташоване за адресою Одеська область м. Ізмаїл вул. 28 червня, 65-67/ вул. Котовського, 69-71, яке складається зі складу літ.«Ж» площею 34,7 кв.м. та складу літ.«О» площею 51,3 кв.м..

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: (підпис) ОСОБА_10

(підпис) ОСОБА_11

(підпис) ОСОБА_1