ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2012 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Суботіна А.В.,

при секретарі Лебідь О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Фастів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ НВП «Модуль» про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 14.03.2011р. працював на посаді столяра ТОВ НВП «Модуль». 08.05.2011р. позивача було звільнено із займаної посади за прогули на підставі п.4 ст.40 КЗпПУ. Проте він вважає, що його звільнення було незаконним, оскільки у роботодавця виникли фінансові труднощі, відсутній матеріал, виробничий процес зупинився, тому позивач за домовленістю з керівником товариства ОСОБА_2 на робоче місце не виходив. У зв»язку з чим позивач просить поновити його на роботі.

В судовому засіданні позивач підтримав позов та просив його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.

Суд, вислухавши сторони, вивчивши письмові матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Так в судовому засіданні встановлено, що 14.03.2011р. позивача було прийнято на посаду столяра ТОВ НВП «Модуль».

Починаючи з 3 травня 2011 року по 05 травня 2011 року включно ОСОБА_1 був відсутній на робочому місці, про що начальником дільниці були складені відповідні акти, а також були дані накази про припинення нарахування заробітної плати у зв»язку з невизначеністю причин відсутності на робочому місці до з»ясування таких причин. Крім того, відповідно до табелів використання робочого часу позивача за період з 03 по 05 травня 2011 року не протабельовано.

Керівництво ТОВ НВП «Модуль» намагалось з»ясувати причини відсутності позивач на роботі: здійснювали телефонні дзвінки, було направлено на адресу позивача лист з вимогами пояснити причини відсутності та з попередженням про можливе звільнення в разі невиконання вимог, однак останній нічого конкретного пояснити не міг, погрожував прокуратурою, тому було прийнято рішення про звільнення ОСОБА_1 за прогули на п.4 ст.40 КЗпПУ з 08 травня 2011 року.

Позивач на підприємство за отриманням трудової книжки та розрахункових при звільненні не звернувся, тому трудову книжку він отримав лише 08.02.2012 року.

Наведене підтверджується дослідженими в судовому засіданні письмовими матеріалами справи.

Трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами регулюються Кодексом Законів про працю України.

Відповідно до статті 21КЗпПУ трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу (стаття 24 КЗпПУ).

Статтею 36КЗпПУ визначено підстави припинення трудового договору. Так, зокрема, підставою припинення трудового договору є:розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41).

Відповідно до п.4 ч.1 статті 40 КЗпПУ трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку:прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

У відповідності до ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Таким чином, судом встановлено, що позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, крім того, позивачем в судовому засіданні не надано доказів, які б підтверджували поважність причин відсутності на робочому місці, а тому суд дійшов до висновку, що звільнення позивача із займаної посади відбулось законно з дотриманням вимог чинного законодавства.

При таких обставинах, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 81, 88, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області шляхом подання до Фастівського міськрайонного суду апеляційної скарги протягом десяти діб з дня його проголошення.

СУДДЯ: А.В. Суботін