У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_4, третя особа КП «Асорті» про відшкодування збитків, стягнення моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

14 лютого 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_5 про відшкодування збитків, стягнення моральної шкоди. Пояснюючи це тим, що 25 грудня 2010 року позивачка придбала мясо у ФО СПД ОСОБА_5, яка займається підприємницькою діяльністю на території КП «Асорті» в м. Білгород Дністровський Одеської області, з метою приготування його на грилі для гостей в день святкування дня народження сина позивачки. За словами ОСОБА_2, ОСОБА_5 запевняла її, що придбане позивачкою мясо є ягнятиною, aле після приготування мясо виявилось настільки твердим, що їсти його було неможливо, тому святкування дня народження було зіпсоване.

На підставі викладеного та ст.ст. 16, 317, 391 ЦК України та ст.ст. 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживача» позивачка звернулася до суду із позовом та просила його задовольнити.

У судове засідання відповідач ОСОБА_5 не зявилась, надала до суду заяву, в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_2 Представник КП «Асорті» позов не визнав.

Рішенням Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції сторони по справі не з'явилися, але про розгляд справи вони сповіщалися належним чином, документів підтверджуючих поважність причини неявки до суду сторін ними надано не було. КП «Асорті» надало до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ФО СПД ОСОБА_5 займається підприємницькою діяльністю, а саме здійснює продаж мяса, на території КП «Асорті» виконавчого комітету Білгород Дністровської міської ради по вул. Першотравневій, 75 в м. Білгород Дністровський Одеської області.

25 грудня 2010 року ОСОБА_2 придбала мясо у ОСОБА_5 для приготування його на грилі, однак, за словами позивачки, воно виявилось неналежної якості. При покупці мяса ОСОБА_2 не вимагала документи підтверджуючі належну якість продукції, але такі документи у ОСОБА_5 були, про що свідчить Журнал проведення експертизи мяса держветлабораторії ринку. Лише 06 січня 2011 року ОСОБА_2 звернулась до адміністрації ринку з письмовою вимогою зобовязати ОСОБА_5 повернути мясо чи його вартість.

Відповідно до п. 13 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» належна якість товару, роботи або послуги - властивість продукції, яка відповідає вимогам, встановленим для цієї категорії продукції у нормативно-правових актах і нормативних документах, та умовам договору із споживачем; згідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець зобовязаний передати споживачеві продукцію належної якості.

Згідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника : розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми, вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на те, щоб продукція за звичайних умов її використання, зберігання і транспортування була безпечною для його життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавала шкоди його майну.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 678 ЦК України передбачено правові наслідки придбання товару неналежної якості.

Відповідно до ч.1 ст.679 ЦК України продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту. Згідно ст.711 ЦК України шкода, завдана майну покупця, та шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, у зв'язку з придбанням товару неналежної якості, відшкодовується продавцем або виготовлювачем товару відповідно до положень глави 82 цього Кодексу.

За положеннями ст. ст. 57-59, 60, 61 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Враховуючи викладене, за наведених підстав предявлення позову, висловлених заперечень, на підставі наданих доказів судова колегія вважає, що позивачкою ОСОБА_2 не доведено належними доказами факту придбання продукції неналежної якості, не доведено того, що недоліки товару виникли до передання покупцю або з причин, які існували до цього моменту, не доведено факт завдання шкоди здоровю, не заявлялось, питання щодо призначення відповідних експертиз (експертизи харчових продуктів, санітарно-епідеміологічної або будь-яких інших).

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до п.9 вище вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас, позивач ОСОБА_2 не вказує в чому полягає завдана їй шкода, не вказує про наявність причинного звязку з діями ОСОБА_5 та завданою шкодою, жодним чином не обґрунтовує та не доводить розмір цієї шкоди та суми, які вона вважає повинні бути відшкодовані.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білгород Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_1