Справа № 2/2502/269/12
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

03 травня 2012 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі : головуючого -судді Демченко Л.М.,

при секретарі Приходько Т.Л.,

з участю; позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

роглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Бобровицький молокозавод» про встановлення факту отримання травми на виробництві, оплату праці, поновлення на роботі, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

Позивач у своїй позовній заяві до суду з доповненнями просить встановити факт отримання ним травми на виробництві, що стався 28 квітня 2010 року, зобов»язати ПАТ « Бобровицький молокозавод» скласти акт у відповідності до норм чинного законодавства з приводу отримання ним виробничої травми, яка сталася 28 квітня 2010 року; скасувати накладені на нього ПАТ « Бобровицький молокозавод» догани; зобовязати « Бобровицький молокозавод» перерахувати заробітну плату за три роки за переробіток часу; зобов»язати ПАТ « Бобровицький молокозавод» виплатити йому винагороду за економічне предложения від 08.07.2010 року; поновити його на роботі в ПАТ « Бобровицький молокозавод» ; та зобовязати Бобровицький молокозавод виплатити йому заробітну плату за час вимушеного прогулу у період з дня звільнення по час вступу в силу рішення суду. Крім того, просить стягнути з відповідача 13995, 68 грн., матеріальної шкоди та 50000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 28 квітня 2010 року близько 10 години 40 хвилин на очисних спорудах Бобровицького молокозаводу, на грунті неприязних відносин, у звязку з виробничими відносинами з керівником виробництва ОСОБА_3 йому було нанесено тілесні ушкодження. Відразу після вищезазначеної сутички він отримав першу допомогу бригадою швидкої Бобровицької ЦРЛ та по даному факту звернувся до міліції. Внаслідок тілесних ушкоджень, які визначені при медобстеженні, його стан здоровя погіршився в звязку з чим він звернувся до Бобровицької ЦРЛ, де в подальшому проходив лікування на протязі 37 днів.

у відповідності до акту № 50 від 28 квітня 2010 року судово-медичного обстеження дані тілесні ушкодження класифікуються як легкі.

З метою складання акту розслідування нещасного випадку він звернувся до керівництва ПАТ « Бобровицький молокозавод», однак у звязку з особистою зацікавленістю дане розслідування було проведено однобоко, без обєктивного обстеження подій і винесено необгрунтоване рішення, яким нанесену йому травму визнано невиробничою.

З даним висновком позивач не погоджується з наступних обставин: травму він отримав на робочому місці, даний факт доведений в судовому засіданні; травму позивачеві наніс керівник його підрозділу ОСОБА_3 ; травму наніс керівник підрозділу ОСОБА_3М у звязку з розбіжностями з приводу написання пояснювальної виробничої записки; після отримання травми позивача було госпіталізовано у Бобровицьку ЦРЛ, де в подальшому там він проходив курс лікування; після отримання травми у позивача погіршився стан здоровя, дане погіршення сталося внаслідок тільки даної травми, а не з якихось причин ; керівництво ПАТ « Бобровицький молокозавод» не запросили його для дачі пояснень при складанні акту, також він був позбавлений права доказати факт виробничої травми, отриманої ним на підприємстві, оскільки члени комісії, як зацікавлені особи всіма шляхами намагаються його позбавити можливості отримати соціальні виплати внаслідок отриманої виробничої травми.

Крім того, ОСОБА_3, будучи безпосереднім керівником подавав до бухгалтерії заводу відомості про робочий час, які не відповідали дійсності, що в подальшому привело до неправильного нарахування заробітної плати за переробіток часу на виробництві та не подавав відомостей про нарахування заробітної плати за економію електроенергії.

08.07.2010 року позивачем було подано керівництву заводу економічна пропозиція за яке він не отримав винагороди.

09.02.2011 року, в той час, коли він проходив курс лікування у Бобровицькій ЦРЛ до нього в палату завітали працівники заводу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, де в процесі розмови, що супроводжувалась психологічним тиском на нього, він вимушений був підписати заяву про своє звільнення.

Згідно табелів виходу на роботу, за три роки ним було перепрацьовано, безоплатно 527 год. на суму 11915 грн. 82 коп.

В звязку з отриманням виробничої травми, йому була заподіяна моральна шкода, яку він розцінює в 50 000 гривень , що полягає у фізичних стражданнях, отриманих внаслідок одержаної травми на виробництві, відсутність засобів для існування та необхідності постійно вживати лікарські засоби для усунення наслідків травми.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити в повному обсязі з зазначених в позові підстав.

Представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, з підстав зазначених в письмових запереченнях наданих до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що вимог задоволенню не підлягають виходячи з слідуючого.

Відповідно до ст. 22 Закону України « Про охорону праці « та розяснення постанови Пленуму Верховного Суду України « Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 25.05.1998 року, факт каліцтва та іншого ушкодження здоровя на виробництві посвідчується актом про нешасний випадок, а в разі відмови власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, скласти такий акт чи незгоди потерпілого або іншої особи заінтересованої зі змістом акта питання вирішується в порядку, передбаченому законодавством про розгляд трудових спорів.

Судом встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді монтажника внутрішніх санітарно-технічних систем і обладнання очисних споруд. 28 квітня 2010 року на очисних спорудах позивачу керівником очисних споруд ОСОБА_3 були нанесені легкі тілесні ушкодження, за що він був засуджений вироком Бобровицького районного суду за ч. 1 ст. 125 КК України до штрафу в сумі 510 грн. ( а.с. 6-8). По заяві позивача на ВАТ « Бобровицький молокозавод» була створена комісія по розслідуванню нещасного випадку на виробництві.(т. 1 а.с.37 ). 14.10.2010 року був складений акт за формою Н-5 та акт про нещасний випадок на підприємстві, не повязаний з виробництвом, (т.1 а.с. 16-21) . На вимогу позивача, який не погоджувався з вищезазначеними актами було проведене повторне розслідування. Актом від 14 жовтня 2011 року повторного розслідування нещасного випадку, який стався 28 квітня 2010 року підтверджено, що даний нещасний випадок не повязаний з виробництвом. ( т. 1 а.с. 11-15).

Звертаючись до суду з вимогами про встановлення факту отримання травми на виробництві та про зобовязання скласти відповідний акт позивач посилався на те, що травму отримав безпосередньо на виробництві та від керівника очисних споруд, від нанесених тілесних ушкоджень у нього погіршився стан здоровя, в звязку з чим він постійно проходить курс лікування в Бобровицький ЦРЛ та витратив на лікування 2079 грн.86 коп.

Дані обставини не знайшли підтвердження при розгляді справи, оскільки вироком суду від 10 березня 2011 року та ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 квітня 2011 року достовірно встановлено, шо між позивачем та ОСОБА_3 склалися неприязні особисті стосунки, оскільки ОСОБА_1 писав скарги голові профкому заводу на утиски його на роботі, ненадання часу на обід, відгулів за роботу в понад урочний час, про грубу форму спілкування, не забезпечення робочим одягом та відповідними інструментами працівників очисних споруд.

Тому пояснення позивача відносно того, що отриманні ним тілесні ушкодження на робочому місці є травмою на виробництві не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються вищезазначеним. Крім того твердження позивача про те, що він не приймав участі при складанні акту та був позбавлений права довести факт виробничої травми, отриманої на підприємстві

спростовуються актом повторного розслідування нещасного випадку на виробництві де зазначено, що ОСОБА_1 права та обовязки були розяснені, він ознайомлений з матеріалами розслідування та приймав участь у роботі комісії, (т.1 а.с. 11-15). Крім того листом Бобровицької ЦРЛ підтверджено, що раптове погіршення здоровя( встановлений діагноз: гіпертонічна хвороба 11 ст.. кризовий перебіг; ( гіпертонічна криза 30.04.2010 р) дисциркуляторна енцефалопатія 1-1 іст.) ОСОБА_1 з душінням його за горло 28.04.2010 р. не встановлено на підставі данних медичної документації.(т. 1 а.с.49).

Отже суд вважає, що заподіяні ОСОБА_1 тілесні ушкодження не повязані з виробництвом, вищезазначені акти складені відповідно до чинного законодавства, а тому вимоги про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, зобовязання скласти відповідний акт та стягнення з відповідача витрат на придбання лікувальних засобів задоволенню не підлягають.

Також не підлягають задоволенню вимоги, щодо скасування накладених відповідачем на позивача доган, так як в судовому засіданні зясовано, що єдина догана була оголошена позивачу 14.09.2009 року за порушення трудової дисципліни, (ті а.с. 100). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 151 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення. Матеріали справи не мають доказів того, що після вересня 2009 року позивач піддавався новому адміністративному стягненню, а тому, враховуючи вищезазначену правову норму на час розгляду справи позивач вважається таким, що не має дисциплінарного стягнення.

Згідно з приписами ст.50 КЗпП України нормальна тривалість робочого часу працівників не може перевищувати 40 годин на тиждень. Враховуючи специфіку роботи АТ « Бобровицький молокозавод» та його характер виробництва працівники окремих підрозділів та цехів підприємства працюють відповідно до графіків змінності, що передбачено ст. 57 КЗпП України та правилам внутрішнього трудового розпорядку. Облік використання робочого часу на очисних спорудах підприємства здійснюється за кожну зміну в табелі обліку використання робочого часу, який відкривається шомісячно на працівників. Як вбачається з наданих відповідачем графіків виходу на роботу, табелів обліку використання робочого часу підприємством не перевищувалась норма тривалості робочого часу, встановленого законодавством, що підтверджує відсутність застосування надурочних робіт, заробітну плату позивач отримував за кількість відпрацьованих годин, які зазначались в розрахункових листах за період з лютого 2008 року по лютий 2011 року та видавались йому кожного місяця. ( т. 1 ст. 128-287). Крім того листом територіальної державної інспекції праці у Чернігівській області також підтверджено, що ОСОБА_1 заробітна плата нараховується згідно відпрацьованого часу у відповідності до табелів обліку робочого часу. ( т. 1 а.с. 83).

Тому вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача 11915 грн.82 коп за 527 годин перепрацьованих, безоплатно за три роки роботи є безпідставними і такими, що не підлягають задоволенню. Ксерокопії графіків виходу на роботу надані в судове засідання позивачем не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони не є належними та допустимими доказами,так як не відповідають вимогам, щодо оформлення графіків виходу на роботу. ( т. 2 а.с. 11-13).

Вимоги позивача, щодо виплати йому винагороди в сумі 50000 грн., за економічну пропозицію щодо переведення опалення на очисних спорудах з пічного на електричне, що становить, як зазначав позивач, 30% від економії коштів в сумі 150000 грн., по підприємству, також задоволенню не підлягають, оскільки дані вимоги не підтверджені відповідними доказами, які повинен був надати згідно ст.. 57-60 ЦІЖ України позивач. Заперечуючи відносно вказаних позовних вимог представник відповідача в судовому засіданні пояснювала, що жодного рішення, щодо економічної пропозиції ОСОБА_1 підприємством не приймалось, а дані викладені в ній були технічно та економічно не обґрунтовані. Дані обставини позивачем не спростовані.

Твердження ОСОБА_1 про те, що виплата винагороди передбачена колективним договором не заслуговують на увагу, оскільки колективним договором не передбачені будь-які виплати за економічні, раціоналізаторські пропозиції чи винаходи. ( т. 1 а.с. 104-114).

Відповідно до вимог СТ.233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного суду у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Як вбачається з матеріалів справи позивач особисто написав заяву про звільнення його з роботи за згодою сторін з 20 лютого 2011 року та отримав трудову книжку 21.02.2011 року, що підтверджується підписом в книзі отримання трудових книжок, та не заперечував цього при розгляді справи, але до суду звернувся 19.03.2012 року, тобто фактично через рік після звільнення, пропустивши тим самим строк подачі позову до суду. ( т. 1 а.с. 81). Причини пропуску строку пояснював в судовому засіданні тим, що бажав в одній позовній заяві вказати всі його вимоги до підприємства. Тому суд вважає, що відсутні підстави для поновлення строку, передбаченого ч. 1 ст. 233 КЗпП України, оскільки зазначені позивачем причини не можуть бути враховані судом, як поважні.

Тому вимоги про поновлення ОСОБА_1 на роботі також задоволенню не підлягають. Твердження останнього про те, що заява написана під примусом не заслуговують на увагу судом, так як відносно цього не надані суду відповідні докази.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог щодо поновлення на роботі тому не підлягають задоволенню і вимоги про виплату йому заробітної плати за час вимушеного прогулу, передбаченого ст. 235 КЗпП України.

Відповідно до ст.. 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до

моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи те, що при розгляді даної справи судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача, тому суд вважає за необхідне відмовити також і у стягненні моральної шкоди в сумі 50000 гривень.

Оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позовних вимог, як майнового так і не майнового характеру, та враховуючи вимоги ст.. 88 ЦПК України та ст. 2 Закону України « Про судовий збір» суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 321 гривню 90 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,88, 209,212- 215,218, ЦПК України ст. ст. 10,36,50,57,66,94, 106, 151,231,233,235,

237-1 КЗпП України, ст. 22 Закону України « Про охорону праці». Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України № 623 від 10 серпня 1993 року, ст. 2 Закону України « Про судовий збір» суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Бобровицький молокозавод» про встановлення факту отримання травми на виробництві, оплату праці, поновлення на роботі, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 321( триста двадцять одну) гривню 90 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Чернігівської області через Бобровицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами , які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення суду,протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення .

Суддя