Провадження № 2/1522/1041/12
Справа № 2-1021/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 квітня 2012 р. м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Домусчі Л.В.,

при секретарі Макаренко Я.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору -Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб втратившими право користування житлом, та за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Шостої Одеської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення факту знаходження на утриманні, факту прийняття спадщини, факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на Ѕ частину квартири, стягнення судових витрат, про визнання угоди дарування недійним, про вселення, -

В С Т А Н О В И В :

12 квітня 2002 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_6, третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю.

Свої вимоги позивачка обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності на спадщину від 15 березня 2002 року їй належить право власності на 7/50 частин жилого будинку в м. Одесі по пров. Каховському, 4, які складають окрему квартиру № 2. Відповідачі прописані в спірній квартирі, однак більше двох років в ній не проживають і перешкоджають їй в користуванні власністю. У зв'язку з чим, позивачка просила суд усунути порушення її прав власника на вищевказану квартиру та зобов'язати Приморський РВ УМВС України в Одеській області виключити відповідачів з реєстрації за вказаною адресою.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Зобов'язано ОСОБА_2. ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні власністю: квартирою № 2 будинку № 4 по пров. Каховському в м. Одесі, та знятись з реєстрації з вказаної квартири. Зобов'язано Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з реєстрації по вказаній адресі.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року (а.с.216) рішення суду від 05.06.2003р. залишено без змін.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області, у якості суду касаційної інстанції, від 26 червня 2007р. (а.с.257-259), Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6, третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 02.08.2007р. справу до свого провадження приймає суддя Уманець О.В.

17.09.2007р. ОСОБА_7 та ОСОБА_6 звертаються до суду з зустрічними позовними вимогами (т.2 а.с.15-17) до ОСОБА_4, за участю третьої особи, Шостої Одеської державної нотаріальної контори, про встановлення факту знаходження ОСОБА_7 на утриманні ОСОБА_8, встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності квартиру, стягнення судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилалися на те, що з 1936р. їх родина постійно проживала ІНФОРМАЦІЯ_1, де народилася ОСОБА_2. У 1975р. після смерті бабки, ОСОБА_9, особовий рахунок на квартиру за вищезазначеною адресою було переоформлено (за рішенням виконкому Приморського району №223 від 18 квітня 1975р.) на ОСОБА_2 (родина з двох осіб: ОСОБА_2, та її син, ОСОБА_3). З 1974р. ОСОБА_2 проживала громадянським браком з ОСОБА_10 який мав квартиру з двох кімнат, площею 28 кв.м. у приватному будинку. На його площі проживав він, його колишня дружина- Сухиня ОСОБА_11, з донькою ОСОБА_4 1972р.н. в якості колишніх членів родини власника квартири. Прав на володіння квартирою у ОСОБА_12 не було, тому що власник, ОСОБА_10 отримав її на підставі угоди дарування від 18.07.1964р. Неодноразово ОСОБА_13 та мати власника будинку переконували ОСОБА_2 зробити обмін та перепрописатися з сином з АДРЕСА_1 на АДРЕСА_2, віддавши їм однокімнатну квартиру з випискою з особового рахунку АДРЕСА_3. Зі свого боку ОСОБА_13І у присутності свідків неодноразово запевняла, що відмовляється від усіх прав у майбутньому на квартиру АДРЕСА_4 та свої зобов'язання ОСОБА_13 оформила у заяві до райвиконкому у квітні 1975р.

У 1975р. було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10. Рішенням №271 від 06.05.1975р. райвиконкомом Приморського району було відкрито лицевий рахунок на квартиру АДРЕСА_5 на ОСОБА_13 та її доньку ОСОБА_4. ОСОБА_2 з її сином ОСОБА_3 зареєструвались на житлову площу ОСОБА_10 . Тобто, ОСОБА_10,як власник квартири, сам розпорядився своїм майном, а саме, квартирою №2 буд.4 по пров.Каховському м.Одеси, давши дозвіл на проведення практичного обміну квартири ОСОБА_2 АДРЕСА_6 на житлову площу в квартирі, що належить йому, як жінці та члену родини власника. Вони разом із сином, ОСОБА_3, та ОСОБА_10 проживали у ІНФОРМАЦІЯ_2 довгий час як члени сімї (27 років), вели спільне господарство. У 1979р. ОСОБА_2 на свої заощадження провела у АДРЕСА_7 газопостачання та систему опалення. Обладнала туалет та душ, провівши каналізацію. У 1987р. було проведено капітальний ремонт квартири для обладнання двох роздільних кімнат для проживання після розірвання шлюбу з ОСОБА_10, споруджено стіни, проведено перетирку стін та стель, зроблено підлогу, наклеєні шпалери, виконано столярні, сантехнічні та малярні роботи. У 1990р. позивачі придбали у розстрочку меблі: стінку, м'який куток, диван, якими й сьогодні користуються у квартирі, яким при житті користувався ОСОБА_10 У 1992р. встановлені грати на вікнах та вхідні двері. Всіма цими діями ОСОБА_2 та ОСОБА_3 збільшили вартість квартири. У 2001р. після смерті ОСОБА_10 (23.08.2001р.) його донька, ОСОБА_4, отримала свідоцтво на спадщину після смерті батька на квартиру з господарськими спорудами по пров.КаховськомуАДРЕСА_8

Також за два роки до смерті ОСОБА_10 було проведено ОСОБА_2 перепланування двокімнатної квартири АДРЕСА_9, яка з двокімнатної квартири з двох суміжних кімнат перетворилась на двокімнатну квартиру з двох роздільних кімнат. Це перепланування було зроблено з дозволу ОСОБА_8 у зв'язку із тяжкими матеріальними негараздами ОСОБА_2, яка згодом здала свою кімнату піднаймачам, отримуючи за це грошове утримання. Тобто фактично ОСОБА_2 знаходилась на утриманні ОСОБА_8 Ці ж самі квартиранти проживали у квартирі і після смерті ОСОБА_8, тому що фактично ОСОБА_2 вступила у спадщину після смерті ОСОБА_8, оскільки знаходилася на його утриманні, утворила з ним єдину родину, вела єдине господарство та розпоряджалась квартирою до 2002р., поки ОСОБА_4 не пред'явила права власника. Згідно Житлового Кодексу України позивачка була членом родини наймача, хоча і перебувала з ним у розлученні, прописана на даній житловій площі. Після смерті ОСОБА_14 ОСОБА_2 вважає, що вона фактично вступила у володіння спадковим майном, що згідно Цивільного Кодексу 1963р. свідчить про прийняття нею спадку.

01.10.2007р. позивачі доповнили позовні вимоги (т.2 а.с.24-25) та просили суд, зазначивши і в судовому засіданні, визнати недійсною угоду дарування 7/50 частини квартири 2 житлового будинку №4 з надвірними спорудами по пров.Каховському м.Одеси, підписану ОСОБА_4 та ОСОБА_1, завірену приватним нотаріусом ОСОБА_15 2007р. , вселити ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в зазначену квартиру , зобов'язати РВ ОМУ УМВС Приморського району м.Одеси поставити на реєстраційний облік ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_10.

В обґрунтування доповнених вимог позивачі зазначили, що 25 червня 2007р. Апеляційний суд Харківської області задовольнив касаційну скаргу, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 5 червня 2003р. та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2004р. скасував, а справу направив на новий розгляд до Приморського районного суду м. Одеси. У вказаному рішенні Апеляційний суд Харківської області роз'яснив, що суд першої інстанції не взяв до уваги статті Житлового Кодексу України, згідно яких вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є членами власника та можуть проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3 на цих підстав. Оскільки ОСОБА_4 продала квартиру №2, буд.4 по пров.Каховському м.Одеси ОСОБА_1, чим здійснила удавану угоду, при якій навіть не брали підписи всіх співвласників, чим і здійснила протиправні дії.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 07.10.2008р. справу було прийнято до свого провадження суддею Федусик В.В. (а.с.104).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від12 березня 2009р. (а.с.133) було замінено первісного позивача з ОСОБА_4 на ОСОБА_1

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 16 вересня 2009р. справу до свого провадження було прийнято суддею Домусчі Л.В. (а.с.140).

26.04.2011р. позивач ОСОБА_1 за первинним позовом уточнив позовні вимоги (а.с.178 т.2), та просив суд визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 втратившими право користування 7/50 частиною домоволодіння за адресою: АДРЕСА_11 в порядку ст. 156 ЖК України та ст.391 ЦК України.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012р. було закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_6 до Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про зобовязання поставити на реєстраційний облік.

Представник позивача ОСОБА_1- ОСОБА_16, який діяв на підставі довіреності (т.2 а.с.175), у судовому засіданні підтримав вимоги в повному обсягу та просив суд їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував з підстав їх необґрунтованості та просив застосувати строки позовної давності до спірних правовідносин.

У судове зсідання представник відповідачів ОСОБА_2О, ОСОБА_3 - ОСОБА_17, яка діяла на підставі довіреності (т.2 а.с.136,146) не зявився, повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомив, у минулих судових засіданнях заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 з тих підстав, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають право на користування спірною квартирою, як члени сімї колишнього власника квартири та підтримували зустрічні позовні вимоги.

У судовому засіданні, представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_16, який діяв на підставі довіреності (т.2 а.с.137) заперечував проти зустрічних позовних вимог, та підтримав первинні позовні вимоги ОСОБА_1

Третя особа, Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, у судове засідання не зявилася, проте надала суду заяву про розгляд справи без її участі (т.2 а.с.188) та додала, що договір дарування, який оскаржується відповідачами за первинним позовом, відповідав волевиявленню сторін та не суперечить діючому законодавству.

Представник третьої особи, Шостої Одеської державна нотаріальна контори, у судове засідання не зявилися, повідомлялися належним чином про дату та час розгляду справи, про причини неявки суду не повідомили, у минулих судових засіданнях яка позиція ?

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання осіб втратившими право користування житлом підлягають задоволенню, а у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення факту знаходження на утриманні, факту прийняття спадщини, факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на Ѕ частину квартири, стягнення судових витрат, про визнання угоди дарування недійним, про вселення слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є дочкою ОСОБА_8, якому на підставі договору дарування від 18.07.1964р. належала 7/50 частина домоволодіння за адресою : м. Одеса, пров. Каховський № 4 кв.№2.

ОСОБА_8 в 1975р. після розірвання шлюбу з матір'ю ОСОБА_4 зареєстрував шлюб з ОСОБА_2

У 1981 році ОСОБА_2 прописалася на житлову площу ОСОБА_8

У 1987 році ОСОБА_8 та ОСОБА_2 розірвали шлюб.

У 1989 році вже після розірвання шлюбу на спірній житловій площі був прописаний ОСОБА_3 син ОСОБА_2

В 1988 році ОСОБА_3 отримав у спадщину 1/3 частину домоволодіння № 21 по вул. Офіцерській у м. Одесі, після чого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в АДРЕСА_12 не проживали, проте з реєстраційного обліку не знялися.

В 2001 році ОСОБА_8 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 26 серпня 2001р. (т.1 а.с.15).

Після його смерті ОСОБА_8, ОСОБА_4 у встановленому законом прийняла спадщину та отримала в Шостій Одеській державній нотаріальній конторі свідоцтво на спадщину 7/50 частин домоволодіння під № 4 у м. Одесі по пров. Каховському, які складають квартиру № 2, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 15 березня 2002р. (т.1 а.с.11)

Оскільки відповідачі по справі не проживали у спірному приміщенні, проте залишалися там зареєстрованими, ОСОБА_4 звернулася до суду з метою захисту своїх законних прав та інтересів з позовом про усунення перешкод в користуванні власністю.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року, залишеним без змін Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року (а.с.216), позовні вимоги ОСОБА_4 задоволені. Зобов'язано ОСОБА_2 ОСОБА_6 усунути перешкоди в користуванні власністю: квартирою № 2 будинку № 4 по пров. Каховському в м. Одесі, та знятись з реєстрації з вказаної квартири, зобов'язано Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області зняти ОСОБА_2 та ОСОБА_6 з реєстрації по вказаній адресі.

Зазначене рішення 24.11.2004р. було виконано та знято з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Після набрання рішення суду, ОСОБА_2 разом зі своєю родиною самовільно вселяється до спірної квартири, у звязку з чим ОСОБА_4 знову звертається до суду з окремим позовом про усунення перешкод у користуванні частиною домоволодіння та стягнення моральної шкоди. (Справа №2-2800/06).

ОСОБА_7 позовні вимоги не визнала та разом з сином ОСОБА_6 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_4, в якому просить, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті ОСОБА_8, визнати за нею право власності на 1/2 частину.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2006 року (справа №2-2800/06) (т.2 а.с.37-39 ), залишеним без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2007р. (а.с.10-12), позовні вимоги ОСОБА_4 було задоволені частково, а саме усунуто перешкоди шляхом виселення ОСОБА_2 з усіма спільно проживаючими особами, а позовні вимоги ОСОБА_7, ОСОБА_6 були залишені без задоволення.

Після набрання рішення Приморського райсуду м.Одеси від 05.06.2003р. законної сили та виселення відповідачів, 28.05.2007р. ОСОБА_4 дарить свою квартиру на користь ОСОБА_18 згідно договору дарування нотаріально посвідченого.(а.с.28 т.2).

Ухвалою апеляційного суду Харківської області, у якості суду касаційної інстанції, від 26 червня 2007р. (а.с.257-259), Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 червня 2003 року та Ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 11 листопада 2004 року, по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 та ОСОБА_6, третя особа -Відділ паспортної та міграційної служби Шевченківського відділу міліції Приморського РВ УМВС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно п.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, враховуючи, що Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 грудня 2006 року (справа №2-2800/06) (т.2 а.с.37-39 ), залишене без змін Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21 березня 2007р. (а.с.10-12), яким було частково задоволено вимоги ОСОБА_4В та усунуто перешкоди шляхом виселення ОСОБА_2, суд доходить висновку, що факт переїзду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у 1988 році у домоволодіння № 21 по вул. Офіцерській у м. Одесі судом встановлений та не підлягає доведенню.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору -Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб втратившими право користування житлом то вони підлягають задоволенню з наступних підстав.

Оскільки ОСОБА_1 є власником квартири, він, як власник, має право вимагати усунення будь-яких порушень свого права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК).

Права власника житлового будинку,квартири визначені ст. 383 ЦК та ст. 150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла - ст. ст. 810, 814 ЦК).

Частина 4 ст. 156 ЖК передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником квартири, при умові збереження права власності на квартиру цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Із зазначеного суд доходить висновку, що виникнення права членів сім'ї власника квартири на користування цією квартирою та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника квартири права власності на цю квартиру, а відтак - припинення права власності особи на квартиру припиняє право членів її сім'ї на користування цією квартирою

Тобто, коли власник квартири ОСОБА_8П, членами сімї якого були відповідачі, помер та право власності перейшло до ОСОБА_4 в порядку спадкування по закону, тому з цього моменту ОСОБА_2 та ОСОБА_3В позбавилися права на користування квартирою 2, буд.4 по пров. Каховському м. Одеси.

Щодо позовних вимог, про встановлення факту знаходження ОСОБА_7 на утриманні ОСОБА_8 та встановлення факту прийняття спадщини ,то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 31.03.1995, № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення»зазначається, що судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди (п.?2 ст.?273 ЦПК), якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно ст. 531 ЦК УРСР до числа спадкоємців за законом належать непрацездатні особи, що перебували на утриманні померлого не менше одного року до його смерті. При наявності інших спадкоємців вони успадковують нарівні з спадкоємцями тієї черги, яка закликається до спадкоємства.

Таким чином для задоволення вказаних вимог ОСОБА_2 повинна була довести, що допомога, яку начебто надавав ОСОБА_8, була постійним і основним джерелом засобів до існування.

Проте суд не приймає, як доказ зазначених обставини, посилання сторони на здачу частини спірної квартири в оренду, оскільки це не доводить наявність основного джерела існування ОСОБА_2 та не породжує правових наслідків, які передбачені ст. 531 ЦК УРСР. Також суд бере до уваги, що сторона не надала будь-яких доказів стосовно укладання відповідних договорів оренди.

Щодо позовних вимог про встановлення факту визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності, то вони не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно діючого законодавства, яке існувало на час виникнення правовідносин між сторонами, а саме Кодексу про шлюб та сімю, не було встановлено такого режиму майна, як спільна сумісна власність подружжя, з чого суд робить висновок, що ОСОБА_2 обрала спосіб захисту який не був передбачений законодавством.

Позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину та визнання недійсною угоду дарування не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Право на оскарження свідоцтва про право на спадщину виникає у особи у тому випадку, коли відбувається порушення її законних прав та інтересів, проте як вже раніше зазначалося судом, ні у ОСОБА_2 ні у ОСОБА_3 не виникало будь-яких майнових прав на спірне майно.

Також суд вважає, що позивачі за зустрічним позовом, не довели, в порядку ст. 235 ЦК України, з чого вони виходили та чим підтверджують, що сторони по договору дарування, насправді приховали інший правочин.

Посилання ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на те, що при укладанні спірного правочину потрібно було взяти їх згоду, не ґрунтуються на нормах матеріального права та жодним чином не свідчить про удаваність правочину.

Враховуючи, що позовні вимоги про вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 похідні від позовних вимог, щодо наявності або виникнення у них майнових прав на кв.№2 буд.4 по пров. Каховському м. Одеси, у задоволенні яких судом було відмовлено, тому вказані вимоги також не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного керуючись ст.ст. 10, 11, 31, 56, 84, 209, 212- 215, 218, ЦПК України, ст.317, 319, 321, 405, 16, 386, 391 ЦК,України, ст.99,150,169 ЖК України, ст. 531 ЦК УСРС, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору -Приморський РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб втратившими право користування житлом задовольнити.

Взнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою №2 в будинку № 4 по пров. Каховському в м. Одесі.

У задоволенні зустрічних позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_1, за участю третьої особи на боці відповідача без самостійних вимог щодо предмету спору - Шостої Одеської державної нотаріальної контори, Приватного нотаріусу Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 про встановлення факту знаходження на утриманні, факту прийняття спадщини, факту визнання права спільної сумісної власності подружжя, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, визнання права власності на Ѕ частину квартири, стягнення судових витрат, про визнання угоди дарування недійною, про вселення - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч. 1 ст. 294 ЦПК України .

Суддя Домусчі Л.В.

28.04.2012