Справа №
Провадження №22-ц-1443/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Голуб
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А ., ОСОБА_2

при секретарі Білан К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку,-

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2011 року позивач пред»явив в суді названий позов посилаючись на те, що відповідно до ст.ст. 529; 549 ЦК України редакції 1963 року, він має право на 1/2 частину прийнятого у спадщину після смерті 15.03.1971 року ОСОБА_8 житлового будинку №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області.

Ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.02.2008 року була затверджена мирова угода і за ОСОБА_4 визнано право власності в порядку спадкування на спірний житловий будинок. Ця ухвала скасована ухвалою Апеляційного суду київської області від 19 лютого 2009 року.

Оскільки ОСОБА_4 відчужив спірний будинок за договором купівлі-продажу ОСОБА_9, останній продав будинок ОСОБА_6, а ОСОБА_6 продала будинок ОСОБА_10, позивач вважав, що ці договори порушують конституційне право власності позивача на будинок. Тому, зазначені договори купівлі-продаж укладені між відповідачами суперечать вимогам Конституції України, Цивільному кодексу України та чинному законодавству в цілому і підлягають визнанню їх недійсними.

Позивач просив визнати недійсними договори купівлі-продажу спірного будинку та зобов»язати відповідачів повернути другій стороні у натурі все, що вони одержали на виконання правочину стороною якого воно були.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати, як необґрунтоване і таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та неправильним застосуванням норм процесуального права, і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених нижче міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_8, яка померла 15.03.1971 року, на праві приватної власності належав жилий будинок №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області. ОСОБА_3, як син спадкодавця, та дочка спадкодавця - ОСОБА_11 є спадкоємцями майна померлої ОСОБА_12, оскільки ними в шестимісячний строк з дня її смерті подані заяви про прийняття спадщини. 07.05.1981 року спадкоємець - ОСОБА_13 померла. Спадкоємцем належного їй майна є відповідач - ОСОБА_4

В січні 2008 року відповідач ОСОБА_4 подав до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду позовну заяву до ОСОБА_14 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно - будинковолодіння №27 по вул. Підварські в н. Переяслав-Хмельницький Київської області. У своїй позовній заяві ОСОБА_4 не зазначив, що крім його матері спадкоємцем на зазначене спадкове майно є також ОСОБА_3, позивач по даній справі. 15.02.2008 року ухвалою Переяслав-Хмельницького міськрайонного затверджено мирову угоду по вказаній справі, згідно якої за ОСОБА_4 в порядку спадкування визнане право власності на будинок №27 по вул. Підварській в м. Переяслав-Хмельницький Київської області.

Згідно договору купівлі-продажу від 18.04.2008 року ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_9 купив, спірний жилий будинок.

Згідно договору купівлі-продажу від 20.06.2008 року ОСОБА_9 продав, а ОСОБА_6 купила спірний жилий будинок.

Згідно договору купівлі-продажу від 23.06.2011 року, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_7 купив спірний жилий будинок.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області від 19.02.2009 року ухвала Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15.02.2008 року, якою за ОСОБА_4 визнане право власності на спірний жилий будинок, скасована, оскільки ухвала суду 1 інстанції і умови мирової угоди суперечать закону та порушують права свободи і інтереси ОСОБА_3

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позов про визнання правочину недійсним та про застосування наслідків недійсності правочину має предявлятись тоді, коли майно залишається у набувача, тобто коли вчинено один правочин і повернути майно можливо шляхом застосування реституції. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то слід вважати правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший, і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Застосування реституції та звернення майна за недійсним правочином, враховуючи положення ст. 216 ЦК, є можливим тоді, коли предметом спору є правочин за участю власника і першого покупця (набувача). Оскільки позивач не поставив вимоги щодо витребування майна із чужого незаконного володіння, а докази про те, що відповідачі були небросовісними набувачами, в судовому засіданні не добуті, суд в задоволенні позову відмовив.

Судова колегія погоджується із таким висновком суду виходячи із наступного.

Пленум Верховного Суду України у п. 10 постанови "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 5 листопада 2009 року № 9 розяснив, що не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндікаційного позову.

За змістом зазначених норм та виходячи із загальних засад цивільного законодавства суд може застосувати з власної ініціативи реституцію як наслідок недійсності оспорюваного правочину.

Разом із тим реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який визнано недійсним.

У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороною недійсного правочину.

Норма ч. 1 ст. 216 ЦК України не може застосовуватися як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі.

Суд першої інстанції правильно виходив з того, що позивач не є стороною правочинів, а тому не може ставити питання про визнання їх недійсними із застосуванням наслідків недійсності.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді