АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/6239/12 Справа № 2/0427/2055/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі Бондаренку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягнені додаткові витрати на дитину в сумі 1508,32 грн. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 23.06.2007 року сторони зареєстрували шлюб, який розірвано. 10.11.2007 року позивачка народила сина ОСОБА_4, батьком якого є відповідач .

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 19.03.2009 року з відповідача стягуються аліменти на сина в розмірі 1/4 частини його заробітку до повноліття сина, щомісячно.

Згідно наданих позивачкою документів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходився на стаціонарному лікуванні в Новомосковській ЦРЛ, а потім в обласній дитячій лікарні у зв'язку з захворюванням гострої респіраторно-вірусної інфекції. Переніс операцію, та знаходився на лікуванні з 01 грудня по 03 грудня 2011 року в дитячій лікарні м. Дніпропетровська. Дитина потребувала медикаментозного лікування. Позивачкою понесені витрати на лікування сина в сумі 2262,32 грн., що підтверджується документами /а.с.14-21/.

Позивачка звернулася до відповідача з проханням добровільно надати допомогу у додаткових витратах на сина, однак відповідач відмовився. У зв'язку з цим позивачка звернулася до суду з позовом про стягнення додаткових витрат на дитину.

Відповідач працює квітникарем в ТОВ «Вікторія», його заробітна плата з серпня 2011 року по лютий 2012 року становить суму 6484,72 грн. Позивачка офіційно не працює, має тимчасові заробітки. Сума аліментів, які сплачує відповідач на утримання сина щомісячно становить 260 грн.

За таких обставин, враховуючи матеріальне становище позивачки та відповідача, суд першої інстанції прийшов до висновку про обґрунтованість заявлених вимог, які підлягають частковому задоволенню.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, поясненнями свідків та самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. 185 СК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, стягнувши з відповідача додаткові витрати в зазначеному розмірі.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі, що дати в чеках різняться з датою перебування дитини на лікуванні, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки надані чеки свідчать про придбання позивачкою ліків на лікування дитини, як до знаходження дитини у лікарні так і після.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте будь-які докази, які б спростовували в установленому законному порядку понесені позивачкою додаткові витрати на лікування дитини, суду не надані.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони не є суттєвими для вирішення спору.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: