АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2012 року суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Григорченка Е.І.

при секретарі - Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про скасування наказів про звільнення, прийняття на роботу з випробувальним терміном, поновлення на роботі, визнання незаконною відмову у переведенні на вакантну посаду лікаря, стягнення заробітної плати та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради про скасування наказів про звільнення, прийняття на роботу з випробувальним терміном, поновлення на роботі, визнання незаконною відмову у переведенні на вакантну посаду лікаря, стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково. Скасовано частково наказ головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 109 від 20.02.2012 року «Про доплату ОСОБА_3В.», в частині відміни раніше наданого сумісництва 0,25 посади лікаря УЗД.

Скасовано наказ головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 170 від 29.03.2012 року про звільнення ОСОБА_3, лікаря - уролога за ст.. 38 п.1 КЗпП України, за власним бажанням, поновивши на посаді || лікаря уролога та 0,25 посади лікаря УЗД за сумісництвом з 29.03.2012 року.

Скасовано наказ головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня Дніпропетровської обласної ради» № 174 від 30.03.2012 року про прийняття на роботу ОСОБА_3 на посаду лікаря-уролога з випробувальним терміном.

Визнано незаконною відмову у задоволенні заяви ОСОБА_3 про переведення його на вакантну посаду лікаря УЗД з повною ставкою та надання сумісництва 0,25 ставки лікаря уролога з 30.03.2012 року, зобов'язавши Комунальний заклад охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради видати наказ про прийом на роботу ОСОБА_3 на посаду лікаря УЗД та надання сумісництва 0,25 лікаря уролога з 30.03.2012 року.

Зобов'язано Комунальний заклад охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради виплатити ОСОБА_3 різницю між фактично виплаченою заробітною платою та середньою заробітною платою за період з 26.03.2012 року по 29.03.2012 року у розмірі 745,59 грн. Стягнено з Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 500 грн.

Зобов'язано Комунальний заклад охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради привести записи у трудовій книжці у відповідності до рішення суду. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач згідно з записами в трудовій книжці та наказу № 638 від 06.06.2011 року був переведений на посаду 1,0 ставки лікаря уролога поліклініки Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської області та продовжував працювати на цій же посаді з 01.01.2012 року після реорганізації даної лікарської установи та створення КЗ і було «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради, головним лікарем якої було призначено ОСОБА_2 Наказом № 7 від 03.01.2012 року (а.с. 90) позивачу було також надано сумісництво 0,25 ставки лікаря УЗД на період до 31.12.2012 року, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією вказаного наказ', та визнано сторонами у справі.

01.02.2012 року позивачем було написано заяву на ім'я головного лікаря , що у зв'язку із навантаженням більше чим на 0,75 на ставці лікаря УЗД він прохав надати йому 50% за збільшений об'єм роботи лікаря УЗД ( а.с. 150).

Наказом головного лікаря Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради № 109 від 20.02.2012 року позивачу ОСОБА_3 лікарю урологу було надано доплату 50% за суміщення посади лікаря УЗД, раніше надане сумісництво 0,25 посади лікаря УЗД було відмінено , з 20.02.2012 року по 31.03.2012 року, що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією вказаного наказу (а.с. 148) , та визнано сторонами справи. З даним наказом позивача ознайомлено не було, про що свідчить відсутність його підпису в наказі та пояснення позивача в судовому- засіданні.

15.03.2012 року позивач подав заяву про звільнення з роботи в якій зазначив наступні причини звільнення: «Прошу звільнити мене через неможливість виконувати обов'язки лікаря через постійні і незаконні дії ОСОБА_2, провокацію скарг та приниження моєї особи в присутності співробітників лікарні, що призводить до нервових зривів...»,( а.с. 9) що підтверджується дослідженою в судовому засіданні копією вказаної заяви, та визнано сторонами справи. Судом встановлено, що між позивачем та головним лікарем ОСОБА_2 склались конфліктні відносини в зв'язку з тим, що позивач в період роботи в цій установі, будучи головним лікарем ,звільнив ОСОБА_2 з роботи за пияцтво на робочому місці, що підтверджено рішенням Солонянського районного суду від 20.02.2009 року ( а.с. 114-117).

До спливу строку попередження про звільнення позивач прийняв рішення продовжувати працювати і вийшов на роботу 26.03.2012 року та здійснював прийом хворих. Цього ж дня було проведено збори із завідуючим відділення та лікарями з приводу вирішення питання щодо подальшої трудової діяльності позивача в Комунальному закладі охорони здоров'я Солонянської ЦРЛ Дніпропетровської обласної ради на яких позивач повідомив головному лікарю ОСОБА_2, що він не буде залишати роботу та буде продовжувати працювати і після спливу строку попередження про звільнення, що підтверджується поясненнями позивача, показами допитаного у судовому засіданні свідка ОСОБА_4

Згідно журналу реєстрації результатів УЗД по Солонянській ЦРЛ ( а.с. 21-25) позивач в період з 26 по 29 березня 2012 року знаходився на робочому місці та виконував свої професійні обов'язки.

В той же час, згідно табелю обліку робочого часу Солонянської ЦРЛ 9 ( а.с. 72, 73) в період з 26 по 29 березня 2012 року позивач не знаходився на робочому місці та не виконував свої професійні обов'язки, що суперечить як зазначеному доказу так і показам свідка ОСОБА_5

29.03.2012 року відповідно до наказу № 170 головного лікаря Комунального закладу охорони (^здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня» Дніпропетровської обласної ради ( а.с. 10) позивача було звільнено з посади лікаря-уролога на підставі п.1 ст.38 КЗпП України.

Побоюючись, залишитися без роботи 30.03.2012 року позивач написав заяву про зарахування його на посаду лікаря УЗД з наданням сумісництва 0,25 ставки + 25% лікаря уролога з 30.03.2012 року( а.с.15), що підтверджується копією вказаної заяви, наявною в матеріалах справи. При подачі вказаної заяви на зайняття посади лікаря УЗД позивач мав всі необхідні документи та багаторічний досвід роботи на посаді.

Головним лікарем ОСОБА_2 позивачу було відмовлено у задоволенні вказаної заяви і він, вимушено, 30.03.2012 року написав ще одну заяву про зарахування його на посаду лікаря уролога, оскільки у зарахуванні на вакантну посаду лікаря УЗД йому було відмовлено ( а.с. 16), що підтверджується копією вказаної заяви, наявною в матеріалах справи, при цьому встановлення випробувального терміну при прийнятті на роботу між ними не обговорювалося.

30.03.2012 року було видано наказ про прийняття позивача на посаду лікаря-уролога з випробувальним терміном 3 місяці ( а.с. 17), що підтверджується копією вказаного наказу, наявною в матеріалах справи.

Після ознайомлення з наказом № 174 від 30.03.2012 року про прийняття його на роботу на посаду лікаря уролога з випробувальним терміном 3 місяці позивач звернувся до головного лікаря із заявою про внесення змін до вказаного наказу, щодо виключення з наказу встановлення випробувального терміну ( а.с. 18). але відповіді на неї не отримав до дня розгляд справи судом.

Згідно вимог ч.2 ст.21 КЗпП України працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. В даному випадку позивач реалізував своє право на працю, у тому числі, шляхом працевлаштування за сумісництвом - 0,25 посади лікаря УЗД Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня»Дніпропетровської обласної ради, що визнано сторонами справи.

Звільнення з роботи сумісника, яким є позивач у справі, повинно було відбуватися на загальних підставах передбачених ст.36 КЗпП України, але всупереч цього позивача було звільнено з роботи за сумісництвом з підстав не передбачених вказаною нормою Закону. Більш того, спірний наказ , взагалі не містить посилань на підстави звільнення позивача з роботи за сумісництвом - 0,25 посади лікаря УЗД Комунального закладу охорони здоров'я «Солонянська центральна районна лікарня»Дніпропетровської обласної ради. Таким чином спірний наказ підлягає скасуванню в частині відміни раніше наданого сумісництва 0,25 посади лікаря УЗД, оскільки саме цією частиною наказу було порушено права позивача. В іншій частіші дана позовна вимога задоволенню не підлягає, оскільки в своїй іншій частині спірний наказ не і порушує прав позивача, доплата в розмірі 50% ставки лікаря УЗД була надана йому за його власною заявою, ( що свідчить про наявність згоди сторін на таку доплату, тобто сторони досягай угоди про такі умови трудового договору.

Статтею 38 КЗпП України передбачено, що працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, власник або уповноважений ним орган не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.

Судом було встановлено, що позивач після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагав розірвання трудового договору, про що попередив головного лікаря на зборах лікарів 26.03.2012 року. Таким чином, підстави для звільнення позивача були відсутні, що є підставою для задоволення позову в цій частині. При цьому суд критично ставиться до пояснень третьої особи ОСОБА_2 на те, що на час звільнення позивача на його місце вже було прийнято іншу особу, оскільки, як зазначено вище про своє бажання продовжити роботу позивач повідомив третю особу ще 26.03.2012 року і , на цю дату жодної особи ще не було прийнято на посаду, яку раніше займав позивач. Так, згідно наказу №171 від 30.03.2012 року ОСОБА_6, лікаря ендоскопіста, було переведено на вакантну посаду лікаря УЗД з 30.03.2012 року, тобто це переведення відбулося вже після того, як позивач довів до відома керівника відповідача ОСОБА_2. який є третьою особою у справі, про свій намір продовжувати роботу на цій посаді, подавши заяву про зарахування на вакантну посаду лікаря УЗД. Позивач, претендуючи на вакантну посаду лікаря УЗД на час подачі такої заяви, мав всі необхідні дозволи для здійснення даного виду діяльності, мав багаторічний практичний досвід роботи . останнім часом виконував роботу лікаря УЗД в цій же медичній установі та є кандидатом медичних наук, що надає переваги саме йому перед іншими претендентами на зайняття вакантної посади лікаря УЗД. в тому числі перед лікарем ОСОБА_6, який тільки 30.03.2012 року закінчив курси по даній спеціалізації.

Таким чином, оскільки позивача було звільнено з роботи в порушення вимог ч.2 ст.38 КЗпП України, позовні вимоги в частині скасування наказ' про його звільнення та поновлення його на роботі підлягають задоволенню.

Статтею 26 КЗпП України передбачене, що при укладенні трудового договору може бути обумовлене угодою сторін випробування з метою перевірки відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Умова про випробування повинна бути застережена в наказі (розпорядженні) про прийняття на роботу.

Тобто, єдиною метою встановлення випробувального терміну є саме перевірка відповідності працівника роботі, яка йому доручається. Встановлення випробувального терміну з іншою метою діючим законодавством не передбачено, а між сторонами така угода досягнута не була.

Згідно даних трудової книжки позивача, що не оспорюється і іншими учасниками процесу, він працює лікарем понад 35 років, має першу категорію лікаря уролога, першу категорію лікаря УЗД, кандидат медичних наук, тому жодних підстав для встановлення випробувального терміну у відповідача не було, що є підставою для задоволення позову в цій частині.

Судом встановлено, що 30.03.2012 року , після отримання наказу про своє звільнення , позивач звернувся до відповідача з заявою про переведення його на вакантну посаду лікаря УЗД з повною ставкою та надання сумісництва 0,25 ставки лікаря уролога з 30.03.2012 року, що визнано сторонами справи та підтверджується копією вказаної заяви, дослідженою в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.І ст. 22 КЗпП України забороняється необгрунтована відмова в прийнятті на роботу.

Відповідачем, фактично було відмовлено в прийнятті на роботу на вказану посаду позивача, при цьому, жодного обґрунтування відмови, та будь якої відповіді позивачу відповідачем не надавалося.

Факт виконання позивачем трудових обов'язків в період з 26.03.2012 року по 29.03.2012 року підтверджується поясненнями позивача, показами свідка ОСОБА_5, даними журналу реєстрації результатів УЗД по Солонянській ЦРЛ.

Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального, процесуального права, встановленим обставинам і матеріалам справи.

Довода скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.304,307, ст.308, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 21 серпня 2012 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді