Компаніївський районний суд Кіровоградської області
Справа № 1110/1770/12
Провадження № 2/1110/239/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.11.2012р. селище Компаніївка

Компаніївський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Ревякіної О.В.,

при секретарі Боковій А.С.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Компаніївка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення від права на спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася з позовною заявою до суду, посилаючись на те, що після смерті її матері ОСОБА_5 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 та житловий будинок № 3 з господарсько-побутовими будівлями, розташований по вул. Лісній в смт. Компаніївка. У встановлений законом шестимісячний строк після смерті матері вона звернулась до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав та дізналася що на спадкове майно також претендує її брат ОСОБА_3, який як інвалід ІІІ групи має право на обовязкову частку в спадщині. Не погоджуючись з прийняттям спадщини відповідачем, вона зазначила, що за життя їх матір'ю був 23 серпня 2011 року складений заповіт, яким все майно мати заповіла позивачу та який на даний час не є скасований. Крім того, вважає, що відповідач може бути усунений від права на спадкування у зв'язку з тим, що за життя матері, яка через похилий вік була у безпорадному стані, він ухилявся від надання їй допомоги, вчинив замах на її життя, повідомивши їй про онкологічне захворювання, тому просить усунути його від права на спадкування обовязкової частки у спадщині після смерті матері, визнати право власності на все спадкове майно та стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 1700 грн.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, посилаючись на викладені в позові обставини.

Відповідач та його представник позовні вимоги не визнали і пояснили, що позов є безпідставним й таким, що не може бути задоволений, оскільки відповідач від матері не відмовлявся, допомагав по можливості, возив мати до лікарні власним автомобілем та якщо вона щось просила, виконував її прохання, купував продукти харчування, ліки та часто навідував матір під час хвороби. Відповідач вказав, що являється інвалідом 3 групи, ніде не працює, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 800 грн. Вимогу позивача про усунення його від права на спадкування вважає необґрунтованою.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Неповнолітні, повнолітня непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Судом встановлено, що позивач та відповідач являються відповідно донькою та сином ОСОБА_5, померлої 17.01.2012 року (а.с.12).

Згідно довідки Компаніївської селищної ради від 11.05.2012 р. ОСОБА_5 проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 з 1968 року по день смерті, разом з нею проживала донька ОСОБА_1 (а.с.25).

За інформацією Компаніївської ЦРЛ від 26.06.2012 р. ОСОБА_5 знаходилась під наглядом лікарні з 17.01.1987 року, страждала ІХС з ГХ, кардіосклероз, проходила стаціонарне лікування з 31.07.2011 р. по 03.08.2011 року виставлено діагноз: ОСОБА_6 тіла матки. (а.с.32). В той же час з 02.08.2011 р. по 04.08.2011 р. ОСОБА_5 проходила обстеження в Кіровоградському обласному онкологічному диспансері (а.с.33). З наданих позивачем чеків на придбання медикаментів вбачається, що вона витратила на лікування матері 1093 грн. (а.с.40).

23 серпня 2011 року спадкодавець ОСОБА_5, заповіла своїй доньці ОСОБА_1 все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось (а.с. 18).

Після смерті ОСОБА_5 сторони звернулися до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини (а.с.19, 20).

Відповідач ОСОБА_3 являється інвалідом ІІІ гр. довічно, що підтверджується посвідченням серії ААБ № 134670 (а.с.92).

Позивач, як спадкоємець за заповітом, просила видати свідоцтво про право на спадщину на все майно без врахування права на обовязкову частку відповідача ОСОБА_3, який являється інвалідом ІІІ гр., що не відповідає вимогам ст. 1241 ЦК України, в звязку з чим нотаріус відмовила у видачі свідоцтва, про що свідчить відповідна постанова від 16.07.2012 року (а.с.22).

Згідно довідки Компаніївської райдержадміністрації від 14.11.2012 р. ОСОБА_3 не зареєстрований як фермер та як підприємець (а.с.91).

З пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що ОСОБА_1 проживала разом з матірю ОСОБА_5, здійснювала за нею догляд, відвідувала матір в лікарні, а після смерті поховала її. Свідок ОСОБА_9 також підтвердила той факт, що ОСОБА_5 доглядала її донька ОСОБА_1

Допитаний судом свідок ОСОБА_6 пояснив, що восени (жовтень-листопад) 2011 року у нього в господарстві працювала бригада з чотирьох осіб, серед яких був і ОСОБА_3, які протягом двох місяців виконували будівельні роботи. За виконані роботи він заплатив близько 6000 грн. на всіх чотирьох осіб, скільки коштів отримав особисто ОСОБА_3 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_10 показав суду, що разом з колишньою дружиною ОСОБА_1 доглядав ОСОБА_5 та проживав з серпня 2011 року разом з нею. Пояснив, що відповідач ОСОБА_3 ліки для матері не купував, однак навідував свою матір в лікарні, та щотижня навідував її вдома, приносив фрукти. ОСОБА_3 власним транспортом возив матір до онкологічного диспансеру, а останні тижні перед смертю приходив до неї кожного дня. ОСОБА_5 ніколи не говорила, що потребує допомоги сина та ніякої допомоги у нього не просила.

Таким чином, посилання позивача на підставу для усунення від спадкування відповідача в звязку з позбавленням ним життя спадкодавця або вчинення замаху на життя є безпідставним, оскільки такі діяння є кримінально караними та повинні бути підтверджені вироком суду, що вступив у законну силу, яким встановлений конкретний склад злочину. Повідомлення ОСОБА_5 діагнозу не є замахом на її життя та відповідно не може бути підставою для усунення від права на спадкування.

Не ґрунтуються на законі також посилання позивача на обставини, якими вона обґрунтовує свої вимоги щодо ухилення відповідача від надання допомоги матері, яка через похилий вік та тяжку хворобу була у безпорадному стані, оскільки виходячи зі змісту ч. 5 ст. 1224 ЦК України суд при вирішенні справи повинен установити і факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та його потребу в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто, ухилення має бути пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчинила необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

При розгляді справи судом не встановлено ні факту умисного ухилення відповідача від надання допомоги померлій, ні потребу померлої у допомозі цієї особи.

Позивачем не доведено, що син спадкодавця ОСОБА_3 відмовлявся допомагати своїй матері, що ОСОБА_5 бажала отримувати таку допомогу, чи зверталась за такою допомогою і чи потрібна вона була, за виключенням участі позивачки.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині усунення ОСОБА_3 від права на спадкування задоволенню не підлягають, а відтак вимога про визнання права власності на все спадкове майно є передчасною, оскільки позивач має можливість оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальних органах.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

На підтвердження моральної шкоди позивачем до суду не надано жодних доказів. Окрім того в судовому засіданні не було встановлено фактів незаконних дій чи бездіяльності з боку відповідача по відношенню до позивача.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

В ході судового розгляду не встановлено, що ОСОБА_1 була спричинена моральна шкода внаслідок протиправного діяння з боку ОСОБА_3, в звязку з чим суд не вбачає наявності ні самої шкоди, ні підстав для її відшкодування, тому позовна вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.1224 ЦК України, ст.ст.10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності та усунення від права на спадкування - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Компаніївського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_11