Справа №22- 2690/550/12
Головуючий у 1 інстанції - Бобровник О.В
Доповідач - Панченко М.М
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2012 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у

складі:

головуючого Панченка М.М

суддів Кирилюк Г.М., Вербової І.М

при секретарі Шерстюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, та штрафних санкцій,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2008 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 і, з урахуванням уточнень до позову, просив винести рішення, яким стягнути борг за договором позики у сумі 32.693,85 грн., пеню за прострочку виконання зобов»язання у сумі 57.559,2 грн., 3% річних від заборгованої суми у розмірі 2.877,98 грн., інфляційні втрати у сумі 20.922,61 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2.000 грн. та судові витрати.

Послався на те, що, відповідно до розписки від 14 лютого 2007 року, між сторонами склались відносини договору позики, в силу яких, позивач ОСОБА_2 надав відповідачу ОСОБА_1 позику у сумі 20.831грн. на термін до 15.05.2007 року.

Оскільки відповідач не виконав договірні умови, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Заочним рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2010 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у розмірі 32.693,65 грн., 3% річних у розмірі 2.877,96 грн., інфляційні втрати у сумі 20.922,61 грн., пеню у сумі 57.559,21 грн., витрати на правову допомогу у сумі 2.000 грн. та судові витрати, а всього, у сумі 117.223,97 грн.

Апеляційним судом м.Києва від 14.06.2011 року указане заочне рішення Солом »янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2010 року скасоване та ухвалене нове рішення, яким позов задоволено частково.

Рішенням суду апеляційної інстанції стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 основний борг за договором позики у сумі 4.125 доларів США, що за офіційним курсом НБУ на день ухвалення рішення становить 32.876 грн.65 коп.; 412,5 дол.США, як пеню за прострочку виконання зобов»язання, а також судові витрати, а в решті позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 19.10.2011 року рішення Апеляційного суду м.Києва скасоване, а справу повернуто на новий розгляд до апеляційної інстанції з наступних підстав.

Так, на думку касаційної інстанції апеляційний суд вийшов за межі позовних вимог, оскільки позов був заявлений про стягнення боргу у грошовій одиниці України, а суд стягнув борг у іноземній валюті.

Також, апеляційний суд ухвалюючи нове рішення, допустив порушення, не застосувавши ст.625 ЦК України до спірних правовідносин.

Крім того, в ухвалі касаційної інстанції зазначено, що суд апеляційної інстанції не врахував, що неустойка у даному випадку є платою за користування грошима, а тому підлягає сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Суд касаційної інстанції, мотивуючи скасування рішення апеляційної інстанції в частині застосування ч.З ст.551 ЦК України, послався на те, що згідно указаної норми зменшення судом неустойки може бути застосоване лише у разі стягнення збитків, в той час, як такі вимоги не заявлялись.

Заслухавши доповідь по справі, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення не відповідає, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи і, відповідно, неправильно застосовані норми матеріального права.

Сторони належним чином повідомлялись судом про розгляд справи, проте у судове засідання не з»явились безпричинно, у зв»язку з чим, суд вважає за правомірне розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Як вбачається із матеріалів справи, відповідно до розписки від 14 лютого 2007 року, позивач ОСОБА_2 надав відповідачу ОСОБА_1 позику у сумі 20.831 грн., що, як зазначено у розписці, в еквіваленті складає 4.125 дол. США на дату позики.

Згідно умов указаної розписки, позика надана на термін до 15 травня 2007 року без відсотків зі сплатою пені у розмірі 60% річних від суми позики.

Відповідно до ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідачем не заперечується укладення договору позики на вище зазначених умовах.

Таким чином, між сторонами виникли договірні відносини позики, які регулюються ст.1046 ЦК України, згідно якої, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Оскільки боржником на день закінчення дії договору позика не була повернута, позивач звернувся з даним позовом до суду.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов»язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов»язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Крім того, відповідно до 4.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов»язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Встановлено, що відповідач, до погашення позики не приступав, в зв»язку чим позивач обгрунтовано вимагає стягнути надану відповідачу позику у сумі 32.693 грн.65 коп., з урахуванням курсу долара США на час ухвалення рішення судом першої інстанції - 1 дол. США = 7,9258 грн.

В частині вирішення спору щодо стягнення пені у розмірі 60% річних від суми позики, передбаченою сторонами, колегія суддів виходить з наступного.

Згідно ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов »язання.

Тобто, неустойка, як правовий інститут, у будь-якому випадку, не може виступати, як плата за користування грошима, а лише, як штрафна санкція за невиконання зобов»язань, і, відповідно, не може підлягати сплаті боржником за правилами основного грошового боргу, а лише, в силу ч. 3 ст.549 ЦК України - у вигляді відсотків від несвоєчасно виконаного зобов »язання.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позову щодо стягнення неустойки, колегія суддів вважає за правомірне стягнути пеню з урахуванням річного строку позовної давності, передбаченої ст.258 ЦК України, тобто, за період з дати звернення до суду - з 29.10.2007 року по 29.10.2008 року, що складає: 32.693, 92 : 100 х 60 = 19.616 грн.35 коп.

Також, задовольняючи позов в частині стягнення відсотків за порушення термінів погашення позики, суд першої інстанції, керуючись вимогами ст.1050 ЦК України обгрунтовано застосував ст.625 ЦК України, згідно якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції на повно з»ясованих обставинах встановлено, що відповідач зобов»язаний сплатити позивачу три відсотки річних від простроченої суми, що на день вирішення спору судом першої інстанції становить 2.877 грн.96 коп., а також повинен сплатити інфляційні втрати у розмірі 20.922 грн.61 коп.

Розрахунок вище зазначених сум судом першої інстанції виконаний правильно.

Крім того, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції про відшкодування витрат на правову допомогу у розмірі 2.000 грн. та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову у позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст.82,88 ЦПК України витрати, пов»язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Згідно з п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року №590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок компенсації їх за рахунок держави», відповідно до ст.ст.84-88 і п.2 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст.90-95 і п.2 розділу У11 «Прикінцеві та перехідні положення «Кодексу адміністративного судочинства України затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом справ. Згідно із цією постановою, граничний розмір витрат, пов»язаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалене судове рішення у цивільній справі, у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Між тим, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і не надав значення тому, що особи, які бали участь у справі від імені позивача діяли на підставі довіреності (а.с.62), а не як фахівці у галузі права.

А представник особи, яка бере учать у справі, за дорученням має процесуальний статус саме представника цієї особи, що передбачено ст.ст.26,42 ЦПК і не може одночасно мати процесуальний статус особи, яка надає правову допомогу. ЦПК не відносить до судових витрат витрати за послуги представника у суді.

Крім того, позивачем не надано суду погодинного розрахунку фактично наданих та отриманих послуг, а також акту виконаних робіт за договором.

З урахуванням викладеного, колегія судців дійшла висновку, що позов в частині відшкодування судових витрат на правову допомогу задоволенню не підлягає.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню. На його користь з відповідача ОСОБА_1 належить стягнути основний борг за договором позики у сумі 32.693 грн.65 коп., штрафні санкції у вигляді пені за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань, передбачених умовами договору позики, у розмірі 19.616 грн.35 коп., а також штрафні санкції, згідно до ст.625 ЦК України, у розмірі 2.877 грн.96 коп., що складають 3% річних та інфляційні втрати у сумі 20.922 грн.61 коп., а всього, у сумі 76.110 грн.57 коп., а в решті позовних вимог належить відмовити.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що позивачем при зверненні до суду 23.10.2008 року було сплачено судовий збір у розмірі 460 грн. та витрати на ІТЗ у сумі 30 грн., а також у зв»язку із збільшенням позовних вимог, додатково сплачено 19.04.2010 року судовий збір у сумі 680 грн.22 коп., на користь позивача належить відшкодувати указані витрати у розміру 1% від вартості задоволеного позову, у розмірі 761 грн. 10 коп.

Враховуючи встановлені у судовому засіданні обставини та керуючись вище зазначеними нормами права, колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, на підставі ст.ст. 1047,526,625,258 ЦК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати заочне рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 квітня 2010 року та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики та штрафні санкції у загальній сумі 76.110(сімдесят шість тис.сто десять) грн.57 коп., а також судові витрати у сумі 761 (сімсот шістдесят одна) грн. 10 коп., а всього, у сумі 76.871 (сімдесят шість тис.вісімсот сімдесят одна) грн.67 коп.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді