Справа № 2-586/11
№ 2/0427/187/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2012 року Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області, у складі:

головуючої судді Сороки О.В.,

секретаря Астоян К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини однією сімєю без шлюбу, розділ спільного сумісного майна, визнання права власності на спільне сумісне майно, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та до ОСОБА_2, в якому просить встановити факт проживання чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з 15 вересня 2006 року по 13 вересня 2009, визнати автомобіль марки «CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю, та визнати за ним право власності на зазначений автомобіль, стягнувши з нього на користь відповідача Ѕ частину вартості зазначеного автомобіля.

В обґрунтування свого позову позивач зазначає, що в період з 15 вересня 2006 року по 13 вересня 2009 року він проживав однією сімєю з ОСОБА_2, як чоловік та дружина. В зазначений період мали спільні права та обовязки, разом вели спільне господарство, мали спільний бюджет і за взаємною згодою розпоряджалися ним. Позивач розірвав перший шлюб 14.09.2006 року, після чого разом з ОСОБА_2 став проживати в будинку по вул.Калініна, 168а в м.Новомосковську, що належить його матері. Крім того, ОСОБА_1 зазначає, що разом з відповідачем вони вели спільне господарство і в квартирі АДРЕСА_1. Більшу частину свого часу вони проводили в будинку по вул.Калініна, 168а в м.Новомосковську, оскільки в зазначеній вище квартирі двічі ними був здійснений ремонт.

Позивач зазначає, що в період їх спільного проживання їх сімейний бюджет формувався здебільшого з його заробітку, тому він матеріально утримував ОСОБА_3, і самостійно ніс витрати по виконанню ремонтних робіт в квартирі по вул.Сучкова 124/93 в м.Новомосковську, в тому числі щодо придбання меблів та побутової техніки, що були в ній встановлені. Крім того, в зазначений період, майже кожного року, вони спільно відпочивали на узбережжях Чорного та Азовського морях, перебували на відпочинку в Турції, і всі витрати, повязані з відпочинком, позивач оплачував самостійно.

02 жовтня 2008 року ними був придбаний за договором купівлі-продажу автомобіль марки «CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1. Договір купівлі-продажу був укладений на імя ОСОБА_2, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу також було оформлене на імя відповідача, позивач має право керування транспортним засобом.

14.09.2009 року сторони припинили спільне проживання та ведення спільного господарства з ініціативи відповідача, яка не бажала продовження стосунків, добровільно вирішити питання щодо порядку розділу майна, набутого в період спільного проживання відповідач відмовляється, тому позивач, посилаючись на вимоги ст.ст. 3, 74, 60, 69 СК України, просить встановити факт спільного проживання однією сімєю з ОСОБА_2 в період з 15.09.2006 року по 13.09.2009 року, розділити набуте у спільну сумісно власність майно, а саме автомобіль марки «CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за ним право власності на зазначений автомобіль, стягнувши на користь відповідача вартість Ѕ його частини.

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали, просять задовольнити у повному обсязі, надавши детальні пояснення стосовно обставин, викладених у позові. При цьому позивач пояснив, що він перебував у шлюбі з ОСОБА_4, від якого має неповнолітню дочку. Реєстрація розірвання зазначеного шлюбу відбулася 14.09.2006 року, однак до цього ще з 21.06.2006 він почав зустрічатися з ОСОБА_2, з якою вирішив створити одну сімю. Разом вони вирішили проживати в ІНФОРМАЦІЯ_1 в будинку, що належить його матері. Відповідач проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2, тому спочатку вони вирішили зробити ремонт в квартирі, а потім спільно в ній проживати. В період виконання ремонтних робіт в квартирі, вони проживали в зазначеному будинку, де вели спільне господарство. Позивач зазначив, що він працював, оплачував навчання відповідача, піклувався про неї, як про дружину. Вона, в свою чергу, теж до нього відносилася, як до чоловіка, з яким мала намір створити повноцінну сімю, тому коли постало питання про придбання автомобіля, позивач, маючи дуже сильні почуття любові та поваги до ОСОБА_2, вирішив у такий спосіб жінці зробити приємний подарунок, і укласти договір купівлі-продажу автомобіля на її імя. Між тим, ОСОБА_1 відзначив, що до цього у нього вже був не однин автомобіль, який він продав, до виручених коштів ним була додана певна сума коштів, які він самостійно заощадив, крім того, в борг для придбання автомобіля він взяв кошти у батька відповідачки, і на всі ці кошти було придбано автомобіль марки «CHEVROLET AVEO, реєстраційний номер НОМЕР_1. 13.09.2009 року ОСОБА_2 несподівано припинила їх стосунки, повідомила про небажання їх продовження, все придбане майно, в тому числі меблі, побутова техніка та автомобіль залишилися у неї, тому позивач наполягав на задоволенні позову, просив суд визнати за ним право власності на автомобіль, та стягнути з нього на користь відповідача вартість Ѕ частини автомобіля, що складає 34000 грн.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що дійсно 21.06.2006 року познайомилася з ОСОБА_1, який на той час ще був одружений. Разом вони дійсно протягом зазначеного позивачем періоду підтримували інтимні стосунки, спільно відпочивали, зустрічали різні свята, проводили разом багато часу. Однак, відповідач пояснила, що квартира по вул.Сучкова 124/93 в м.Новомосквську являється власністю її батьків, вона в квартирі зареєстрпован ат фактично проживає. В зазначеній квартирі з часу її придбання у 2005 році був зроблений ремонт, придбана вся побутова техніка і ця квартира використовувалася нею для особистого проживання, жодного наміру про спільне проживання в ній зі ОСОБА_1 у неї не було. Крім того, відповідач пояснила, що дійсно неодноразово залишалася ночувати і відмічати свята в будинку по вул.Калініна, 168а в м.Новомосковську разом з ОСОБА_1, де готувала їжу, прибирала і т.п. Однак, відповідач пояснила, що ніколи разом зі ОСОБА_1 у них не було спільного бюджету, кожен з них самостійно ніс витрати по утриманню особистого майна, кожен самостійно купував одяг і дорогоцінні речі. Як пояснила відповідач, автомобіль їй необхідний був для особистих потреб, оскільки її місце роботи знаходиться на чималій відстані від місця її проживання. Кошти для придбання автомобіля були її особистими коштами, частково їй допомогли батьки, тому договір купівлі-продажу автомобіля і був оформлений на її імя. Дійсно ОСОБА_1 іноді користувався автомобілем, тому, з її дозволу, він має право керування транспортним засобом.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до наступного висновку.

У відповідності до ч.2 ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

На підтвердження своєї позиції проте, що сторони з 21.06.2006 року по 13.09.2009 року проживали однією сімєю, позивачем надана довідка квартального комітету від 23.09.2009 року (а.с. 17). Однак, суд не може взяти зазначену довідку, як беззаперечний письмовий доказ спільного проживання зазначених осіб однією сімєю, оскільки довідка не містить даних про особу, яка її видала, та на яких підставах така довідка нею видавалася.

Натомість суду надані письмові докази про те, що ОСОБА_1 значиться зареєстрованим в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 11-13), а ОСОБА_2 - в м.Новомосковську по вул.Сучкова 124/93, в квартирі, що належить ОСОБА_5 (а.с. 35-37). Жодних даних про те, що сторони були повязані спільним побутом за тією чи іншою адресою суду не надано.

В судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, які пояснили, що вважали ОСОБА_1 та ОСОБА_2 чоловіком та дружиною. Між ними склалися теплі почуття, вони дбали одне про одного, спільно проживали в ІНФОРМАЦІЯ_4. Як пояснили свідки, ОСОБА_1 фактично утримував відповідачку, оскільки багато працював та мав значні доходи, а відповідач навчалася, та не мала власного доходу. ОСОБА_8 пояснив, що виконував ремонтні роботи в квартирі по вул.Сучкова 124/93, а оплату його робіт виконував ОСОБА_1 Кожен зі свідків стверджував, що про обставини придбання автомобіля їм відомо зі слів позивача, який мав до цього власний автомобіль, збирав кошти на придбання нового, а через сильні почуття до ОСОБА_2 оформив договір купівлі-продажу на її імя.

Зі сторони відповідача в якості свідка була допитана ОСОБА_10, яка пояснила, що має дружні стосунки з ОСОБА_2, яка проживає поверхом нижче від її квартири. Їй відомо, що зі ОСОБА_1 у неї були стосунки, однак однієї сімєю вони ніколи не проживали, в квартирі у ОСОБА_2 був зроблений ремонт ще після її придбання в 2005 році, тоді ж були придбані і побутова техніка, і меблі.

Частково така позиція щодо проведення ремонтних робіт в квартирі по вул.Сучкова 124/93 в м.Новомосковську та придбання побутової техніки відповідачем в 2005 році підтверджується наданими письмовими доказами (а.с. 38-40, 53-56).

Наданий до суду договір про туристичне обслуговування від 25.03.2008 року стверджує, що сторони спільно відпочивали, однак замовником послуг, що здійснив оплату путівок, являється ОСОБА_2 (а.с. 41-44).

Суду надано договір купівлі-продажу автомобіля від 02.10.2008 року, у відповідності до якого ОСОБА_2 придбала в ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» автомобіль марки Шевроле авео за 68000 грн. (а.с. 45-52)

Ст.74 СК України, на яку позивач посилається, як на підставу свого позову, передбачено, що якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Між тим, суду не доведений факт проживання жінки та чоловіка однією сімєю, а посилання позивача та свідків на те, що сторони проводили багато часу разом та мали спільні побутові справи, хоча і не заперечуються відповідачем, не можуть слугувати доказом виникнення фактичних шлюбних відносин.

В силу ст. 60 ЦК України, позивачем не надано жодного належного доказу про те, що він до придбання відповідачем автомобіля, мав на праві власності інше майно, кошти від реалізації якого, були передані ОСОБА_2 для придбання автомобіля Шеврове авео. Слід також звернути увагу, що позивач сам в судовому засіданні не міг визначитися з вартістю автомобіля та кількістю переданих ним коштів для придбання автомобіля.

Аналізуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов не обґрунтований та задоволенню не підлягає.

Крім того, відповідно до ч.5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. Такі самі вимоги містяться в ст. 365 ЦК України, яка також передбачає підстави для припинення права власності на неподільну річ.

Такі вимог закону позивачем не були взяті до уваги, не дивлячись на те, що ним неодноразово змінювалися та уточнювалися позовні вимоги в частині поділу спільного сумісного майна.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 60, 70, 71, 74 СК України, ст.. 365 ЦК України, ст.ст. 10, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання чоловіка та дружини однією сімєю без шлюбу, розділ спільного сумісного майна, визнання права власності на спільне сумісне майно.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана в апеляційний суд Дніпропетровської області через Новомосковський міськрайонний суд в десятиденний термін після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сорока О.В.