Справа № 0513/3572/2012
Справа № 2/0513/1160/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

6 грудня 2012 року Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючої судді Клепка Л.І.,

при секретарі Заговоричевій Н.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідачів ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про визнання правочину дійсним та визнання права власності. На обґрунтування вимог зазначила, що 14 травня 2001 року за договором купівлі-продажу, зареєстрованим на регіональній товарній біржі Юго - Восток в місті Димитров, вона придбала у відповідачів квартиру № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в м.Димитров. Оскільки до оформлення вказаного договору вони з відповідачами дійшли згоди з усіх питань купівлі-продажу, угода від 14.05.2001 року була підписана обома сторонами і нотаріально посвідчена не була, так як вони вважали, що договір купівлі-продажу квартири, оформлений на товарній біржі є дійсним і подальшого нотаріального посвідчення не вимагає. В теперішній час вона не має можливості розпорядитися квартирою на свій розсуд шляхом відчуження, оскільки угода нотаріально не посвідчена, що створює їй перешкоди у нотаріуса при реалізації свого права на відчуження квартири. Вказуючи на те, що відповідачі в добровільному порядку не бажають нотаріально посвідчити угоду купівлі-продажу, позивачка просить суд визнати зазначену угоду дійсною і визнати за нею право власності на квартиру.

В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, обґрунтовуючи їх викладеними в позовній заяві обставинами, і просила суд визнати договір купівлі-продажу дійсним та визнати за нею право власності на квартиру № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в м. Димитров, Донецької області.

Відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, до судового засідання не зявилися, про причину неявки суд не повідомили, клопотань про перенесення дати розгляду справи суду не надіслали, що є підставою для розгляду справи в заочному судовому засіданні на підставі наявних у справі даних.

Судом встановлено, що квартира № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в місті Димитров Донецької області належала відповідачам ОСОБА_2 і ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло за №4/4-80, виданого 21 травня 1998 року Міністерством вугільної промисловості України Управління житлово-комунального господарства м.Димитрова, зареєстрованого у БТІ м.Димитрова у реєстровій книзі №17р. за реєстровим №5 стор.182 від 08.06.1998 року (арк.спр. 7,11).

14.05.2001 року на регіональній товарній біржі Юго-Восток в м. Димитров між сторонами був укладений договір купівлі-продажу зазначеної квартири, згідно якого відповідачі ОСОБА_2 і ОСОБА_3 продали, а позивачка ОСОБА_1 купила в них за 550 грн. двокімнатну квартиру загальною площею 42,3 кв.м, в тому числі жилою 27,9 кв.м, розташовану за адресою АДРЕСА_1 (арк.спр.7).

16 травня 2001 року вказана квартира була зареєстрована на імя позивачки в бюро технічної інвентаризації м. Димитрова за реєстраційним № 5 реєстрової книги № 17 стор.184 (арк.спр.8).

З договору купівлі-продажу та досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що до підписання договору сторони дійшли згоди з усіх суттєвих питань купівлі-продажу квартири, про що свідчать їхні підписи в договорі (арк.спр. 7). Це дає також суду підстави вважати, що позивачка належним чином виконала свої зобовязання щодо оплати придбаної за договором нерухомості.

Згідно ст. 12 Закону України "Про власність" громадяни набувають право власності на майно шляхом укладання угод не заборонених законом. Статтею 9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на придбання квартири, в тому числі, на біржових торгах. Положеннями ст.15 Закону України «Про товарну біржу»визначено, що договори, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Разом з тим за нормами Цивільного Кодексу, договори купівлі-продажу мають бути нотаріально посвідчені.

Судом встановлено, що правовідносини між сторонами виникли на момент дії Цивільного Кодексу 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами.

Згідно ч.2 ст.47 ЦК Української РСР в разі, якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона від цього ухиляється , суд вправі за вимогою виконавшої угоду сторони визнати її дійсною. В цьому разі нотаріальне посвідчення угоди не потрібне.

Судом встановлено, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало його внутрішній волі. Правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків, що ним обумовлені, тому права жодної із сторін не порушені. Той факт, що відповідачі ухиляються від вчинення нотаріального посвідчення угоди, є підставою для задоволення вимог позивачки.

З урахуванням вищевикладеного суд дійшов висновку, що угода купівлі-продажу квартири, укладена між сторонами і зареєстрована на регіональній товарній біржі Юго-Восток в м. Димитров, відповідає вимогам ст.ст.153, 224 ЦК Української РСР, який діяв на момент виникнення спірних правовідносин, і може бути визнана дійсною. З тих же підстав суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності на квартиру № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в м. Димитров.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст. 47, 153, 224 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, ст.ст.10, 15, 60, 130, 209, 212, 213, 215, 224-226, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Договір купівлі-продажу квартири № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в м. Димитров, Донецької області загальною жилою площею 42,3 кв.м., в т.ч. жилою 26,7 кв.м, укладений 14 травня 2001 року між ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_1 та зареєстрований регіональною товарною біржею Юго-Восток в м.Димитров, визнати дійсним.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру № 14 в будинку № 5 на м-ні «Западний»в м. Димитров, Донецької області.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом десяти днів з дня проголошення рішення. В разі, якщо особи, які приймали участь у справі, не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, вони можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії судового рішення.

Суддя