Справа № 2033/7808/2012
Провадження № 2/2033/2427/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2012 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Трофімова В.С.

секретаря судових засідань ОСОБА_1

розглянувши розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Харківська книжкова фабрика імені ОСОБА_3Корпоративне підприємство ДАК Укрвидавполіграфіяпро стягнення заборгованості за весь час вимушеного прогулу та стягнення компенсації за невикористані відпустки,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Приватного акціонерного товариства Харківська книжкова фабрика імені ОСОБА_3Корпоративне підприємство ДАК Укрвидавполіграфіяпро стягнення заборгованості за весь час вимушеного прогулу у розмірі 4850 гривень та стягнення компенсації за невикористані відпустки у розмірі 7408 гривень 80 копійок.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що з 29.01.1991 року по 15.12.1995 року та з 20.05.1996 року по серпень 2011 року працював за сумісництвом слюсарем 6 розряду по ремонту холодильного устаткування у ВАТ Харківська книжкова фабрика імені ОСОБА_3, в липні 2011 року ним було подано до відповідача із вимогою провести повний розрахунок, на що отримав відповідь та обіцянку його здійснити трохи пізніше. 22.06.2012 року Територіальною інспекцією праці у Харківській області було проведено перевірку додержання законодавства про працю відповідачем, як стало відомо, на день проведення перевірки, позивача не було звільнено за власним бажанням згідно з його заяви, сама заява якимось чином зникла, в ході перевірки було виявлено ряд порушень законодавства про працю України зі сторони відповідача по відношенню до позивача, серед яких невиплата компенсації за невикористані відпустки. Після цього відповідачем було запрошено його для проведення розрахунку та з проханням ще раз написати заяву про звільнення за власним бажанням, заяву він написав, розрахунок був проведений, однак розрахунок грошових коштів та компенсація за невикористані відпустки фактично не відповідають дійсності, значено менші. Повний розрахунок з позивачем, на його думку, відповідач повинен був здійснити ще у серпні 2011 року, оскільки в червні 2011 року, в якості заробітної плати йому було нарахована 438 гривень 32 копійок, та в липні 2011 року 443 гривень 52 копійки, середньомісячна заробітна плата складає 440 гривень 97 копійок, вимушений прогул мав місце з серпня 2011 року по червень 2012 року, тобто 11 місяців, тобто, на думку позивача, сума заробітної плати, яка має бути сплачена за вимушений прогул складає 440,97х11 = 4850 гривень 67 копійок. Також позивач зазначив, що з самого початку роботи у відповідача, з 1991 року йому жодного разу не надавалась щорічна відпустка. Так, кількість невикористаних ним днів щорічної відпустки з 1991 року складає : з 1991 року по 1995 рік 120 днів, з 1996 року по 2012 рік 384 дні, загалом 504 дні, середньоденна заробітна плата складає 438, 32 (червень 2011 року) + 443, 52 (липень 2011) = 881,84; 881,84/60 днів = 14 гривень 70 копійок (середньоденна зарплата), таким чином, позивач вважає, що компенсація за невикористані відпустки складає 14,70 х 504 = 7408 гривні 80 копійок.

У судовому засіданні ОСОБА_2, представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, пояснили суду про обставини викладені вище.

Представники відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, які діють згідно довіреності, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали у повному обсязі, пояснили суду, що ОСОБА_2 працював в ПРАТ Харківська книжкова фабрика ім. М.В. Фрунзеза сумісництвом слюсарем 6-го розряду з ремонту холодильного устаткування з 29.01.1991 року по 15.12.1995 року та з 20.05.1996 року по 23.07.2012 року, 23.07.2012 року він звернувся до голови правління ОСОБА_8 з заявою про звільнення його з посади за власним бажанням та зробити повний розрахунок за невикористані відпустки, в день звільнення ОСОБА_9 отримав компенсацію за невикористані відпустки у розмірі 844,07 грн., що підтверджується пояснювальною запискою, з будь-якими іншими заявами, у тому числі про звільнення ОСОБА_2 у 2011 році до відповідача не звертався, до моменту звільнення письмові претензії щодо порушення підприємством норм трудового законодавства не надходило. Факт існування у 2012 році трудових відносин між ОСОБА_2 та відповідачем встановлений Територіальною державною інспекцією з питань праці, яка за заявою відповідача проводила перевірку підприємства 22.06.2012 року, та надіслала на адресу відповідного листа, тобто зі сторони відповідача, на їх думку не було жодних порушень. Також представники відповідача зазначали, що позивач працював у відповідача за сумісництвом, у звязку з чим отримував заробітну плату за фактично виконано роботу, позивач був звільнений 23.07.2012 року, за останні 12 місяців, що передували даті звільнення, ОСОБА_2 було компенсовано невикористану відпустку у розмірі навіть більшому ніж передбачено законом, оскільки за період 23.07.2011 року по 23.07.2012 року він отримав лише 443, 52 заробітної плати, натомість позивач для встановлення розміру середньої заробітної плати взяв суму за останні два місяці, в яких він отримував заробітну плату, а не за 12 місяців від дня звільнення, що не відповідає вимогам абз.1 п.2 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100. Таким чином, представники відповідача вважають, що відповідач здійсни всі встановлені Законом виплати працівнику.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги не підлягають задоволенні, виходячи з наступного.

У ході судового розгляду встановлено, що 29.01.1991 року по 15.12.1995 року та з 20.05.1996 року по серпень 2011 року працював за сумісництвом слюсарем 6 розряду по ремонту холодильного устаткування у ВАТ Харківська книжкова фабрика імені ОСОБА_3.

23 липня ОСОБА_2 звернувся до голови правління ОСОБА_8 з заявою про звільнення його з посади за власним бажанням та зробити повний розрахунок за невикористані відпустки, на підставі даної заяви його було звільнено з роботи за власним бажанням (наказ №155-вк від 23 липня 2012 року).

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема розрахунку компенсації за невикористану відпустку за період роботи з 1996 по 2012 року, пояснювальної записки, в день звільнення ОСОБА_2 отримав компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 844 гривень 07 копійок.

У відповідності до ч.1 ст. 102-1 КЗзП працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Згідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, обчислення середньої заробітної плати для виплати компенсації за невикористані відпустки провадяться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористані відпустки.

За останні 12 місяців, що передували даті звільнення, ОСОБА_2 було нараховано та виплачено лише 443 гривні 52 копійки.

Як вбачається табелів обліку використання робочого часу, повідомлення Територіальної державної інспекції праці у Харківській області від 22.06.2012 року №01-19-1861, за період з серпня 2011 року ОСОБА_2 не працював, відповідно до пояснень голови правління підприємства ОСОБА_8, від 21.06.2012 року ОСОБА_2 не виходив на роботу, не повідомляв про причини неявки, у звязку з чим заробітна плата за даний час не нараховувались.

Доводи позивача ОСОБА_2 про те, що він звертався до відповідача з заявами про звільнення його з займаної посади у 2011 році, суду не надано, у звязку з чим суд приходить до висновку, що відповідач здійснив всі встановлені законом виплати працівнику.

У відповідності до ч.1 ст. 233 Кодексу законів про працю встановлено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

У своїй позовній заяві позивач зазначає, що його права були порушені в червні-липні 2012 року, таким чином позивач пропустив передбачений законом строк звернення до суду.

На підставі викладеного, керуючись Постановою Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 року Про практику розгляду судами трудових спорів, із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 01.04.1994 року №18 від 26.10.1995 року №15 від 25.05.1998 року, ст.ст. 102-1 ч.1, 233, 235 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 57-61, 79, 88, 213, 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства Харківська книжкова фабрика імені ОСОБА_3Корпоративне підприємство ДАК Укрвидавполіграфіяпро стягнення заборгованості за весь час вимушеного прогулу та стягнення компенсації за невикористані відпустки відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Надруковано в нарадчій кімнаті.

Суддя Фрунзенський

районний суду м. Харкова В.С. Трофімов