2014/2155/2012
2/2014/679/2012
РІШЕННЯ
іменем України

18.10.2012 м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді Бібіка О.В.,
за участю секретаря судового засідання Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк»до ОСОБА_1 про звернення стягнення,
встановив:
17 квітня 2012 року ПАТ «Комерційний банк «Приватбанк»»звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАЕ2АК56530534 від 28.05.2008 року в сумі 245557,89 грн., автомобіля TOYOTA CAMRY, 2008 року випуску, шляхом його продажу.
В обґрунтування позову зазначено, що 28 травня 2008 року року між ПАТ КБ «Приватбанк»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № НАЕ2АК56530534, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 136 363,04 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 28.05.2013 року.
В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ КБ «Приватбанк»та ОСОБА_1 було укладено договір застави рухомого майна, згідно з яким відповідач надав в заставу автомобіль TOYOTA CAMRY, що належить йому на праві власності.
У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором, виникла заборгованість, станом на 29.12.2011 року, у розмірі 245 557,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 126 709,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 43 951,01 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 10 816,67 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та штрафів відповідно до умов кредитного договору 51 911,10 грн., штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн., штрафу (процентної складової) 11 669,42 грн.
В порушення вимог договору відповідач зобовязання за кредитним договором не виконує, предмет застави в заклад банку не передав.
Представник позивача в судове засідання не зявилася, надала до канцелярії суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, на позовних вимогах наполягає, просила постановити у справі заочне рішення.
Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання, призначені на 14 годину 25 вересня 2012 року, 14 годину 18 жовтня 2012 року, не з»явився, судові повістки, направлені рекомендованими листами, повернулися до суду за закінченням терміну зберігання.
Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України судова повістка разом з розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через курєра за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яке бере участь у справі.
У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців,- за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Розгляд справи проведено у відповідності до вимог ст. 224 ЦПК України за неявки відповідача ОСОБА_1, який належним чином був повідомлений про час та місце судового розгляду.
При конкуренції загальної та спеціальної процесуальної норми суд застосовує норму спеціальну і керується положеннями ч. 1 ст. 224 ЦПК України щодо можливості заочного розгляду справи в разі однієї неявки відповідача, належним чином повідомленого про час та місце судового розгляду справи.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З належним чином посвідченої копії кредитного договору № НАЕ2АК56530534 від 28 травня 2008 року, вбачається, що між ПАТ КБ «Приватбанк»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в сумі 136 363,04 грн. на строк до 28 травня 2013 року зі сплатою відсотків за їх користування у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплачувати відсотки за його використання.
Крім того, в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором було укладено договір застави рухомого майна, з якого вбачається, що ОСОБА_1 надав в заставу автомобіль TOYOTA, модель CAMRY, 2,4 А/Т, 2008 року випуску, тип ТЗ: легковий седан-В, № кузова/шасі: JTNBE40К403158404, номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1. (а.с. 5-10, 11-17)
Станом на 29.12.2011 року сума заборгованості за вищевказаним договором кредиту становить 245 557,89 грн., яка складається з заборгованості за кредитом 126 709,69 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом 43 951,01 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом 10 816,67 грн., пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором та штрафів відповідно до умов кредитного договору 51 911,10 грн., штрафу (фіксованої частини) 500,00 грн., штрафу (процентної складової) 11 669,42 грн. /а.с. 3-4/.
Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов'язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, у т.ч. сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 6 статті 20 Закону України «Про заставу»встановлено, що звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачено законом або договором застави.
Інше передбачене Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», чинного з 1 січня 2004 року, який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна.
Прикінцевими і перехідними положеннями Закону передбачено, що законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Отже, Закон України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень»є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна. Положення Закону України «Про заставу»застосовуються лише в частині, що не суперечать Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.
Статтею 26 Закону визначено позасудові способи звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, відповідно до якої обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження:
1) передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом;
2) продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах;
3) відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги;
4) переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.
Отже, при вирішенні спору суди зобов'язані були керуватися не Законом України «Про заставу», а нормами спеціального закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо протягом 30 днів з моменту реєстрації в Державному реєстрі відомостей про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження зобовязання боржника, виконання якого забезпечене обтяженням, залишається невиконаним і в разі, якщо предмет забезпечувального обтяження знаходиться у володінні боржника, останній зобовязаний на вимогу обтяжувала негайно передати предмет обтяження у володіння обтяжувала (заклад). Аналогічна умова міститься у договорі застави.
Відповідно до ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет застави в рішенні суду зазначаються спосіб реалізації предмета застави із застосуванням однієї із процедур, передбачених ст.. 26 цього Кодексу, яка передбачає і продаж предмета застави шляхом укладення договору купівлі продажу з іншою особою покупцем.
Таким чином, суд дійшов висновку про те, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню.
Згідно ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути сплачені ним при предявленні позову судовий збір у розмірі по 2353 грн. 36 коп.
Керуючись ст. ст. 509, 526, 590 ЦК України, Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,
вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення задовольнити повністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: О.В.Бібік