Справа №2-1978/12
Рішення

Іменем України

03 грудня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Коцюрби М.П. за участю секретаря Кучер В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Боярська Міська рада,, Державне агентство земельних ресурсів Києво-Святошинського району про внесення змін до свідоцтва, визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок,, виділ частки, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання недійсним Державного акта направо власності на земельну ділянку частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно,-

В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з вказаним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_4, яка померла 25.05.2009 року.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок № 23 по вул. Ленінградській в м. Боярка.

Заповіту померла не залишала.

У встановлений законом шестимісячний строк позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом.

Постановою державного нотаріуса № 2022/02-31 від 06.10.2010 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно по причині відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку.

Оскільки позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 як члени сімї ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за спільні кошти займались будівництвом, добудовою спірного будинку та надвірних будівель, то відповідно до ст., ст. 368, 370 Цивільного кодексу України спірний будинок по вул., Ленінградській, 23 в м. Боярка є спільною сумісною власністю, в якій позивачам належить ? частина.

Просять визнати за позивачами право спільної сумісної власності на житловий будинок, визнати за позивачами право власті на ? частину житлового будинку та земельної ділянки, визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 29 грудня 2000 року, видане Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою на імя ОСОБА_4, визнати частково недійсний Державний акт на право власності на земельну ділянку пл. 0,0933 га виданий на імя ОСОБА_4, визнати за позивачкою право власності на ? частину житлового будинку та земельної ділянки по вул.. Ленінградській, 23 в м. Боярка., розділити житловий будинок та земельну ділянку в натурі.

В судовому засіданні позивачі підтримали заявлені позовні вимоги. Просили позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав і суду пояснив, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими.

Представники третіх осіб в судове засідання не зявилися.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 є дочками ОСОБА_4, яка померла 25.05.2009 року та ОСОБА_5, померлого 06 липня 1998 року.

Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок № 23 по вул. Ленінградській в м. Боярка.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29.12.2000 року, посвідченого Києво-Святошинською державною нотаріальною конторою спадщину прийняла його дружина ОСОБА_4.

На підставі рішення 22 сесії 24 скликання Боярської міської ради від 18.12.2003 року ОСОБА_4 Є,С. отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0933 га в м. Боярка по вул. Ленінградській, 23.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на земельну ділянку та житловий будинок № 23 по вул. Ленінградській в м. Боярка.

Заповіту померла не залишала.

У встановлений законом шестимісячний строк позивачка ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом.

Постановою державного нотаріуса № 2022/02-31 від 06.10.2010 року відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно по причині відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку.

Судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2011 року , яке залишено без змін ухвалою від 27 січня 2012 колегією суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку та житловий будинок по вул. Ленінградській, 23 в м. Боярка по ? частині за кожним в порядку спадкування після матері ОСОБА_4, померлої 25.05.2009 року.

Судовим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2011 року, матеріалами справи та поясненнями сторін в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті належав житловий будинок та земельна ділянка по вул. Ленінградській, 23 в м. Боярка.

Ст. 61 ч. 3 ЦІІК України визначає, що обставини встановлені судовим рішення у цивільній справі , що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть розгляд ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Не доводять позову й копії документів, які збереглися у позивачки, а саме : довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 30 квітня 2010 року, довідка на придбання будівельних матеріалів від 06 жовтня 2010 року, довідка про заробітну плату для обчислення пенсії від 18.02.2009 року, накладна на придбання будівельних матеріалів від 04.09.1989 року товарні чеки від 01.10.1987 року, 03.10.1987 року, 21.011993 року, 19.05.1988 року, 25.08.1988 року, 02.04.1988 року, 11.01.1988 року, 30.03.1988 року, 06.08.1988 року, 07.08.1990 року, 08.09.1988 року.

За правилами ст. 3 ЦПК України, кожна особа мас право звернутися до суду і захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як свідчать матеріали справи, позивачами не надано жодних доказів, які бвказували на правові підстави для визнання за ними права власності на ? частину спірного будинку.

Позивачі не довели тих обставин на які посилалися як впозовній заяві, так і в своїх поясненнях, не надали докази в обґрунтування позовних вимог не спростували тих обставин на які посилався представник відповідача в обгрунтування заперечень.

Суд оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необгрунтованість та недоведеність вимог позивачів оскільки вони не відповідають ст. ст. 57-59 ЦПК України.

Крім того, статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з приписами ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 3 ст.267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Представником відповідача в судовому засіданні подано заяву про застосування строку позовної давності.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачі отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом 29.12.2000 року, проте за захистом своїх прав звернулись до суду лише 16.11.2011 року, заяви про поновлення пропущеного строку не подавали, представник Відповідача наполягав на застосування наслідків спливу позовної давності, то суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Враховуючи наведене, та керуючись ст.ст. 368, 370, 1261, 1301, 267 Цивільного кодексу України, ст. ст. 208, 209, 211, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Головне управління юстиції у Київській області, Боярська Міська рада,, Державне агентство земельних ресурсів Києво-Святошинського району про внесення змін до свідоцтва, визнання права спільної сумісної власності на жилий будинок,, виділ частки, визнання свідоцтва про право на спадщину частково недійсним, визнання недійсним Державного акта направо власності на земельну ділянку частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно відмовити

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: М.П.Коцюрба