РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.03.2011 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Артемової Л.Г.,

при секретарі Панченко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 Гришаєвича до ОСОБА_4 про стягнення боргу, та зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Гришаєвича про визнання договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В:

04.11.2011 року позивач звернувся до суду із позовом про стягнення боргу за договором позики, який обґрунтовує тим, що між ним та ОСОБА_4 07.10.2008 року був укладений письмовий договір позики, за яким ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_7 взяв у борг 24500,00 грн., зобовязався повернути до 10.11.2008 року.

Оскільки строк повернення грошей сплинув, а відповідач не виконав своїх зобовязань позивач просив стягнути з відповідача суму боргу, з урахуванням 3% річних та витрат від інфляції.

ОСОБА_4 звернувся із зустрічним позовом про визнання договору займу недійсним у звязку з його безгрошовістю. Посилаючись на те, що грошей він не отримував, а в такий спосіб взяв на себе інше зобовязання, а саме про відшкодування шкоди спричиненої внаслідок скоєння ним ДТП.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та його представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. ОСОБА_4 проти задоволення вимог заперечував.

ОСОБА_4 та його представник підтримали зустрічні позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні, в свою чергу ОСОБА_5 та його представник позовні вимоги не визнали та проти них заперечували.

Вивчивши обставини справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд вважає первісний позов таким, що підлягає задоволенню, а зустрічний позов таким, що не підлягає задоволенню.

Так судом установлено, що 07.10.2008 року, сторони уклали договір, згідно якого ОСОБА_4 взяв у позику у ОСОБА_5 24500,00 грн., які зобовязався повернути до 10.11.2008 року. Договором були встановлені сума позики строк, на який вона надається, умови повернення боргу, договір укладений в письмовій формі та підписаний сторонами (а.с.3).

При вирішенні спору суд виходить з наступного:

- згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

- згідно ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Договір позики є реальною угодою і вважається укладеним з моменту передання грошей.

Проте, ОСОБА_8 не надав суду обєктивних, переконливих доказів того, що він не отримав гроші за оспорюваним договором.

А відтак, не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні ствердження ОСОБА_8, що договір є безгрошовим, а є за своїм змістом іншим письмовим зобовязанням взятим ним на себе в такий спосіб.

ОСОБА_8 пояснив, що він дійсно завинив ОСОБА_5 велику суму грошей, яку зобовязався повернути. Борг виник в той час, коли він працював у ТОВ ТГТводієм-експедитором. 02.07.2008 року він скоїв ДТП внаслідок якого було пошкоджено автомобіль ГАЗ 33021 належний ТОВ ТГТта автомобіль КІАналежний ОСОБА_9, за спричинену ним шкоду розрахувалося ТОВ ТГТ.

Проте, договір має всі реквізити та ознаки договору займу, несе однозначний зрозумілий зміст, підписаний сторонами, згідно умов договору ОСОБА_10 саме взяв у борг гроші у ОСОБА_5, інакше тлумачити це ствердження неможливо, крім того ОСОБА_4С зобовязався повернути борг.

Доказів того, що договір вчинено ОСОБА_8 під тиском та під примусом не надано, як не надано доказів і того, що ОСОБА_8 не усвідомлював змісту договору. Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях,

Оскільки, ОСОБА_4 порушив умови договору, та не виконав взятих на себе зобовязань, він має сплатити грошову суму з урахуванням правил ст. 625 ЦК України, якою встановлено право кредитора вимагати сплату 3% річних та з урахуванням встановленого індексу інфляції.

Розрахунок цивільної відповідальності за порушення грошового зобовязання не оспорюється відповідачем, розрахований за весь період прострочення

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 15, 57-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 1046 - 1053 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

ОСОБА_11 Гришаєвича до ОСОБА_4 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 Гришаєвича 24500,00 грн. в рахунок боргу, 2205,00 грн. 3% річних, 14579,29 грн. втрат від інфляції, разом 41284,29 грн.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 Гришаєвича про визнання договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання протягом 10 днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Л.Г.Артемова