Справа № 2518/2-507/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2012 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В., при секретарі Левошко І.Г.,

з участю: позивачки ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Ріпки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 селищної ради про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки та користуванні земельною ділянкою, а також стягнення моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 з вимогами про усунення перешкод у приватизації земельної ділянки, шляхом зобовязання відповідача підписати акт погодження межі земельної ділянки, а також про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобовязання відповідача демонтувати ворота, встановлені на земельній ділянці позивачки і стягнення моральної шкоди в сумі 2000 грн., завдану відповідачем порушенням її законних прав. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка являється власником будинку № 53 по вул.. Святомиколаївській в смт. Ріпки. Для обслуговування вказаного будинку була виділена земельна ділянка. Рішенням ОСОБА_7 селищної ради позивачці було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на цю земельну ділянку, з метою приватизації її. Оскільки, в процесі виготовлення технічної документації, а саме при погодженні меж земельних ділянок з суміжним землекористувачем ОСОБА_2 виникли суперечки, то за заявою позивачки, межу її земельної ділянки було встановлено комісією селищної ради в присутності відповідача. В подальшому відповідач без будь яких пояснень та обґрунтувань відмовився від підписання акту погодження меж земельної ділянки. Без вказаного акту, позивачка позбавлена можливості приватизувати земельну ділянку. Крім того, відповідач самовільно, без згоди позивачки облаштував двір загального користування воротами, встановивши їх частково на земельній ділянці позивачки. Таким чином, позивачка не має свого виходу зі свого подвіря на вулицю Святомиколаївська, декілька разів взагалі була позбавлена можливості потрапити до себе додому, оскільки хвіртку своїх воріт відповідач замикав з середини. Такими діями відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 2000 грн.

В попередньому судовому засіданні за клопотанням сторін до участі у справі було залучено в якості третіх осіб - ОСОБА_7 селищну раду, ОСОБА_4, ОСОБА_3, як співвласників будинку № 55 по вул. Святомиколаївська. Крім того, позивач уточнила позовні вимоги, в яких, посилаючись на доводи викладені в позовній заяві, просила усунути перешкоди у приватизації земельної ділянки, шляхом зобовязання відповідача ОСОБА_2 погодити межу земельної ділянки, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобовязання відповідача демонтувати ворота, встановлені на її ділянці та стягнути моральну шкоду.

Під час розгляду справи по суті, позивачка ще раз уточнила позовні вимоги, а саме, за її клопотанням залучено до участі у справі в якості співвідповідачів: ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_6 як співвласників будинку № 55 по вул.. Святомиколаївській в смт. Ріпки та користувачів суміжної земельної ділянки та ОСОБА_7 селищну раду, як власника земельної ділянки по вул.. Святомиколаївська, 55. В уточнених позовних вимогах позивчка просила усунути перешкоди у приватизації земельної ділянки шляхом надання їй дозволу на приватизацію без погодження меж із ОСОБА_2, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, яку вона приватизує, шляхом зобовязання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 демонтувати ворота, встановлені без згоди позивачки на її земельній ділянці, а також стягнути з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_8 моральну шкоду в сумі 1 грн. В уточненні позовних вимог, позивачка послалася на доводи викладені в позовній заяві та додала, що уточнення позовних вимог зумовлене тим, що під час розгляду справи по суті, зясувалося, що власниками квартир у будинку № 55 по вул.. Святомиколаївська є ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 Земельна ділянка позивачки межує частково з земельною ділянкою, якою користується ОСОБА_2, щодо цієї межі у ОСОБА_2 претензій не має. Частково земельна ділянка позивачки межує із земельною ділянкою, яка являється двором загального користування співвласників будинку № 55, земельна ділянка не приватизована, перебуває у власності ОСОБА_7 селищної ради, і саме в цій частині межі виник спір. Тому, всі вказані вище особи повинні бути відповідачами по справі, а не третіми особами. Межа земельної ділянки позивачки в тій частині, де вона межує із двором загального користування, була визначена комісією ОСОБА_7 селищної ради, в присутності та за погодженням із співвласниками будинку № 55, тому додаткового погодження, на думку позивачки не потрібно. Просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, шляхом зобовязання всіх відповідачів, крім ОСОБА_7 селищної ради, демонтувати ворота, які вони встановили у дворі загального користування. Крім того, позивачка зменшила розмір моральної шкоди, яку, як вона зазначила, їй завдано порушенням її прав, до 1 грн.

В судовому засіданні позивачка підтримала уточнені позовні вимоги, просила задовольнити. Додатково пояснила, що будинок № 53 належить їй на праві власності і вона проживає в ньому з 1961 року. Входу до її двору з вулиці Святомиколаївська, або з іншої вулиці не має, вхід до її господарства здійснюється через двір загального користування співвласників будинку № 55. Весь час вона користувалася цим двором, щоб заходити до свого господарства, але коли у квартиру № 3 будинку № 55 вселилися нові господарі, а саме родина відповідача ОСОБА_2, то почалися непорозуміння. Так, співвласники будинку № 55 від вулиці Святомиколаївська відгородили двір загального користування воротами з хвірткою, яку вони постійно зачиняють з середини. Таким чином, позивачка позбавлена взагалі будь-якого входу до свого господарства. Декілька разів їй доводилося викликати на допомогу своїх знайомих, щоб перелізли через паркан, відчинили їй хвіртку та щоб вона мала змогу потрапити додому. Крім того, взимку, коли випадає сніг, то відповідачі, розкидаючи сніг з двору загального користування, закидають їй хвіртку. Щоб припинити такі знущання, вона вирішила приватизувати земельну ділянку, призначену для обслуговування її житлового будинку та облаштувати собі окрему хвіртку з вулиці Святомиколаївська, а не з двору загального користування відповідачів. Рішенням ОСОБА_7 селищної ради їй було надано дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,09 га. Коли виготовлялася технічна документація на земельну ділянку, то виник спір з приводу межі її земельної ділянки, оскільки вона колись особисто встановила парканчик, тим самим зменшивши свою земельну ділянку, а відстань від встановленого нею паркану до будинку не дозволяє облаштувати хвіртку з вулиці. Але відповідачі наполягали на тому, що саме по цьому паркану повинна проходити її межа. Тоді на місце виходила комісія селищної ради на чолі із селищним головою, до складу комісії входив землевпорядник. В присутності її, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з їх погодженням, сільський голова визначив межу та встановив межовий знак. По цьому межовому знаку були проведені обміри її земельної ділянки землевпорядною організацією та виготовлена технічна документація. Суміжним землекористувачем був визначений Маринець, оскільки земельна ділянка, якою користується він особисто, межує з її земельною ділянкою. Коли вона звернулася до відповідача ОСОБА_2 за підписанням акту погодження меж, той відмовився, при цьому свою відмову не мотивуючи. З цього приводу його викликав селищний голова, але ОСОБА_2 і там відмовився погоджувати межу, при цьому ніяк не обґрунтовуючи свою відмову. На даний час, вона позбавлена можливості облаштувати собі хвіртку, тому що на земельній ділянці, яка перебуває у її користуванні, частково стоять ворота відповідачів, а саме в тому місці де повинна бути встановлена хвіртка до її двору. Крім того додала, що вона жінка похилого віку, проживає самотньо, тому відповідачі знущаються з неї, вона хоче від них відгородитися і не залежати від них чи зачинять вони хвіртку, чи ні. Такими діями відповідачів їй завдано моральної шкоди. Судові витрати просить покласти на відповідачів.

Відповідач ОСОБА_2 в суді позовні вимоги не визнав, просив у позові відмовити. На обґрунтування своїх заперечень нічого не сказав.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, на обґрунтування заперечень пояснив, що проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 в квартирі № 2 досить тривалий час. Протягом всього часу його проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 був двір загального користування, відгороджений від вулиці воротами зі штахетника, які колись встановлювалися ще мабуть комунальними службами. Потім ті ворота прийшли в непридатність і були встановлені нові. Позивачка весь час ходила до себе у господарство через двір загального користування. Проти погодження межі, визначеної комісією селищної ради заперечує, оскільки за рахунок збільшення земельної ділянки позивачки зменшиться двір загального користування, тому вони будуть позбавлені можливості підвозити дрова, вивозити сміття та інше. Проти перенесення воріт заперечує з тих же підстав.

Відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти позовних вимог, погодилася з доводами відповідача ОСОБА_4

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Представник відповідача ОСОБА_7 селищної ради селищний голова ОСОБА_9 в судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі, вважає їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Пояснив, що він особисто, в складі комісії, виходив на місце задля врегулювання спору, що виник між позивачкою та відповідачами з приводу відновлення межі земельної ділянки позивачки. На підставі земельно кадастрової документації межа була відновлена та визначена деревяним знаком, в присутності позивачки, за погодженням із відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Крім того, сторонам було рекомендовано перенести ворота, які знаходяться частково на земельній ділянці позивачки та фактично унеможливлюють облаштування нею входу до свого господарства.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 суду пояснили, що спірні ворота були постійно.

Свідок ОСОБА_12 суду підтвердила, що між сторонами виникли конфлікті відносини з приводу того, що відповідачі замикають вхідну хвіртку до двору загального користування і позивачка позбавлена можливості зайти до свого господарства, з приводу чого вона неодноразово зверталася до сторонніх людей за допомогою.

Допитаний судом в якості свідка архітектор ОСОБА_7 райдержадімінстрації показав, що надана суду копія плану забудови смт. Ріпки є приблизною схемою розміру та конфігурації земельних ділянок, яка складалася у 1988 році, з того часу відбулося дуже багато змін.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_13 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 29.08.2000 року посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_7 державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 1664.

Відповідач ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_2 на підставі договору дарування від 30.03.1994 року посвідченого державним нотаріусом ОСОБА_7 державної нотаріальної контори та зареєстрованого в реєстрі за № 671.

Власником квартири АДРЕСА_3 являється відповідач ОСОБА_3, що підтверджено оглянутим судом заповітом від 19.03.1993 року.

З повідомлення ОСОБА_7 селищної ради № 1106/0307 від 29.12.2011 року видно, що земельна ділянка орієнтовною площею 0,07 га по вул. Святомиколаївська 55 в смт. Ріпки за цільовим призначенням визначена для обслуговування житлового будинку та використовується співвласниками цього будинку. Дозвіл для приватизації даної земельної ділянки не надавався.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1, є власником будинку розташованого в смт. Ріпки по вул. Святомиколаївська, 53, на підставі свідоцтва про право власності на 1/2 житлового будинку серії НА № 0817408 виданого 09.07.1997 року ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою та свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 житлового будинку виданого ОСОБА_7 державною нотаріальною конторою 09.07.1997 року зареєстрованого в реєстрі за № 1339.

З довідки ОСОБА_7 селищної ради № 1455 від 21.10.2010 року видно, що згідно даних земельно-облікових документів в користуванні ОСОБА_1 перебуває земельна ділянка площею 0,09 га в смт. Ріпки по вул. Святомиколаївська, 53.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_4 не являється власником квартири або частини квартири в будинку № 55 по вул.. Святомиколаївська в смт. Ріпки і що в нього перебуває у користуванні земельна ділянка. За таких обставин, позовні вимоги до відповідача ОСОБА_4 є безпідставними, тому у задоволенні позовних вимог до відповідача ОСОБА_4 слід відмовити.

З повідомлення ОСОБА_7 селищної ради № 661/0409 від 18.08.2011 року на письмове звернення ОСОБА_1 щодо встановлення межі видно, що питання щодо встановлення межі між суміжними земельними ділянками № 53 та № 55 по вул. Святомиколаївська було розглянуто з виїздом на місце ОСОБА_7 селищним головою ОСОБА_5, спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_14, в присутності сусідів ОСОБА_4, ОСОБА_13 та ОСОБА_1 В ході обстеження встановлено, що суміжні ділянки використовуються для обслуговування житлових будинків, також між даними садибами розташований двір загального користування в якому знаходяться ворота для виходу на вул. Святомиколаївська. При цьому встановити чіткі межі між вказаними суміжними ділянками та у дворі загального користування не можливо, через відсутність правовстановлюючих документів на землю, а тому жителями даних будинків в присутності представників селищної ради встановлено межові знаки на спірному проміжку за згодою.

З повідомлення ОСОБА_7 селищної ради № 836/0409 від 14.10.2011 року на письмове звернення ОСОБА_1 щодо вирішення питання підписання акту погодження меж земельної ділянки по вул. Святомиколаївська, 53 видно, що до виконкому ОСОБА_7 селищної ради було запрошено ОСОБА_13 для підписання акту погодження меж земельної ділянки по вул. Святомиколаївська, 53 так як він являється суміжним землекористувачем, але під час бесіди він відмовився від підписання акту погодження меж земельної ділянки.

Відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності.

Згідно зі ст.ст. 116, 120 Земельного кодексу України, громадянам гарантується право набути безоплатно у власність земельну ділянку. Нормами Земельного Кодексу визначено порядок безоплатного отримання у власність земельних ділянок.

Відповідно до ст. 118 Земельного кодексу України, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Ст. 193 ЗК України визначено процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками шляхом проведення земельно кадастрових робіт, складовою частиною яких є кадастрові зйомки, що виконуються для визначення, відновлення та погодження меж земельних ділянок, в тому числі і з суміжним власниками та землекористувачами.

Згідно зі ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобовязані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них.

Судом встановлено, що у користуванні позивачки знаходиться земельна ділянка орієнтовною площею 0,09га. На підставі рішення ОСОБА_7 селищної ради від 23.07.2007 року позивачці надано дозвіл на виготовлення технічної документації щодо приватизації земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в смт. Ріпки по вул. Святомиколаївська, 53.

При виготовленні технічної документації, при обмірі земельної ділянки, зясувалося, що відсутня межа цієї земельної ділянки із двором загального користування співвласників будинку № 55, тому за заявою позивачки у відповідності до ст.ст.107, 158 Земельного кодексу України, комісією ОСОБА_7 селищної ради земельна межа була відновлена і відповідачами не оскаржувалася. Доводи відповідачів щодо зменшення розміру двору загального користування, внаслідок приватизації позивачкою земельної ділянки, що призведе до неможливості в подальшому обслуговувати будинок (вивозити сміття, завозити дрова, та інше) судом визнаються такими, що не відповідають дійсності, виходячи з наступного.

Судом при проведенні виїзного судового засідання оглянуто на місці земельну ділянку позивачки та двір загального користування відповідачів.

При цьому встановлено, що дійсно у дворі загального користування комісією ОСОБА_7 селищної ради встановлений межовий знак. Також, спеціалістами ДП Ріпки-Кадастрбуло проведено обміри та встановлено, що відстань від будинку позивачки(по фундаменту) до паркану, встановленого позивачкою, складає 0,8м, відстань від паркану позивачки до межового знаку, встановленого комісією селищної ради становить 0,7 м, ширина двору загального користування від межового знаку до паркану (сітки-рабиці) будинку № 55 складає 3,8 м. Ворота з хвірткою до двору загального користування будинку № 55 частково знаходяться на земельній ділянці позивачки і унеможливлюють облаштування позивачкою окремого входу до свого господарства.

Отже, враховуючи розмір земельної ділянки, яка перебуває у користуванні позивачки по відновленій межі, ширина двору загального користування складає 3,8м, що є достатньою шириною для проїзду будь-якого легкового та вантажного транспорту (найбільша ширина вантажного транспорту - євро фури - 2,5м). Безпідставними є твердження відповідачів і про те, що при відновленні межі, розмір земельної ділянки позивачки збільшився. Так, з матеріалів справи встановлено, що позивачці надавався дозвіл на виготовлення технічної документації на земельну ділянку виходячи з даних земельно - кадастрової документації щодо орієнтовної площі земельної ділянки, яка знаходиться у фактичному користуванні позивачки. Як видно з кадастрового плану, реальна площа земельної ділянки позивачки складає 0,0911 га. Архітектор ОСОБА_15 даючи пояснення в судовому засіданні при порівнянні кадастрового плану земельної ділянки та викопіювання з опорного плану смт. Ріпки станом на 1988 рік, взагалі заявив, що земельна ділянка позивачки зменшилася.

Таким чином, приватизація позивачкою земельної ділянки по визначеній комісією селищної ради межі жодним чином не порушує законні права та інтереси користувачів двору загального користування - власників будинку № 55 по вул.. Святомиколаївська.

Судом також приймається визнання позову ОСОБА_7 селищною радою, оскільки, як встановлено судом таке визнання не порушує законні права та інтереси інших осіб.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутність згоди суміжних користувачів земельної ділянки - двору загального користування, межі та розміри якої не визначені і земельна ділянка не приватизована співвласниками будинку № 55, порушує права позивачки на реалізацію її законного права щодо безоплатної приватизації земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні. Тому враховуючи наведене, позовна вимога позивачки щодо усунення перешкод у приватизації земельної ділянки шляхом надання дозволу на приватизацію без погодження її межі із користувачами земельної ділянки двору загального користування є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.

При огляді земельної ділянки позивачки на місці було також встановлено, що позивачка не має входу до господарства з вулиці, а тільки через двір загального користування, облаштуванню окремого входу в господарство заважають ворота, які встановлені відповідачами в дворі загального користування, але частина воріт стоїть на земельній ділянці позивачки, що створює позивачці перешкоди у користуванні своєю земельною ділянкою, призначеною для обслуговування житлового будинку, тому позовна вимога щодо усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 демонтувати ворота з земельної ділянки позивачки є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 158 Земельного кодексу України земельні спори вирішуються судами.

При цьому, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовної вимоги щодо стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Судові витрати підлягають стягненню з відповідачів пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 13, 14, 60, 208, 209, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у приватизації земельної ділянки, надавши ОСОБА_1 дозвіл на приватизацію земельної ділянки, розташованої в смт. Ріпки, вул. Святомиколаївська, 53, Чернігівської області без погодження межі із суміжним землекористувачем - ОСОБА_16 та власником земельної ділянки - ОСОБА_7 селищною радою Чернігівської області.

Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, що розташована в смт. Ріпки, вул. Святомиколаївська, 53 Чернігівської області, шляхом зобовязання співвласників будинку № 55 по вул. Святомиколаївській в смт. Ріпки ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 протягом місяця з дня набрання рішенням чинності демонтувати ворота, встановлені ними на земельній ділянці, що перебуває у користуванні та приватизується ОСОБА_1.

В задоволенні решти позовних вимог до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 селищної ради відмовити.

В задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 відмовити повністю.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 селищної ради по 12 грн. 55 коп. судового збору пропорційно задоволеним вимогам.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Чернігівської області через Ріпкинський районний суд.

Повний текст рішення виготовлено 12 січня 2012 року

Головуюча О.В. Павленко