Справа № 230/1390/12
У Х В А Л А

17 травня 2012 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Славінської Н.Л.

при секретарі Бабиній І.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Шаргороді в залі суду справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Ухвалою судді від 20.03.2012 року провадження у зазначеній справі відкрито. Справа призначена до судового розгляду на 29.03.2012 року та на 17.05.2012 року.

Сторони в судове засідання не зявилися.

Заперечень щодо позову від відповідачки не поступило.

До позовної заяви додано заяву про забезпечення позову.

В заяві про забезпечення позову зазначено, що позивач просить постановити ухвалу про забезпечення позову з метою забезпечення позовних вимог банку, шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно позивачки, належні їй грошові кошти, у межах суми заборгованості за кредитом в розмірі 41783,38 грн., заборонивши укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Вивчивши доводи позивача та матеріали, додані до позовної заяви, суд вважає, що вимоги про забезпечення позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку із якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, необхідні для забезпечення позову (ч.2 ст.151 ЦПК України).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст.152 ЦПК України).

У заяві щодо вимоги про забезпечення позову представник позивача не зазначає причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, не обґрунтовує необхідність забезпечення позову та необхідність застосування саме такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно та грошові кошти. Також представник позивача не вказує, де знаходиться майно відповідача, на яке слід накласти арешт, яка його вартість, де знаходяться грошові кошти відповідачки, а зазначає лише, що арешт слід накласти на все рухоме і нерухоме майно та грошові кошти відповідачки.

Крім того, представник позивача не вказує, на яке саме майно та грошові кошти відповідачки треба накласти арешт, тоді як в компетенцію суду не входить розшук майна відповідачки та її грошових коштів, а, відповідно до ст. 60 ЦПК України, обовязок по доказуванню покладається на сторони та, згідно ч.3 ст.152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Пунктом 2 ч.1 ст.152 ЦПК України передбачено, що позов, серед інших видів забезпечення позову, також забезпечується забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається із письмових матеріалів справи, між позивачем та відповідачкою виник судовий спір про стягнення з відповідачки на користь банку 41783,38 грн. заборгованості за кредитним договором.

Відсутність зазначених відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову у виді накладення арешту на рухоме та нерухоме майно відповідачки, а також належні їй грошові кошти може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали суду, тому вимоги представника позивача про забезпечення позову задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 151,152,153, 210 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: