Справа № 2-1364/11 Провадження № 22-ц/290/277/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 37 Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.03.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Медяного В.М., з участю секретаря Руденко О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору орган опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення додаткового строку на прийняття спадщини,

встановила:

В жовтні 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися в суд з цим позовом, просили визначити їм додатковий строк в один місяць для подання заяви про прийняття спадщини після смерті 17 квітня 2011 року дочки ОСОБА_5, вказуючи, що шестимісячний строк на прийняття спадщини пропустили через хворобу ОСОБА_4 та необхідність догляду за нею ОСОБА_3

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ч.1 ст.303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивачі є спадкоємцями першої черги за законом померлої 17 квітня 2011 року ОСОБА_5 і з поважної причини не подали заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

З таким висновком суду погодитись не можна з таких міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч.1 ст.15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно з п.3 ч.215 ЦПК України у мотивувальній частині рішення суду зазначається чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким.

Отже підставою для задоволення позову є, зокрема, встановлення факту порушення, невизнання або оспорення прав, свобод чи інтересів позивача відповідачем.

За змістом ч.1 ст.1268, ч.ч.1,2 ст.1269, ч.1 ст.1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом, який постійно не проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, має право прийняти спадщину, для чого він особисто повинен подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу впродовж шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом шести місяців не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Згідно з частиною другою цієї статті за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини.

Частино третьою цієї ж статті встановлено право суду визначити спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додатковий строк, достатній для подання ним заяви про її прийняття, у разі, якщо цей строк був пропущений з поважної причини.

Відповідно до розяснень, що містяться в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суди відкривають провадження у справі про визначення додаткового строку для прийняття спадщини у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини; відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину; при відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця за місцем відкриття спадщини, наявність в матеріалах справи обґрунтованої постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Цих вимог суд першої інстанції не врахував.

Як зазначав ОСОБА_2 в суді першої інстанції, що й було підтверджено в суді апеляційної інстанції матеріалами оглянутої спадкової справи, відкритої після смерті 17 квітня 2011 року його дружини ОСОБА_5, 20 вересня 2011 року він подав до нотаріуса заяву про відмову від прийняття спадщини на користь малолітнього сина померлої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, а відтак не міг відповідати за позовом.

За змістом ч.4 ст.1268 ЦК України малолітня особа, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, незалежно від подання ними заяви про її прийняття, якщо вони не відмовились від спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді законні представники відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом.

Законні представники в судовому процесі діють від імені та в інтересах тих осіб, яких вони представляють.

За змістом ч.4 ст.1273 ЦК України та ч.1 ст.177 СК України реалізація майнових прав дитини, в тому числі спадкових, можлива лише з дозволу органу опіки і піклування.

Ці норми закону суд першої інстанції також проігнорував, орган опіки і піклування до участі у справі не притягнув, а позивачі правом, передбаченим ч.1 ст.33 ЦПК України, заявити клопотання про заміну неналежного відповідача не скористались (те, що саме ОСОБА_2 є законним представником малолітнього ОСОБА_6 значення для вирішення цього питання не мало, тому що в такому випадку змінювалось процесуальне становище відповідача на законного представника малолітнього, спадкових прав якого стосувалось рішення).

Крім того, як розяснено у п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування», при дослідженні поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Проте, суд першої інстанції взагалі не перевіряв та не зазначив у рішенні які саме були обєктивні, непереборні, істотні труднощі для подання заяви кожним із позивачів.

При цьому згідно з медичною карткою амбулаторного хворого ОСОБА_4 перебувала на стаціонарному лікуванні лише з 26 вересня 2011 року, а ОСОБА_3 взагалі лікувався амбулаторно з 14 жовтня 2011 року, тобто лише за три дні до закінчення строку на прийняття спадщини.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 7 грудня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визначення додаткового строку на прийняття спадщини відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: підпис.

Судді: підписи.

Оригіналу відповідає: