МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №1519/458/2012
пр. №2/1519/4854/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2012 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:

головуючого - судді Сегеди О.М.

при секретарі - Луньовій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист інтересів неповнолітніх дітей, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Територіальний відділ служби у справах дітей у Малиновському районі Одеської міської ради,

встановив:

У січні 2012р. ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, третя особа Територіальний відділ служби у справах дітей у Малиновському районі Одеської міської ради, посилаючись на те, що з відповідачем у справі вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2002р. відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції в м. Одесі, актовий запис №237. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. З травня 2010р. сторони припинили подружні відносини і стали проживати окремо. Діти залишилися проживати разом з матірю. Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 27 вересня 2012р. шлюб між сторонами було розірвано. Позивачка стверджувала, що на даний час склалися обставини, які потребують захисту інтересів неповнолітніх дітей, які з моменту народження ніде не прописані. Як зазначає позивач, відсутність прописки у їх із відповідачем дітей ускладнює влаштування дітей до школи та до дитячого садку. Крім того, прописка вкрай необхідна для відвідування дітьми відповідних дільничних медичних закладів. Прописати дітей за місцем своєї реєстрації позивачка не має можливості, так як сама на даний час ніде не зареєстрована, тому що ніякого нерухомого майна на праві власності не має. Оскільки відповідач по справі є рідним батьком ОСОБА_4 та ОСОБА_5, має своє власне житло, та в добровільному порядку відмовляється зареєструвати дітей у своєму будинку, позивачка просила суд винести рішення, яким зобовязати відповідача зареєструвати неповнолітніх дітей за його місцем реєстрації, а саме: по вул. Генерала Доватор, 3, в м.Одесі.

Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 01 листопада 2012р. до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог було залучено орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради (а.с.111).

Позивачка в судове засідання зявилась, підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не зявився, надав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначав, що жодного разу, з часу їхнього з позивачкою шлюбу, та після його розірвання, остання не зверталася до нього з проханням зареєструвати дітей. Вказував, що житловий будинок по вул. Генерала Доватора, 3 в м. Одесі, дійсно належить йому на праві власності на підставі договору дарування від 02 червня 2003р. Зазначав, що на даний час вказаний будинок знаходиться у заставі банку, тому він сам знятий з реєстрації за цією адресою та тимчасово зареєстрований за іншою адресою: м.Одеса, вул. Крайня, 76. На даний час через кредит, який вони з позивачкою оформили, ще під час шлюбу він знаходиться у скрутному матеріальному становищі. У звязку із неналежним невиконанням зобовязань за кредитним договором, банком було накладено арешт на майно ОСОБА_3, тому на даний час зареєструвати дітей в зазначеному вище будинку він не може.

Представник відповідача, діюча за довіреністю від 10.10.2012р. у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити в їх задоволенні у повному обсязі.

Представник органу опіки та піклування Малиновського району м.Одеси в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_2 підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на те, що відповідно до Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей, до досягнення ними повноліття. Зазначала, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні.

Представник Територіального відділу служби у справах дітей у Малиновському районі Одеської міської ради в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, якою просив проводити розгляд справи за його відсутності.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, суд вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 23, розділом першим книгою третьою Цивільного кодексу України, Сімейним Кодексом України та Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у шлюбі, зареєстрованому 05 липня 2002р. відділом реєстрації актів громадянського стану Іллічівського районного управління юстиції в м. Одесі, актовий запис №237.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 27 вересня 2011р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний (а.с.17).

Від шлюбу у сторін є двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с. 18,19).

Встановлено, що на 26.01.2012р. позивачка разом з дітьми проживала ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується довідкою №308 від26.01.2012р. (а.с.12).

З 06.09.1999р. по 26.02.2010 р. ОСОБА_2 була зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_4, а з 17.08.2011р. по 25.01.2012р. в квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується довідкою №1532 від 15.05.2012р. та довідкою №179 від 21.05.2005р. (а.с.102, 104.).

За зазначеними адресами разом з позивачкою проживали без реєстрації її діти: ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.102).,

Відповідач по справі зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується довідкою адресно-довідкового бюро від 16.02.2012р. (а.с.16).

Встановлено, що житловий будинок № 3 по вул. Генерала Доватора в м.Одесі належав на праві власності матері відповідача ОСОБА_6 на підставі до договору купівлі-продажу нерухомого майна №20839 від 09.07.1997р., зареєстрованому в КП «ОМБТІ та РОН»19.08.1998р. (а.с.71-72).

З відзиву ОСОБА_3 на позовну заяву встановлено, що будинок № 3 по вул. Ген. Доватора в м.Одесі був 02.06.2003р. подарований ОСОБА_6 сину ОСОБА_3 (а.с.76).

Вказаний факт підтверджується також інформацією КП «ОМБТІ та РОН», відповідно до якої 11.06.2004р. право власності на вказаний будинок було зареєстровано за відповідачем (а.с.67).

Дану інформацію також підтвердила представник відповідача за довіреністю, яка є нинішньою дружиною відповідача.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 пояснила суду, що з 1999р. вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6. Даний будинок належить на праві власності чоловіку її матері. Після ускладнення правовідносин з банківськими установами з питань заборгованості за кредитними договорами, вітчим поставив питання про її примусове зняття з реєстрації за місцем проживання, оскільки він являється власником будинку. Посилаючись на відсутність у нею права власності на будь-яке житло, позивачка наполягала на зобовязанні відповідача зареєструвати дітей в його будинку.

Судом встановлено, що позивачка добровільно знялася з реєстрації по вул. Бахчева, 9 в м. Одесі, де вона проживала разом з дітьми, тим самим позбавила їх права користування житлом.

Суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не відповідають способам захисту прав, встановлених ст. 18 СК України, згідно якої суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін та встановлених ст. ст. 16 ЦК України.

Способами захисту сімейних прав та інтересів згідно ст.18 СК України є: встановлення правовідношення; примусове виконання добровільне не виконаного обовязку; припинення правовідношення, а також його анулювання; припинення дій, які порушують сімейні права;відновлення правовідношення, яке існувало до порушення права; відшкодування матеріальної та моральної шкоди,якщо це передбачено цим Кодексом або договором;зміна правовідношення; визнання незаконними рішень,дій чи бездіяльності органу ждержавної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Відповідно до ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обовязку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»- громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місцеперебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Для реєстрації особа подає: письмову заяву, а діти віком від 15 до 18 років подають заяву особисто. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до уповноваженого органу, реєстрація може бути здійснена за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку; паспортний документ; якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України. Іноземець та особа без громадянства додатково подають посвідку на постійне або тимчасове проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; два примірники талона зняття з реєстрації. Заява особи про реєстрацію місця проживання є єдиною підставою для реєстрації місця проживання особи.

Стаття друга вказаного вище Закону зазначає, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією Українм, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Згідно ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати,заповідати,здавати в оренду, обмінювати,закладати,укладати інші не заборонені законом угоди.

Тобто, реєстрація дітей у будинку відповідача може бути здійснена тільки за його згодою.

Відповідно до ст. 176 СК України батьки зобов'язані передати у користування дитини майно, яке має забезпечити її виховання та розвиток. Права батьків та дітей на користування житлом, яке є власністю когось із них, встановлюються законом.

В судових засіданнях було встановлено, що відповідач не заперечує проти того, щоб діти проживали разом з ним та перебували на його утриманні, однак цього не бажає позивачка.

Виходячи з змісту позовних вимог відносно примусового зобовязання реєстрації дітей, суд виходить з того, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Оскільки відповідач, як власник будинку не бажає реєструвати у ньому дітей, то зобовязання його це зробити виходить за межі компетенції суду.

За таких обставин, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Судовий збір по справі складає 107,30 грн., які повністю сплачені позивачкою при зверненні до суду (а.с.2,3).

Керуючись ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст. 176 СК України, ст. 3, 4, 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст.ст. 10, 11, 88, 209, 214, 215, 218 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист інтересів неповнолітніх дітей, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, Територіальний відділ служби у справах дітей у Малиновському районі Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда