Справа № 2-275/2012
Провадження № 2/805/275/2012
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15.05.2012 року м.Вільнянськ
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
- головуючого судді - Надворної О.С.,
- при секретарі Нешта Л.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
22.10.2010 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк Приватбанк звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Заявлені позовні вимоги позивач в своєму позові та його представник в судовому засіданні обґрунтовують тим, що відповідно до укладеного договору без номеру від 23.12.2005 року відповідач отримала в ПАТ КБ Приватбанк кредит у розмірі 2000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач посилаюється на те, що ОСОБА_1 на порушення умов укладенного договру свої зобовяання належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї станом на 26.08.2010 року виникла заборгованість в сумі 7205,16 грн., яка складається з наступного:
- 1745,37 грн. заборгованість за кредитом;
- 4640,50 грн. заборгованість за відсотками за користування кредитом, а також штрафи відповідно до п.8.6 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг;
- 500 грн. штраф (фіксована частина);
- 319,29 грн. штраф (процентна складова) .
Отже з врахуванням вищезазначенногопозивач прохає суд стягнути з відповідача всю суму заборгованості, а також судові витрати.
При цьому в останнє судове засідання позивач не зявився, надав суду заяву, в якій зазначив, що позов підтримує в повному обсязі та прохає розглянути справу у відсутності свого представника.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання також не зявилась, про час та місце розгляду справи була попереджена судом належним чином, в звяку з чим суд
розглянув справу на підставі ч.4 ст. 169 ЦПК України за її відсутності шляхом проведення повторного заочного розгляду справи.
Проте в минулих судових засіданнях ОСОБА_1 була присутня, при цьому позов не визнавала. Заперечуючи проти заявлених вимог, відповідач посилалась на те, що відсутній факт укладання з нею позивачем кредитного договору, оскільки лише факт перерахування відповідачем коштів на картку за її заявою, на думку позивача, не може розцінюватися як укладення кредитного договору в розумінні вимог ст. 626 ЦПК України. Крім того, в своїх запереченнях ОСОБА_3 зазначила, що вона отримує заробітну плату також через надання відповідної послуги ПАТ КБ Приватбанк шляхом перерахування ним коштів на видану їй платіжну картку № 4627 0817 9185 0279. При цьому, з червня 2010 року без попереджень та її згоди відповідач на протязі трьох місяців здійснював самостійне списання коштів (заробітної плати), що надходили на вказану платіжну картку з відміткою для погашення кредиту. Всього в такий спосіб були списані кошти в сумі 5623, 22 грн., проте відповідних належних доказів стосовно цього факту суду не надала. Також, надаючи заперечення, ОСОБА_1 посилалась на сплив строку позовної давності, в звязку з чим вважає, що позивач вже позбавлений права звертатись до суду з заявленими вимогами. Отже, прохала суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані ОСОБА_1 письмові заперечення проти позову та відгук позивача на ці заперечення, враховуючи всі досліджені в ході розгляду справи докази в їх сукупності, дійшов наступних висновків:
Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.
Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Ствердження відповідача в частині невизнання факту укладення кредитного договору спростовуються наступним:
У визначенні ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Приписами ст. 630 ЦК України передбачено, що договором може бути встановлено, що його окремі умови визначаються відповідно до типових умов договорів певного виду, оприлюднених у встановленому порядку.
Типові умови можуть мати різну форму і назву, стосуватись договору в цілому або окремих його умов.
На підтвердження позовних вимог позивачем до матеріалів справи долучено заяву ОСОБА_1 від 23.12.2005 року про отримання в ПАТ КБ Приватбанк кредитної карти з сумою кредитного ліміту 2000 грн.; відсоткова ставка становила 4 відсотка в місяць. З умовами кредитного договору ОСОБА_1 була ознайомлена в повному обсязі, про що свідчить наступний зміст підписаної нею заяви від 23.12.2005 року: Я ознайомився та згодний з Умовами надання банківських послуг, Правилами
користування платіжною карткою та Тарифами банку. Я виражаю згоду, що ця заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами складає між мною та Банком договір про надання банківських послуг. Я підтверджую, що вся надана мною інформація правильна. Зобовязуюсь про всі зміни оповіщати в Банк не пізніше 15 днів від моменту виникнення. (а.с.7).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняти пропозицію (акцепту) другою стороною. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Отже вказаними доказами в повній мірі спростовуються доводи відповідача щодо невизнання нею факту укладення кредитного договору. Оригінал свого підпису в вищевказаних письмових доказах ОСОБА_1 в судовому порядку не оскаржує.
При розгляді справи суд також приймає до уваги ствердження позивача стосовно того, що застосований ним спосіб укладення договору про картку є загальноприйнятим, використовується в банківській сфері у відповідності з вимогами ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів. Відповідно до умов укладеного договору, а також відповідно до наказу ПриватБанку від 24.05.2005 р. за № С-89 О внедрении упрощенной формы заключения договора, Договір складається з заяви на видачу кредиту, ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою.
Пунктами 1,2 ОСОБА_2 та правил надання банківських послуг (далі ОСОБА_2) зазначено, що вони визначають умови, на підставі яких позивач пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банковські послуги, зазначені в заяві клієнта. Належним чином заповнена заява підписується Клієнтом, і таким чином Клієнт висловлює свою згоду на те, що його заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг і Тарифами складає укладений договір про надання банківських послуг. ОСОБА_2 регулюють відношення між Банком та Клієнтом щодо відкриття та обслуговування карткового рахунку Клієнта, а також інших банківських послуг, зазначених в його заяві.
Пунктом 6.5 ОСОБА_2 (які є невідємною частиною кредитного договору) передбачено, що позичальник зобовязаний погашати заборгованість по кредиту, відсоткам за його користування, по перевитрачанню платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених Кредитним договором.
Згідно до п.8.1 ОСОБА_2 утримувач несе відповідальність за операції, здійснені з картою, в тому числі наданими Банком його довіреним особам. Неотримання виписок або несвоєчасне отримання не звільняє Клієнта від виконання своїх зобовязань за договором. (а.с.8-9).
Вищевикладене переконує суд в тому, що між сторонами таки був укладений договір про надання банківських послуг, за умовами якого відповідач повинен був самостійно здійснювати погашення по кредитному договору, а також контролювати залишок по карті.
Заперечення відповідача в частині безпідставного, на її думку, списання позивачем коштів з її зарплатної карти на погашення кредиту також спростовання встановленими обставинами справи.
Так, положеннями ч.2 ст. 1071 ЦК України передбачена можливість списання банком коштів з рахунку клієнта без розпорядження останнього у випадках, встановлених договором між банком та клієнтом.
В п.4.3 ОСОБА_2 зазначено, що клієнт доручає банку здійснювати списання грошових коштів з поточних рахунків клієнта, в межах сум, що підлягають сплаті Банку по цьому договору, при настанні строків платежів.
Такий самий порядок погашення боргових зобовязань передбачений і п.5.6 Правил користування платіжною картою що є невідємною частиною кредитного договору.
Таким чином суд вважає, що списання Банком коштів в період 07 по 09 місяць 2010 року з зарплатної карти ОСОБА_1 на погашення її заборгованості за кредитним договором - було проведено у відповідності з встановленим порядком.
Посилання відповідача щодо спливу строків позовної давності також не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.
Так, п.9.1 ОСОБА_2 передбачено, що дія договору припиняється з моменту виконання Клієнтом всіх зобовязань, передбачених договором. Також договір може бути розірваний на підставі заяви клієнта або банк має право розірвати договір, письмово повідомив про це клієнта.
Пунктом 9.12 ОСОБА_2 передбачено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання, та якщо зі спливом цього строку жодна сторона не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично лонгірується на той же термін.
Тобто, оскільки в судовому засіданні не надані докази щодо наявності підстав для припинення договору через рік після його укладення, суд вважає доведеним факт його лонгірування ще на рік, тобто до 23.12.2007 року.
Отже, оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22.10.2010 року, а передбачений положеннями ст. 257 ЦК України строк загальної позовної давності складає три роки, суд вважає, що позов предявлено в межах цього строку.
Таким чином судом встановлено, з що між сторонами був укладений кредитний договір, до відносин за яким відповідно з ч.2 ст. 1054 ЦК України застосовуються положення параграфу 1 глави 71 ЦК України.
В свою чергу положеннями ч.1 ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором.
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України ( ч.1ст. 1050 ЦК України).
Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Судом встановлено, що на порушення норм чинного законодавства і умов кредитного договору ОСОБА_1 зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, у звязку з чим станом на 26.08. 2010 року у неї виникла заборгованість в розмірі 7205,16 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 1745,37 грн.; заборгованість за відсотками за користування кредитом - 4640,50 грн.; штраф (фіксована частина) - 500 грн.; штраф (процентна складова) - 319,29 грн.
Тобто, оскільки при розгляді справи суд дійшов висновку про доведеність та обгрутованість позову, то вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
Також відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 також необхідно стягнути на користь позивача судові витрати на загальну суму 192 грн. 05 коп., які складаються з: судового збору - 72 грн. 05 коп., та витрат на інформацйно-технічне забезпечення розгляду судового процесу 120 грн.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 80, 88, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк заборгованість за кредитним договором без № від 23.12.2005 року на загальну суму 7206,16 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк судові витрати на загальну суму 192 грн. 05 коп.
Повторне заочне рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Вільнянський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення; у разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: О.С. Надворна