нСправа №1624/2126/2012
№2/1624/482/2012
РІШЕННЯ

іменем України

19 грудня 2012 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої - судді Сайко О.О.

за участі секретаря - Несена О.І.,

позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду по вул. Леніна, 41 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні та пошкодження майна,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном, у якому просив зобов'язати відповідача за власний рахунок знести самочинно побудований сінник, що розташований на межі між земельними ділянками по вул. Шевченка, 6 та Шевченка, 7 с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області, відремонтувати пошкоджений паркан у районі сінника. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідач на межі вказаних земельних ділянок побудував без його згоди сінник з порушенням будівельних, санітарних та протипожежних норм та зберігає у ньому сіно, чим загрожує безпечним умовами проживання позивача та його сім'ї. Крім того, побудувавши сінник на межі земельних ділянок відповідач склав сіно на паркан, що належить позивачу, пошкодивши його.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 збільшив позовні вимоги, просив зобовязати відповідача перенести сіно із сінника в інше пожежонебезпечне місце на території свого домоволодіння, зобов'язати відповідача за власний рахунок знести самочинно побудований сінник, що розташований на межі між земельними ділянками по вул. Шевченка, 6 та Шевченка, 7 с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області, відремонтувати пошкоджений паркан у районі сінника.

Представник позивача адвокат ОСОБА_2 підтримав позовні вимоги позивача, просив їх задовольнити та пояснив, що останній придбав у ОСОБА_5 житловий будинок на земельній ділянці, що межує із земельною ділянкою відповідача, у 1989 році. У тому ж році позивач звів на місці старих забудов сарай та гараж. Сінник, що нині знаходиться на межі домогосподарств сторін, на той час не був зведений. Відповідач його збудував тимчасово у 1991 році. Зазначив, що зберігання відповідачем сіна у сіннику, що знаходиться на відстані менш ніж 10 м від сараю ОСОБА_1, створює небезпечні умови для проживання позивача та його родини.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що сінник ним побудований у 1987 році до зведення позивачем приміщення сараю, з дотриманням протипожежних норм. Сарай позивач побудував у 1989 році, коли купив дворище у ОСОБА_5. У той час сінник сусідам не заважав. Спочатку сінник мав інше призначення у ньому утримувалися вівці. Вважає, що саме сарай та гараж позивача були збудовані з порушенням будівельних та санітарних норм. На даний час сіно у сіннику він не зберігає. Суперечки з сусідом виникли у нього рік назад. Відповідач при будівництві сінника звертався до сільської ради для отримання дозволу, але на тимчасові приміщення дозволи не видавалися. У 2011 році він нічого не добудовував, а лише перекрив сінник та поміняв стовпчики у межах тих розмірів, що мав сінник раніше. Просив відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1

Представник відповідача адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнав, пояснив, що спірний сінник був зведений на межі відповідачем ОСОБА_3 у 1987 році, до того, як позивач побудував приміщення сараю. При його будівництві протипожежні норми були дотримані. Крім того, зазначив, сінник є тимчасовою спорудою і на момент його зведення законодавство не встановлювало протипожежних розривів між тимчасовою спорудою та будівлею. До того ж позивач не довів, яким чином розміщення на межі спірного сінника створює перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, тому просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи Пирятинського РВ управління Держтехнобезпеки у Пирятинському районі Полтавської області у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 визнав, пояснив, що за зверненням позивача працівниками управління було здійснено виїзд на місце розташування спірного сінника. При огляді було встановлено порушення ОСОБА_3 при зведенні сінника Правил пожежної безпеки України, зокрема п.7.1.8, у яких зазначено, що сіно, солому та інші грубі корми необхідно складувати у найбільш віддаленому від житлового будинку та господарських будівель місці, але не менше ніж 10 м. Сінник відповідача знаходився на відстані від господарської будівлі, що належить позивачу ОСОБА_1 за 1 м.

Представник третьої особи Березоворудської сільської ради Пирятинського району у судове засідання не зявився, направив листа, у якому просить справу слухати у його відсутність.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_6, дружина позивача, пояснила, що відповідач збудував сінник у 1991 році та спочатку використовував його для тримання овець, а рік назад почав добудовувати споруду сінника. Сарай, що знаходиться на межі поблизу сінника, побудований позивачем у 1989 році на місці старого сараю, що належав колишньому власнику домоволодіння.

Свідок ОСОБА_7, син позивача, у судовому засіданні пояснив, що батьки збудували приміщення сараю у 1991 році поблизу межі із земельною ділянкою ОСОБА_3 на місці якого раніше була стара господарська будівля. Відповідач збудував сінник у 1993 році, спочатку утримував там овець. У 2011 році відповідач продовжував добудовувати сінник. До 1993 році сінника, на відстані від межі не було, оскільки позивач будував приміщення сараю, навколо якого вільно можна було розмістити риштовки для будівництва сараю.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що у 1989 році, коли позивач на місці старого приміщення сараю зводив новий сарай, сінник відповідачем не був зведений. Зараз позивач продовжує добудовувати сінник.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні стверджувала, що сарай, що належить ОСОБА_7 був зведений ще у 1971 році. Чи був тоді зведений сінник відповідача не памятає.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що його батьки проживали по-сусідству з позивачем і позивач придбав успадковану ним від батька хату у 1989 році. На той час сінник відповідача не був зведений. На місці сараю, що збудував ОСОБА_7 був старий сарай, збудований його батьками. У 1989 році свідок проживав у Росії і договір укладав по дорученню його брат, у село Березова Рудка він повернувся у 1993 році.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснив, що сім'я ОСОБА_7 купила будинок, що належав ОСОБА_11 у 1989 році та на межі із земельною ділянкою відповідача на місці старого сараю побудували новий, відповідач побудував сінник на початку 90-х років.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що проживала у будинку позивача на правах квартирантки і бачила, як в червні 2011 року сусід ОСОБА_1 ОСОБА_3 відбудовував старий сінник, зокрема за рахунок встановлення 6 нових стовпчиків була збільшена площа сінника вздовж межі домоволодінь сторін.

У судовому засіданні свідки ОСОБА_13 та ОСОБА_14 пояснили, що у 1988 році сінник відповідача вже був зведений, сараю позивача на межі поблизу сінника в той час не було. Спочатку у 1988 році у цій споруді ОСОБА_3 тримав овець, а потім використовував її як сінник.

Свідок ОСОБА_15, батько відповідача, пояснив, що сінник батьком будувався у 1988 році, більше 20 років сінник нікому не заважав. Проте, у звязку з тим, що між сторонами у вересні 2011 року виник конфлікт, позивач звернувся з таким позовом до суду. Коли будувався сінник, сараю позивача на межі господарств не було.

Свідок ОСОБА_16 пояснив, що улітку 2011 року він допомагав відповідачу перекривати сінник, при цьому вони замінили побитий шифер на новий та замінили 1-2 деревяні стійки на металеві. Перекриття робив відповідач, він та його брат. Спорів у відповідача з позивачем на той час з приводу сінника не було. Розміри сінника при проведенні ремонту не змінювалися.

Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов повинно бути задоволено частково з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивачу ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,9090 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, ведення особистого селянського господарства, права на яку посвідчені державним актом на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 20 серпня 2003 року (а.с. 4, 9).

Дружині позивача ОСОБА_6 на праві приватної власності належить житловий будинок, 1976 року побудови, сарай з прибудовою, 1989 року побудови, гараж та сарай, 1999 року побудови, погріб, 1982 року побудови, сарай 1976 року побудови та огорожа, що розташовані по вул. Шевченка, 6 с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області (а.с. 7, 10). Вказаний житловий будинок був придбаний позивачем ОСОБА_1 у ОСОБА_5, у період шлюбу з ОСОБА_6, за договором купівлі-продажу від 01.02.1989 року (а.с.187).

Відповідач ОСОБА_3П є власником будинковолодіння, розташованого по вул. Шевченка, 7 с. Березова Рудка Пирятинського району, та земельної ділянки площею 0,2479 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, згідно державного акту на право приватної власності на землю, виданим на підставі рішення Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області від 31 липня 2007 року, що межує із земельною ділянкою, належною позивачу (а.с.51,171).

Відповідно до акта встановлення меж земельної ділянки від 16 травня 2003 року між земельними ділянками позивача і відповідача встановлена межа, яка погоджена з усіма власниками прилеглих земель (а.с. 8, 11).

Відповідач ОСОБА_3 на власній земельній ділянці на межі земельних ділянок збудував сінник та продовжує на даний час зберігати у ньому сіно. Сінник виготовлений з полегшений конструкцій: обшитий шифером та має шиферне покриття, встановлений без улаштування заглибленого фундаменту та є тимчасовою спорудою, що не спростовувалося позивачем.

Відповідно до пункту 1.6. Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5, не підлягають державній реєстрації право власності та інші речові права на тимчасові споруди.

У звязку з цим за дозволом на будівництво сінника відповідач у сільську раду не звертався та відповідний дозвіл йому не надавався (а.с. 42).

Згідно з частиною 1 статті 376 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Оскільки зведений відповідачем сінник є тимчасовою спорудою, норми, що регулюють правовий режим самочинного будівництва до спірних відносин не можуть бути застосовані.

Проведеним судом у виїзному судовому засіданні від 19.12.2011 оглядом сінника встановлено, що останній розташований на межі домоволодінь сторін впритул до паркану, відстань від сінника відповідача до сараю на земельній ділянці позивача становить менше аніж 10 м, що не заперечувалося сторонами (а.с.67-73).

Згідно наданого висновку Пирятинського районного відділу управління Держтехногенбезпеки у Полтавській області від 15.11.2012 року при зведенні відповідачем спірної споруди у 1987 році (за умови існування господарських споруд на суміжній земельній ділянці, що належить позивачу), були порушені вимоги чинних протипожежних норм. Зокрема, п. 2.5 РБН (республіканські будівельні норми) 79-86 «Житлові будинки для індивідуальних забудовників Української РСР», що введені в дію з 1987 року (затверджені наказом Державного комітету Української РСР у справах будівництва від 16.12.1986 року), вказує, що будівництво та благоустрій земельних ділянок потрібно проводити у відповідності з планами, погодженими з місцевими архітектурними органами. Відстань між спорудами та будинками вважається відстань між зовнішніми стінами або іншими конструкціями. За наявності виступаючих більш як на 1 м конструкцій будівель або споруд, що зроблені з горючих матеріалів, приймається відстань між цими конструкціями та визначається за ступенем вогнетривкості. Визначивши оглядом згідно п.2.10 відстань по таблиці 3 за ступенем вогнетривкості будівель та споруд, управлінням Держтехногенбезпеки надано висновок про те, що відстань між сінником ОСОБА_3П.(V ступінь вогнетривкості) та сараєм та гаражем ОСОБА_1 ( ІІІ ступінь вогнетривкості) повинна становити 10 м. (а.с.203-204).

Як зазначено в ст. ст. 10, 11 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Дослідженими судом доказами по справі дані про те, хто із сторін першим збудував свої споруди не встановлено. Пояснення свідків від обох сторін з приводу цих обставин викликають сумніви у їх достовірності, є суперечливими та не підтверджуються іншими доказами.

Крім того, з метою перевірки свідчень сторін та свідків про наявність на місці, новозбудованого позивачем у 1989 році сараю, старої споруди сараю, що належала колишньому власнику домоволодіння, була досліджена спадкова справа на майно померлого у 1985 році ОСОБА_11 ( спадкоємцем якого став ОСОБА_5С.). В матеріалах спадкової справи відсутні дані про наявність господарських споруд у домоволодінні, власником якого був ОСОБА_11 (а. с. 221).

Таким чином, здобутими доказами у справі не було доведено чи відповідала спірна споруда сінника на час будівництва протипожежним і будівельним нормам.

Наразі судом встановлено, що протипожежний розрив між сінником відповідача ОСОБА_3 на межі домоволодіння, що розташоване по вул. Шевченка, 7 с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області та сараю позивача ОСОБА_1 по вул. Шевченка, 6 с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області не відповідає вимогам чинних ДБН 360-92** «Планування і забудова міських і сільських поселень». Згідно ДБН-360 92** «Містобудування. Планування. Забудова міських і сільських поселень», в Додатку 3.1 якого містяться норми, згідно яких відстань між житловими і допоміжними будинками слід приймати за таблицею 1 цього Додатку, при визначенні протипожежної відстані між будівлями потрібно визначити ступінь їх вогнестійкості. Згідно висновку управлінням Держтехногенбезпеки сарай позивача ОСОБА_1 має 3 ступінь вогнестійкості, а це означає, що розташована поряд господарська споруда, яким в даному випадку є сінник, належний ОСОБА_3 та має 5 ступінь вогнестійкості, відповідно до вищевказаних норм повинна бути на відстані не менше 10м від господарської будівлі.

В судовому засіданні з пояснень сторін та свідків було встановлено, що основним призначенням спірної споруди сінника відповідача на даний час є зберігання в ньому запасів сіна.

Згідно п.7.1.8 Правил пожежної безпеки в Україні солому, сіно необхідно складувати у найбільш віддаленому місці від господарських та житлових будівель,але не менше ніж за 10 м.

Відповідно до положень норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. Зазначені норми гарантують власникові майна можливість вимагати усунення порушень його права незалежно від того, чи вони вже фактично відбулися, чи є підстави передбачити можливість такого порушення його права в майбутньому.

У відповідності до ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України (далі ЗК України) власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Розташування на межі земельних ділянок сторін спірної тимчасової споруди сінника не відповідає вимогам про протипожежні розриви, встановлені чинними державними будівельними нормами (ДБН 360-92**), а зберігання у ньому сіна суперечить п. 7.1.8 Правил пожежної безпеки в Україні та створює загрозу майну позивача, внаслідок чого порушені його права безпечно та належним чином користуватися своїм майном. Тому суд не приймає до уваги заперечень відповідача у тому, що розташування сінника на межі земельних ділянок сторін не порушує права позивача у реалізації ним права власності на належну йому земельну ділянку та господарські будівлі, що на ній розташовані.

Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

Способи захисту цивільних прав, у тому числі захисту права власності, визначені в ст. 16 ЦК України, перелік яких не є вичерпним.

Позивач просив відновити його порушене право шляхом зобов'язання відповідача знести за власний рахунок споруди сінника.

Обираючи інший спосіб захисту порушенного права позивача, суд враховує ту обставину, що з метою добросусідства сторін, судом може бути обраний інший, менш обтяжливий, тобто без знесення цих споруд, спосіб усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою. При вирішенні спору суд враховує також, що сінник є тимчасовою спорудою і його переміщення можливе без його знецінення та зміни призначення.

Пошкодження відповідачем паркану в районі спірного сінника не знайшло свого підтвердження у ході судового розгляду, тому у частині позову про зобовязання відповідача відремонтувати пошкоджений паркан слід відмовити.

У відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 15, 16, 386, 391 Цивільного кодексу України, ст. 103, 152 Земельного кодексу України, суд,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов'язати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, перенести, з урахуванням вимог ДБН 360-92 «Планування і забудови міських і сільських поселень», споруду сінника, що знаходиться на території його домоволодіння між земельними ділянками ОСОБА_1 по вул. Шевченка, 6 та ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 7 у с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області, на відстань не менше ніж на 10 (десять) метрів від приміщення сараю, що належить ОСОБА_1, розташованого по вул. Шевченка, 6 с. Березова Рудка Пирятинського району.

Стягти з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_4 17 (сімнадцять) грн. у повернення сплаченого державного мита та 37 (тридцять сім) грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений 24.12.2012. законної ОСОБА_17