АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого судді - Швецової Л.А.,

суддів Малінської С.М., Даниленка В.М.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом, в обгрунтування якого посилався на те, що 05 серпня 2010 року між ним та відповідачем був укладений договір індивідуального виготовлення меблів, відповідно до умов якого відповідач взяв на себе обов'язок, протягом 30 календарних днів, виготовити ліжко та дві тумбочки за специфікацією. Вартість замовлених робіт складає 7400 гривень.

Фактично замовлення було виконано на 30 днів пізніше та доставлено на його адресу 04 жовтня 2010 року. Оглянувши складові частини замовленого ліжка та двох тумбочок ним було виявлено невідповідність доставлених йому складових частин специфікації, яка є невід'ємною частиною договору індивідуального виготовлення меблів. У зв'язку з чим між ним та відповідачем 06 жовтня 2010 року було підписано додаток до договору, згідно до якого, відповідач визнав значні відхилення від специфікації та взяв на себе обовязок у пятиденний строк переобладнати ліжко та тумбочки, тобто до 11 жовтня 2010 року. Проте до виконання свого обовязку відповідач так і приступив, у зв'язку з чим, 06 листопада 2010 року позивачем було направлено письмову претензію із заявою про розірвання договору від 05 серпня 2010 року та вимогу про повернення грошових коштів, сплачених за договором у розмірі 3700 гривень (50% вартості). На що, відповідачем по справі, 11 грудня 2010 року, йому був надісланий лист, згідно до якого відповідач в односторонньому порядку відмовився від взятих на себе обовязків за договором від 05 серпня 2010 року з додатком від 06 жовтня 2010 року, мотивуючи це тим, що позивачем не було сплачену всієї суми за вказаним договором.

На підставі викладеного ОСОБА_2 просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_1 на його користь пеню за прострочення виконання договору у сумі 19314 гривень та суму витрат на виправлення недоліків 6300 гривень, а загалом 25614 гривень.

Представник відповідача, ОСОБА_3, заперечувала проти задоволення позовних вимог та просила відмовити в їх задоволенні посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_1 договір про виготовлення меблів, а також додатковий договір не підписувала, на договорах підпис ОСОБА_4, заповнював її ОСОБА_4, а тому саме він повинен відповідати за неякісно виготовлені меблі

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про захист прав споживачів задоволено, стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення виконання договору у розмірі 19314 гривень; стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення виконання договору у розмірі 6300 гривень; стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 гривень; ФОП ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 256 гривень 14 копійок.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції ФОП ОСОБА_1 звернулась на нього з апеляційною скаргою в якій, з посиланням на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції, виходив із того, що до вказаних правовідносин застосовується Закон України «Про захист прав споживачів»і тому стягнув з відповідача на користь позивача пеню 3% за кожень день прострочки виконання зобов»язання , а також 6300 грн. за виправлення недоліків.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна оскільки він дійшов його без повного й всебічного зясування дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін у даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів.

Ст.627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших нормативних актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов»язується виконати за завданням фізичної особи ( замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов»язується прийняти та оплатити виконану роботу.

До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Судовим розглядом встановлено, що 05.08.2010 року між позивачем та відповідачем був укладений договір індивідуального виготовлення меблів № 108-05, відповідно до умов якого, відповідач взяла на себе зобов»язання виготовити ліжко та дві тумбочки за специфікацією, вартість замовлених робіт складає 7400 грн., термін виконання робіт до 04.09.2010 року.

Відповідно до п. 3 вищезазначеного договору, якщо поставка продукції не буде виконана з вини підрядника у передбачені договором строки, то ФОП ОСОБА_5 виплачує позивачу штраф у розмірі 0,01% за кожень день прострочки.

Ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів»передбачає, що у разі, коли виконавець не може виконати ( прострочує виконання ) роботу ( надання послуги) згідно з договором, за кожний день прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи ( послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

З огляду на вищевикладене, судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального права, оскільки не правильно встановлений розмір пені за прострочення виконання зобов»язання. Так, договір на виготовлення меблів від 05.08.2010 року ні ким не скасований та не визнаний не дійсним і тому розмір пені, який підлягає стягненню з відповідача розраховується з розміру 0,01% за кожень день прострочки, що передбачено п. 3 вищезазначеного договору, а не 3%, як передбачено Законом України «Про захист прав споживачів». Як вбачається з матеріалів справи ліжко та тумбочки були поставлені позивачу 04.10.2010 року, про свідчить обов»язок на доставку,на якому міститься підпис позивача, таким чином строк прострочення виконання зобов»язання складає 30 діб і розмір пені, якій підлягає стягненню з відповідача складає 22 грн.20 коп.

Що стосується стягнення з відповідача 6300 грн. за усунення недоліків судова колегія вважає, що вказане право позивача на відшкодування збитків передбачено ст. 872 ЦК України і тому вказана сума підлягає стягненню з відповідача.

Посилання представника відповідача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що відповідач не укладала з позивачем спірний договір та не брала на себе обов»язків щодо його виконання, безпідставні, оскільки відповідачем ні в судове засіданні першої, ні апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказі в обґрунтування того, що спірний договір визнаний недійсним, або особу, яка від імені відповідача уклала договір притягнуто до кримінальної відповідальності не надано, крім цього, у відповіді Головному Харківському управлінню у справах захисту прав споживачів відповідач не заперечувала наявність вказаного договору.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню частково.

Згідно ч. 5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 313, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 листопада 2011 року змінити.

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 пеню за прострочення виконання договору в сумі 22 грн. 20 коп. та суму збитків за виправлення недоліків в сумі 6300 грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 120 грн.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_6 на користь держави судовий збір у сумі 632 грн.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: