РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 0616/3394/12

провадження у справі № 2/0616/975/12

25 жовтня 2012 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого - судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Гопанчук Н.О.

представника позивача ОСОБА_1

позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно,

встановив:

07.08.2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з цим позовом до ОСОБА_3 у якому просить розділити між ними житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району.

20.05.2011 року позивачем подано заяву про уточнення позовних вимог у якій вона просить визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння та земельної ділянки за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району та стягнути на її користь понесені судові витрати (а.с. 147-148).

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем вона перебувала у шлюбі з 11.07.2008 року по 03.06.2009 року. Під час подружнього життя відповідач за спільні кошти придбав на підставі договору купівлі-продажу від 15.08.2008 року спірний будинок. Вважає, що даний будинок із земельна ділянка є її з відповідачем спільною сумісною власністю, а тому просить визнати за нею право власності на ? спірного нерухомого майна.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили задовольнити їх.

Відповідач позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні, посилаючись на те що спірний будинок набутий ним за кошти, які належали йому особисто і тому є його особистою приватною власністю.

Заслухавши пояснення сторін, свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

31.10.2006 року ОСОБА_3 продав за 13000 грн. ОСОБА_4 та ОСОБА_5 житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Червона, 43, с. Підлипне, м. Конотоп, Сумської області, що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку (а.с. 29).

05.11.2006 року ОСОБА_3 дав своєму брату ОСОБА_6 кошти у розмірі 15000 на будівництво власного житлового будинку, що підтверджується відповідною розпискою (а.с. 30).

15.12.2006 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_4 і ОСОБА_5 було укладено договір купівлі продажу земельної ділянки (а.с. 28). Продаж земельної ділянки ОСОБА_3 провадився за 2381 грн.

Крім цього, 12.08.2008 року між продавцем ОСОБА_3 та покупцями ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було укладено договори купівлі продажу земельної ділянки та житлового будинку, що знаходяться за адресою: 1-й провулок Чапаєва, 13, м. Конотоп, Сумської області за цінами: 1000 грн. земельна ділянка та 23467 грн. житловий будинок (а.с. 26 27).

Факт перебування вищевказаних земельних ділянок та житлових будинків у особистій приватній власності ОСОБА_3 позивачкою не оспорюється та сумніву не піддається.

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 11.07.2008 року по 03.06.2009 року, що стверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу та копією рішення суду про розірвання шлюбу (а.с. 5, 6).

14.08.2008 року ОСОБА_3 отримав від свого брата ОСОБА_6 кошти у розмірі 15000 грн., що підтверджується копією розписки (а.с. 31). Однак, слід зауважити, з пояснень відповідача ОСОБА_3 випливає, що зазначені кошти, про якій йдеться у розписці, являються поверненням боргу ОСОБА_6 які останній брав ще 05.11.2006 року згідно розписки (а.с. 30).

14.08.2008 року ОСОБА_3 отримав від сестри ОСОБА_9 гроші в подарунок у розмірі 35000 грн. Зазначений факт дарування підтверджено телеграмою ОСОБА_9 з м. Москва. За змістом телеграми випливає, що вона являється підприємцем, тому зазначена сума коштів у неї є (а.с. 32-34).

15.08.2008 року ОСОБА_10 продав ОСОБА_3 за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району, Житомирської області. (а.с. 25).

Допитана в судовому засіданні, за клопотанням позивача, свідок ОСОБА_11 пояснила, що вона під час написання вищевказаних розписок стосовно дарування коштів ОСОБА_3 та повернення йому боргу ОСОБА_6 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3. Пояснила, що розписки писалися фіктивно.

ОСОБА_3 заперечив проти пояснень свідка ОСОБА_12, мотивуючи тим, що вона його колишня дружина та тим, що він їй винен борг, тому вона у зговорі з позивачкою та свідчить з метою нашкодити йому. Суд приймає до уваги заперечення ОСОБА_3 та враховує неприязні відносити свідка з відповідачем. Крім того, покази свідка не спростовують твердження відповідача, що ним продавалась особиста нерухомість у місті Конотоп, що підтверджується відповідними, нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу.

Також судом не приймається до уваги, як доказ позивача на підтвердження позовних вимог, розписка від 07.08.2008 року за якою вона із чоловіком взяли у борг у ОСОБА_13 45000 грн. (а.с. 82). Відповідач ОСОБА_3 заперечив проти факту взяття коштів у борг у ОСОБА_13. Доводи позивача про те, що вони брали у ОСОБА_13 борг для купівлі будинку спростовується постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, де зафіксовані пояснення ОСОБА_13 та свідка ОСОБА_14 (а.с. 98). А саме, ОСОБА_13, який являється братом позивачки ОСОБА_2, пояснив, що в серпні 2008 року, ОСОБА_3, за особисті кошти отримані від реалізації власного будинку, який належав йому на праві власності, було придбано будинок за адресою: вул. Дружби, 32, с. Олександрівка, Новоград-Волинського району. Будь-яких коштів для придбання даного будинку ОСОБА_3 він у борг не надавав, будь-яких розписок про надання позики від ОСОБА_3 чи його дружини ОСОБА_2 не відбирав, та повідомив, що після розлучення його сестри ОСОБА_2 з ОСОБА_3 між ними виник спір про поділ будинку. ОСОБА_2 з метою надання до суду, як доказ того, що будинок було придбано за спільні кошти, було написано власноруч розписку про те, що вона разом з чоловіком взяла у нього в борг 45000 грн. для купівлі будинку, хоча коштів він ніяких їм не надавав.

Також, ОСОБА_14, яка зазначена як свідок у розписці від 07.08.2008 року, слідчому пояснила, що при передачі коштів вона присутня не була а лише поставила підпис у розписці, яку принесла до її місця проживання ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Разом з тим згідно п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майно, набуте одним з подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали йому (їй) особисто, є особистою приватною власністю чоловіка (дружини).

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що до укладення шлюбу він мав на праві власності земельну ділянку, яка була продана ним згідно договору купівлі-продажу від 12.08.2008 року (а. с. 26), житловий будинок в м. Конотоп, Сумської області, який був проданий 12.08.2008 року (а.с. 27), земельну ділянку в с. Підлипне, яка ним продана 15.12.2006 року (а.с. 28), житловий будинок в м. Конотоп проданий 31.10.2006 року (а.с. 29) і під час шлюбу він продав майно та земельні ділянки, а отримані від продажу гроші було вкладено в придбання спірного будинку. Крім того, відповідачу було повернено борг ОСОБА_6 у розмірі 15000 грн. та надано у дарунок кошти сестрою ОСОБА_9 на суму 35000 грн., що підтверджується письмовими розписками та телеграмою (а.с. 30-32).

Посилання представника позивача на те, що договір дарування між ОСОБА_3 та його сестрою ОСОБА_9 мав бути укладений у письмовій формі та нотаріально посвідчений суд до уваги не приймає, оскільки вказане носить виключно правові наслідки для сторін договору дарування. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених позовних вимог. Відповідного позову про визнання недійним договору дарування чи встановлення його нікчемності сторонами договору дарування чи іншими зацікавленими особами не подавалося.

За таких обставин, суд вважає, що відповідачем надані відповідні докази на підтвердження того, що спірний будинок був придбаний ним за особисті кошти і є його особистою приватною власністю.

Тому суд приходить до висновку про те, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на нерухоме майно - відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна і резолютивна частини у судовому засіданні 25.10.2012 року.

Повний текст рішення складено 29.10.2012 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба