Справа № 2п/2023/3 720/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2012 року Купянський міськрайонний суд Харківської області у складі: головуючого - судді Волчек О.О.,

за участю секретаря - Разєнковій Т.О., представника заявника - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Купянську цивільну справу за заявою ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 1.08.2012 р.за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, про перерахунок боргу,

ВСТАНОВИВ :

10.04.2012 року Куп»янським міськрайонним судом Харківської області було ухвалене заочне рішення, згідно якого задоволено позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_2, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4М. пеню від простроченої суми з 10.04.2012 р. по 27.06.2012 р. в розмірі 51 695 грн. 49 коп. за несвоєчасне виконання зобов'язань та судовий збір.

ОСОБА_2 21.08.2012 р. звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду і його скасування.

В обгрунтування заяви посилається на те, що йому стало відомо про ухвалення вищевказаного заочного рішення 14.08.2012 р. Причиною неявки в судове засідання

1.08.2012р. ОСОБА_2 вказує, що в цій день він був у відрядженні, про що свідчить копія проїзного документу, про що він завчасно повідомив суд, тому просить визнати причини його неявки до суду поважними.

Крім того, ОСОБА_2 вважає, що рішення не відповідає вимогам закону, оскільки судом порушені норми матеріального права. Так, ОСОБА_2 посилається на те, що відповідно до ст. 179 ЦК України неустойка - це визначена законом чи договором грошова сум, яку боржник повинен сплатити кредиторові в разі невиконання або неналежного виконання свого зобов'язання. Неустойка може бути передбачена в нормативно-правових актах, наприклад. ЗУ від 16. 05.95 р. № 160/95-ВР «Про зв'язок». ОСОБА_2 посилається також на те, що ЗУ від 22.11.1996 р. № 543/96-ВР «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» встановлено, що розмір пені, який обумовлюється між субєктами підприємницької діяльності», не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Як вважає заявник, незважаючи на те, що розмір пені визначається за погодженням сторін, які укладають угоду, він не може перевищувати подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який нараховується пеня. Заявник вказує, що коли субєкти підприємницької діяльності для забезпечення виконання зобовязань передбачать можливість застосування до боржника за невиконання чи невчасне виконання ним своїх обовязків штрафу, його розмір повинен бути визначений з урахуванням вказаного Закону. В заяві також вказано, що суд може застосувати ч. З ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України без клопотання сторін, але повинен мотивувати застосування ч. З ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України. Крім того ОСОБА_2 зазначає, що ст. 551 ЦК України та ч. 1 ст. 233 ГК України передбачає зменшення розміру штрафних санкцій, коли вони надмірно великі порівняно із збитками кредитора, при цьому відповідного клопотання не вимагається.

Заявник - відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи у його відсутності та надавши клопотання про допуск і якості свого представника ОСОБА_1

В судовому засіданні представник відповідача доводи, викладені у заяві, підтримав.

Позивач ОСОБА_3 проти задоволення заяви заперечував.

Заслухав думки сторони, перевірив матеріали справи, суд надійшов до наступного.

Згідно ч. З ст.229 ЦПК України, у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Із змісту ст. 229 ЦПК України вбачається, що в заяві про перегляд заочного рішення, крім інших вимог, повинні бути зазначені, як обставини, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання і неповідомлення їх суду, докази про це, так і посилання на докази, якими відповідач обгрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

Суд вважає, що як відповідачем, так і його представником не додано переконливих доказів щодо поважності неявки до суду впродовж всього терміну розгляду справи, оскільки відповідно до ч. З ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки, тобто явка до суду сторін є їх процесуальним обовязком, тому суд вважає, що причини його неявки до суду 1.08.2012 р. не є поважними.

У своєму первісному клопотанні від 27.06.2012 р. ОСОБА_2 просив відкласти розгляд справи для надання часу, щоб підготувати заперечення. У клопотанні від 9.07.2012 р. міститься аналогічне клопотання. Але на протязі всього часу розгляду справи заперечень він не надав. Тобто вбачається, що ОСОБА_2, звертаючись до суду з цими клопотаннями, мав намір затягнути розгляд справи.

Крім того, суд вважає, що відповідач з власної ініціативи не реалізували своє праве доступу його до правосуддя і захисту своїх прав, не зявляючись в судові засідання, та будучі обізнаним про розгляд справи стосовно невиконання ним грошових зобовязань / значній сумі.

Справа надійшла в провадження суду у червні 2012 року. Неявка до суду відповідача могла привести до порушення двомісячного строку, встановленого ч. 1 ст. 157 ЦПК України.

Крім того, в матеріалах справи є відомості про відправлення копії заочного рішенні ОСОБА_3 і ОСОБА_2 1.08.2012 р. Доказів обізнаності ОСОБА_2 щодо заочноп рішення суду саме 14.08.2012 р. ним не надано, оскільки запис «отримано 14.08.201. р.» на наданій ксерокопії конверту не може бути прийнята судом, як доказ, оскількі оригіналу конверту у судовому засіданні не було надано, а вказана запис має неофіційна характер. На думку суду, заявником пропущений зазначений у рішенні строк йог оскарження .

Суд вважає, що маючи невиконані зобовязання перед ОСОБА_3, відповідач б мав перешкод щодо проявлення інтересу про хід розгляду справи, де він є відповідачем в суді, але цього не робив.

Як вбачається з матеріалів справи. ОСОБА_2 і в подальшому, тобто пісі ухвалення рішення, не мав наміру зявлятися до суду.

На думку суду, відповідачем у заяві не надано ніяких доказів в обгрунтувані заперечень проти позову. Представник відповідача в судовому засіданні переконливі доказів не надав. Стосовно наданого в судове засідання представником заявни посвідчення на відрядження, суд вважає, що це не є доказом поважності неявки до суд приймаючи до уваги вимоги вказаної вище ч. 3 ст. 27 ЦПК України.

вовідносини юридичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності, у тому числі, Господарський Кодекс України, а фактично у нього з ОСОБА_3 у наявності правовідносини, як між фізичними особами.

Тому суд вважає, що ці доводи носять формальний характер.

При таких обставинах суд вважає, що заяву необхідно залишити без задоволення. Керуючись ст.ст. 229, 230, 231 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Залишити заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Купянського міськрайонного суду Харківської області від 1.08.2012 р без задоволення.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановлений ЦПК України. Строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановления ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Головуючий О.О.Волчек