Справа №
Провадження №22-ц-1456/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія19Доповідач у 2 інстанції Приходько
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Мариняко М.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа СГІРФО Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області про визнання особи витративши право користування жилим приміщенням, зняття її з реєстрації та зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Баришівська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсними.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила:

в червні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням шляхом зняття її з реєстрації.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 22.02.2002 року №649982 він являється власником житлового будинку, що знаходиться по вул. Гагаріна № 26 в с. Морозівка Баришівського району Київської області. На даний час в будинку окрім позивача залишився зареєстрований відповідач по справі ОСОБА_2, який одинадцять років в зазначеному будинку не проживає, так як на момент продажу будинку переїхав на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1. Факт не проживання в будинку відповідача підтверджується актом обстеження, довідками сільської ради.

Позивач за основним позовом просив суд визнати ОСОБА_2 втративши право користування житловим будинком, що знаходиться по вул. Гагаріна №26 в с. Морозівка Баришівського району Київської області та зобовязати Баришівське СГІРФО РВ ГУ МВС України в Київській1 області зняти його з реєстраційного обліку.

В зустрічному позові до суду ОСОБА_2 мотивує свої позовні вимоги тим, що йому тільки після отримання позовної заяви стало відомо, що первісний позивач 22.02.2002 року уклав із своєю дружиною ОСОБА_4 договір купівлі-продажу його житлового будинку, що ним був наданий у найм своєму рідному брату ОСОБА_3 для проживання з сімєю.

Із зазначеного договору вбачається що він видав довіреність ОСОБА_4 05.12.2001 року, яка посвідчена Морозівською сільською радою.

Вважає, що довіреність він не надав і просить і просить визнати недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку по вул. Гагаріна №26 в с. Морозівка Баришівського району Київської області серія АЕР №131193 від 22.02.2002 року.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено повністю.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами за №26 по вул. Гагаріна в с. Морозівка Баришівського району Київської області.

Зобовязано СГІРФО Баришівського РВ ГУ МВС України в Київській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 в житловому будинку за № 26 по вул.. Гагаріна в с. Морозівка Баришівського району Київської області.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Баришівська державна нотаріальна контора Київської області про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку недійсним залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_3 став власником житлового будинку по вул. Гагаріна, 26 в с. Морозівка Баришівського району Київської області 22.02.2002 року відповідно до договору купівлі продажу будинку, посвідченого Державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області та зареєстровано в реєстрі за №1-730.

В будинку зареєструвались після його придбання ОСОБА_3І з дружиною ОСОБА_4, попередньо знявшись з реєстрації в будинку № 3 по вул. Космонавтів в с. Власівка, що належить батькам сторін по справі.

Відповідач ОСОБА_2 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 16.08.2000 року, але за даною адресою не проживає, про що свідчить довідка Морозівської сільської ради за №500 від 06.06.2011 року по тій причині, що в будинку проживає позивач з сімєю на законних підставах та з доброї волі відповідача, який свідомо відчужив зазначений будинок своєму брату згідно договору купівлі-продажу.

В будинку немає майна, яке б належало ОСОБА_2

Позивач за основним позовом сплачує з 2002 року комунальні послуги за будинок по вул. Гагаріна, 26 в с. Морозівка і цю обставину не заперечує його брат ОСОБА_2

Таким чином на протязі 10 років ОСОБА_3 являється законним володільцем домоволодіння по вул. Гагаріна, 26 в с. Морозівка.

Окрім того із рішення Морозівської сільської ради за серпень місяць 2003 року «Про розгляд заяв громадян про вилучення переведення та наділ земельних ділянок та передачу у приватну власність»вбачається, що ОСОБА_2 подав заяву про відмову від земельної ділянки розміром 0,25га., по вул. Гагаріна, 26 в с. Морозівка і згідно цього рішення земельна ділянка у нього була вилучена та передана у приватну власність на підставі поданої заяви - ОСОБА_3

Зазначене дає підстави суду вважати, що ОСОБА_2 окрім відчуження будинку відмовився і від земельної ділянки біля будинку на користь свого брата ОСОБА_3, а тому його пояснення надані суду про те, що йому нічого не було відомо про купівлю-продаж від його імені спірного будинку є не що інше, як намір ошукати суд. Причина негараздів між братами і це не заперечують сторони та свідок ОСОБА_5 - сварка на поминках померлого їх батька в 2011 році.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при вирішенні спорів, повязаних з користуванням житловими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України про користування жилим приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Такі висновки суду зроблені з дотриманням вимог ч.4 ст.10 та ч.3 ст.213 ЦПК України та відповідають обставинам справи та вимогам закону, судом дана обєктивна та правомірна оцінка наданих доказів.

В апеляційній скарзі позивач стверджує, що суд не повно вияснив всі обставини по справі, які мають значення для справи, з рішення вбачається формальний та необєктивний підхід до вирішення справи.

Колегія суддів вважає такі висновки безпідставними та необґрунтованими.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 2 ст.405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно вимог ст.72 ЖК України визнання особи втративши право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Статтею 317 ЦК України встановлено, що право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою.

Відповідно до вимог ст.167 ЖК України, у разі вибуття наймача та членів його сім,ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення, що належить громадянинові на праві приватної власності вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сімї, який вибув втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Виходячи з наведених підстав, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції вірно надано оцінку зібраним по справі доказам, оскільки не проживання відповідача ОСОБА_2 у спірному будинку стверджується ОСОБА_6 обстеження будинку №26 по вул. Гагаріна в с. Морозівка від 07 червня 2010 року із якого вбачається, що в будинку проживає ОСОБА_3 з дружною та дитиною, а ОСОБА_2 ні тимчасово, а ні постійно в будинку не проживав, не вів господарство і в будинку не виявлено його особистих речей та предметів гігієни.

Суд вважав причину не проживання в будинку відповідача не поважною, так як він 10 років тому відчужив будинок своєму брату, отримавши за це відповідні грошові кошти, а відмова відповідача ОСОБА_2 знятись з реєстраційного обліку в будинку №26 по вул. Гагаріна в с. Морозівка є безпідставною, надуманою і перешкоджає законному власнику володіти на свій розсуд належним йому майном.

Судом були перевірені обставини видачі доручення ОСОБА_2 ОСОБА_4 05.12.2001 року, яке посвідчене 05.12.2001 року нині покійним головою Морозівської сільської ради ОСОБА_6 Як видно з матеріалів справи, дане доручення не піддавалось сумніву, а ні державним нотаріусом Баришівської державної нотаріальної контори Київської області так і працівниками Баришівського БТІ при оформленні і видачі відповідних правовстановлюючих документів.

Не відповідність номера реєстру в дорученні та в журналі реєстрації нотаріальних дій Морозівської сільської ради на переконання суду свідчить лише про те, що доручення посвідчувалось сільським головою в вечірній час після роботи, як зазначила свідок ОСОБА_4, а секретар сільської ради проводила в послідуючому по журналу інші нотаріальні дії не узгодивши це питання з сільським головою.

Також судом першої інстанції встановлено, що між позивачем та відповідачем не існувала домовленість про умови збереження реєстрації ОСОБА_2 в житловому будинку №26 по вул. Гагаріна в с. Морозівка після продажу цього будинку ОСОБА_3

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Баришівського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді