Номер провадження: 22-ц/1590/4744/12
Головуючий у першій інстанції Пендюра
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Павлін О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації, про визначення місця проживання дітей, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2012 року,

встановила:

У грудні 2010 р. ОСОБА_3 звернулася до суду із вищеназваним позовом, в якому вказала, що 27.04.02 р. з відповідачем було укладено шлюб, від якого народилися два сина: - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2. Відповідач ухиляється від обовязку щодо утримання сімї, яка утримувалася за рахунок продажу майна, отриманого нею у спадщину. З жовтня 2008 р. вона не проживає з відповідачем, оскільки останній постійно причиняв їй тілесні ушкодження, поміняв замки на дверях житлового будинку. Діти залишилися з батьком. Заочним рішенням суду від 28.05.09 р. шлюб розірвано, з неї стягнуто аліменти на утримання дітей. Відповідач перешкоджає їй бачитися з дітьми, спілкуватися з ними та приймати участь у їх вихованні. Вона постійно намагалася побачити дітей, цікавилася у сусідів про стан їх здоровя, пересилала їм гроші. Встановити місце знаходження дітей, умови їх утримання і виховання вона не може. Деякий час діти проживали у бабусі в Кіровоградській області, зараз в с. Усатове Біляївського району Одеської області. Однак, їй достовірно відомо, що діти з батьком не проживають, в навчальних закладах не навчаються, відповідач ухиляється від їх утримання і виховання, що порушує права дітей, ставить під загрозу їх здоровя та життя. Рішення органу опіки та піклування про побачення з дітьми відповідач не виконує. Звернення до цього органу з приводу виконання його рішення позитивних результатів не дали. Вона працює, постійно проживає в житловому будинку, якій належить її «названій матері» в м. Одесі по вул. Толбухіна, 16. Остання не заперечує проти її проживання в будинку разом з дітьми.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 157, 159 161, 170 СК, просила: 1) зобовязати ОСОБА_4 не чинити їй перешкоди у вихованні синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та у спілкуванні з ними; 2) відібрати синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, від відповідача, з яким вони разом проживають та передати їй на виховання; 3) визначити місце проживання синів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з нею за адресою: м. Одеса, вул. Толбухіна, 16.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 26.01.12 р. (а. с. 264) позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зобовязання останнього не чинити їй перешкоди у вихованні дітей, за заявою ОСОБА_3 від 26.01.12 (а. с. 224) залишено без розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову, пояснивши, що позивачка працює, отримує заробітну плату, будинок, в якому вона проживає має відповідні умови, а його власниця згодна, щоб разом з нею у будинку проживали діти.

Представник третьої особи Біляївської райдержадміністрації, як органу опіки та піклування, в судовому засіданні пояснила, що позивачка неодноразово зверталася до них з приводу перешкоджання їй відповідачем приймати участь у вихованні дітей. В обох сторін є достатні умови для проживання дітей. Рішення про справі просила прийняти на розсуд суду.

Відповідач в судове засідання двічі 10.01.12 р. та 26.01.12 р. не зявився. Причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи сповіщений належним чином.

За згодою позивачки суд провів заочний розгляд справи.

Заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 27.01.12 р. позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визначено місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом з їх матірю ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 20.02.12 р. (а. с. 273) заяву ОСОБА_4 від 06.02.12 р. (а. с. 236) про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при невідповідності висновків суду обставинам, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. 161 СК) та процесуального (ст. 213 ЦПК) права: - після припинення шлюбних відносин у 2007 р. позивачка залишила дітей, сини з цього часу проживають разом з ним, навчаються у школі, він забезпечує їх духовний, моральний та фізичний розвиток. Матеріально він їх повністю забезпечує. Позивачка ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків: не турбується про їх здоровя, духовний та матеріальний стан; ухиляється від сплати аліментів за рішенням суду. Позивачка не має можливостей для забезпечення належного духовного, фізичного та морального розвитку синів: не має постійного місця проживання та власного житла. В порушення рішення органу опіки та піклування щодо місця проживання дітей вона неодноразово намагалася викрасти дітей зі школи.

ОСОБА_4 та його представник в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_3 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала. В судове зсідання не зявилась, про час та місце розгляду справи сповіщена належним чином (ч. 5 ст. 76 ЦПК), причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань від неї до апеляційного суду не надійшло. ОСОБА_8, представник ОСОБА_9 (а. с. 32), надала апеляційному суду заяву (а. с. ) про розгляд справи за її відсутності.

Представник третьої особи органу опіки та піклування, в особі Біляївської райдержадміністрації, в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяв та клопотань не надав.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи заочне рішення про задоволення позовної заяви ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що батьки дітей проживають окремо. Згоди з ким будуть проживати діти вони не дійшли. Висновками органу опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації від 08.07.10 р. та 25.02.11 р. визначено місце проживання дітей разом з батьком ОСОБА_4 та визначено час побачень матері з дітьми. Вказані рішення органу опіки та піклування відповідач не виконує, перешкоджає позивачці в побаченні з дітьми. Позивачка працює. Власниця будинку, який складається з пяти кімнат, і в якому проживає позивачка, та інші його мешканці дають згоду на проживання дітей в будинку разом з позивачкою. Суд не приймає до уваги висновки органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дітей з батьком, оскільки відсутні обставини, які унеможливлювали їх проживання разом з матірю. Позовні вимоги в частині відібрання дітей від відповідача не підлягають задоволенню, оскільки відсутнє рішення суду про визначення місця проживання дітей разом з батьком (а. с. 230 231).

Колегія суддів вважає, що погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції щодо визначення місця проживання дітей разом з матірю не можна, цих висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що від шлюбу сторін по справі (а. с. 6) народилося два сина: - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1; - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 7, 8). Згідно актового запису № 310 від 11.11.09 р. (а. с. 82) шлюб між батьками розірвано, з мати стягнуто аліменти на утримання дітей (а. с. 127, 306 - 308, 310, 314). Батьки разом не мешкають, згоди щодо того, з ким із них будуть проживати діти не дійшли.

Діти після розлучення батьків деякий час проживали у Кіровоградській області у бабусі (а. с. 57), навчалися у місцевій школі (а. с. 83, 84). На час розгляду справи проживають разом із батьком у належному останньому на праві особистої власності житловому будинку (а. с. 92, 312, 327). У дітей окрема кімната, яка обладнана всім необхідним для проживання, виконання шкільних завдань. Діти забезпечені одягом, іграшками та книжками (а. с. 188 189). З вересня 2010 р. діти навчаються в Усатівській загальноосвітній школі, знаходяться на обліку в Усатівській дільничній лікарні (а. с. 85 87, 100, 101, 105, 185, 200, 208, 210, 211, 317). Діти за місцем навчання характеризуються як дружелюбні, спокійні та чуйні. Директор школи відмічає, що вихованням дітей займається батько. Насильства з його сторони щодо дітей не спостерігається. Батьківські збори завжди відвідує батько, він приділяє достатньо уваги та часу вихованню дітей (а. с. 208). Мати намагається спілкуватися з дітьми, але останні відмовляються від зустрічей з нею. Мати без відома батька намагалася забрати їх зі школи та змінити місце їх проживання (а. с. 209).

Орган опіки та піклування за заявою ОСОБА_9 двічі розглядав питання щодо місця проживання дітей. До її звернення до суду 22.06.10 р. (а. с. 36 37) і під час розгляду справи 22.02.11 р.. Обидва рази місце проживання дітей було визначено разом із батьком. Разом з тим, було визначено час побачень матері з дітьми. Крім того, у висновку органу опіки та піклування від 22.02.11 р. (а. с. 150 151) вказується, що мати наполягала на тому, щоб старший син переїхав жити до неї всупереч його бажанню. Діти не виявляють бажання підтримувати стосунки з матірю, у них виникли побоювання, що мати забере їх від батька.

Мати свого житла не має. З лютого 1998 р. проживала в ІНФОРМАЦІЯ_4. З серпня 2006 р. по жовтень 2008 р. проживала разом з відповідачем за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, пров. Радянський, 20-а. Після чого проживала в житловому буднику, який належить її знайомим в м. Одесі по вул. Толбухіна, 16, однак з квітня 2012 р. в цьому будинку не мешкає (а. с. 4, 9, 171, 349). З вересня 2010 р. по квітень 2012 р. працювала мийником посуду в ТОВ «INTO SANA», сплачувала аліменти із заробітної плати (а. с. 10, 13 17, 309). За місцем колишньої роботи характеризується позитивно (а. с. 18). Відомостей про подальше працевлаштування позивачки матеріали справи не містять.

Батько має власний житловий будинок за адресою Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, пров. Радянський, 20-а. У 2008 р. працював водієм в ТОВ «Позавідомча охорона» (а. с. 121). З 04.07.11 р. зареєстрований підприємцем (а. с. 315). За місцем проживання батько характеризується позитивно (а. с. 88 91, 328).

ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на час розгляди справи виповнилося 10 років 3 місяці, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - 8 років 9 місяців. В судовому засіданні вони висловили побажання залишитися проживати разом із батьком. Пояснили, що батько до них дуже добре відноситься. У них є окрема кімната, в якій вони мешкають разом. Вони навчаються в Усатівській загальноосвітній школі. Вони не хочуть переїжджати до матері.

Між сторонами склалися правовідносини щодо визначення місця проживання дітей.

Відповідно до ст. ст. 3, 9, 12 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобовязуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків. Забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.59 р., у принципі 6, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Статтями 51, 52 Конституції України передбачено, що батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняється державою. Будь-яке насильство над дитиною переслідується за законом.

Статтею 7 СК передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією ООН про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

За правилами, передбаченими ст. ст. 160, 161 СК місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Згідно зі ст. 171 СК дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сімї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сімї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Позовна заява ОСОБА_3 містить суперечності. Серед підстав позову, вона вказує, що «…я достовірно знаю, що мої діти разом з позивачем не проживають і в дошкільних навчальних закладах не навчаються… ОСОБА_4 направив їх для подальшого проживання до своєї матері ОСОБА_10, що мешкає в Кіровоградській області. На цей час мені стало відомо, що ОСОБА_4 забрав дітей від своєї матері і вони знаходяться разом з ним за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Усатове, провулок Радянський, 20-а…» (а. с. 4). Разом з тим, ОСОБА_3 просила «…відібрати синів ОСОБА_6 і ОСОБА_7 від відповідача, з яким вони разом проживають та передати їй на виховання…» (а. с. ). Крім того, позивачка просить визначити місце проживання дітей в житловому будинку по вул. Толбухіна, 16 в м. Одесі, в якому сама на час розгляду справи апеляційним судом не мешкає.

За встановлених обставин, про те, що після розлучення діти весь час проживали з батьком, їм створені належні житлові умови, умови для фізичного та духовного розвитку, вони ходять до школи і знаходяться на обліку та обстежуються у медичній установі за місцем проживання батька, більш відповідальніше ставлення батька ніж матері до виконання своїх батьківських обовязків, особисту прихильність дітей до батька, вік дітей, орган опіки та піклування вважає доцільним визначити місце проживання дітей з батьком, - колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно проігнорував висновок органу опіки та піклування, послався на принцип 6 Декларації прав дитини та прийшов до хибного висновку щодо визначення місця проживання дітей з матірю. Колегія суддів вважає, що вищевказані обставини мають виключне значення при вирішенні спору між батьками щодо визначення місця проживання дітей і вважає доцільним визначити місце проживання братів ОСОБА_10 і ОСОБА_7 з їх батьком ОСОБА_4, оскільки це в першу чергу відповідає інтересам дітей. Зміна їх місця проживання, навчання, кола осіб з якими вони спілкуються та товаришують, за умови, що батьки проживають окремо, не відповідає інтересам дітей.

Судом першої інстанції неправильно застосовано ст. ст. 160, 161, 171 СК, порушено ст. 213 ЦПК щодо обґрунтованості рішення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Виходячи з встановленого, приймаючи до уваги, що невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи, порушення ним норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про повну відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дітей.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 27 січня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Біляївської райдержадміністрації, про визначення місця проживання дітей повністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. С. Комлева

ОСОБА_2