АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 22-ц-2090/5441/2012 р. Головуючий 1 інстанції: Ніколаєнко І.В.
Категорія: на дії ДВС Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Варюшичевій А.С. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2012 року по справі за скаргою ОСОБА_1 на дії Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про скасування постанови про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій, -

в с т а н о в и л а:

21 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Київського ВДВС Харківського міського управління юстиції, просив визнати дії останнього щодо стягнення з нього грошових коштів у розмірі 8999 грн. 69 коп. незаконними та скасувати постанову від 1 березня 2012 року про стягнення з нього витрат на проведення виконавчих дій за виконавчим листом, виданим Київським районним судом міста Харкова 5 лютого 2010 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 19 червня 2012 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування ухвали суду першої інстанції з постановленням нової ухвали, якою скасувати оспорювану постанову державного виконавця від 1 березня 2010 року.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були викладені в скарзі при зверненні до суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв в межах своїх повноважень.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, оскільки дійшов він його без повного зясування обставин, що мають значення для справи.

Наявні у справі матеріали свідчать про те, що на підставі виконавчого листа №2-1789/09, виданого Київським районним судом міста Харкова 5 лютого 2010 року, заявник ОСОБА_1 зобовязаний знести самовільно побудовану цегляну прибудову літ. «а8», сарай літ. «М», льох літ. «Л», які розташовані на земельній ділянці домоволодіння №99 по вул.Шевченко в м.Харкові, самочинно, у випадку з незгодою знесення вказаних прибудов відповідачем, зобовязати знести самовільно збудовані споруди за кошти позивача, після чого стягнути з відповідача ОСОБА_1 затрачені кошти на зніс.

13 лютого 2010 року старшим державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження, копія постанови була направлена сторонам виконавчого провадження. Боржник ОСОБА_1 копію постанови отримав особисто.

1 березня 2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції складено акт про витрати на проведення виконавчих дій (а.с.13), а також постанова про стягнення з боржника витрат на проведення виконавчих дій у сумі 8999 грн. 69 коп. (а.с.4)

Згідно вказаного акту від 1 березня 2012 року на проведення виконавчих дій затрачені наступні кошти:

- папір А4 пл. 80-148 арк. 11 грн. 84 коп.;

- обкладенка виконавчого провадження;

- виконавчі дії в ЄДРВП 5 дій 6 грн. 70 коп.;

- витрати згідно акта №1 виконаних ТОВ «РИО-Центр»робіт, сплачених стягувачем 8980 грн. 80 коп. (а.с.13).

За вимогами ст.41 Закону України «Про виконавче провадження»витрати органів державної виконавчої служби, повязані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витрати виконавчого провадження.

Витрати виконавчого провадження здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, які використовуються у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Кошти виконавчого провадження складаються з:

1) коштів виконавчого збору, стягнутого з боржника;

2) авансового внеску стягувача на організацію та проведення виконавчих дій;

3) стягнутих з боржника витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій;

4) інших надходжень, що не суперечать законодавству.

До витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, належать кошти, за рахунок яких здійснено оплату:

1) перевезення, зберігання і реалізації майна боржника;

2) послуг експертів, суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання та інших осіб, залучених у встановленому законом порядку до провадження виконавчих дій;

3) поштового переказу стягувачу стягнених аліментних сум;

4) проведення розшуку боржника, його майна або розшуку дитини;

5) розміщення оголошення в засобах масової інформації;

6) виготовлення та пересилання документів виконавчого провадження, ведення Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень;

7) інших витрат, необхідних для забезпечення належної організації виконання рішень органами державної виконавчої служби.

Усупереч вимогам вказаної норми Закону державним виконавцем фактично заходи щодо примусового виконання не приймалися.

Акт №1 приймання виконаних робіт за січень 2012 року говорить про те, що Замовники ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір №1 від 22 грудня 2011 року з Підрядником ТОВ «РИО-Центр»на роботи по демонтажу прибудови (літ. «а8») та сараю (літ. «М») з підвалом (літ. «Л»). 23 січня 2012 року Підрядник роботу здав, замовники - прийняли (а.с.17-18).

Згідно копії квитанції (а.с.16 (оборот)), оригінал якої суду для огляду не надавався, на адресу ТОВ «РИО-Центр»платник ОСОБА_5 перерахував 29 грудня 2011 року суму 8980,80 грн., як оплату за послуги по зносу згідно кошторису.

Чи є однією і тією самою особою ОСОБА_3, який є замовником на виконання робіт, і ОСОБА_5, який перерахував кошти у розмірі 8980,80 грн., не встановлено.

Надані суду матеріали виконавчого провадження не підтверджують: факт внесення стягувачем авансового внеску на організацію та проведення виконавчих дій; фактичного прийняття заходів виконавчою службою щодо виконання рішення, а саме знесення самовільно побудованих будівель, що розташовані на земельній ділянці домоволодіння №99 по вулиці Шевченка у місті Харкові.

Прийняте рішення постановою старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції не погоджується з вимогами ст.41 Закону України «Про виконавче провадження», якими передбачено перелік коштів, що є коштами виконавчого провадження.

Наявні матеріали справи не підтверджують того, що виконавча служба примусово виконала рішення суду за рахунок держави або за рахунок авансового внеску стягувачем.

В оскаржуваній постанові старший державний виконавець не обґрунтував та не привів мотивів, з яких вважав встановленою наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 саме на розрахунковий рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції витрат за проведення виконавчих дій.

На сукупність приведених обставин суд першої інстанції належної уваги не звернув, допустив при цьому неповне зясування обставин, що мають значення для справи; вважав встановленими обставини, які мають значення для справи, при їх недоведеності; його висновок не відповідає фактичним обставинам справи.

Все це за вимогами ч.1 ст.309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або його зміни.

За ст.208 ЦПК України судові рішення викладаються у таких формах:

1) ухвала;

2) рішення;

3) постанова.

У відповідності до ч.1 ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги на дії відділу державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції поспішно дійшов висновку, що державний виконавець діяв у межах своїх повноважень, у своєму рішенні (ухвалі) не привів мотивів, з яких вважає встановленою відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги скарги.

Особа, дії якої оскаржуються, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження підставності стягнення витрат на проведення виконавчих дій.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 19 червня 2012 року скасувати.

Дії державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції щодо стягнення з ОСОБА_1 витрат на проведення виконавчих дій за виконавчим листом №2-1789/09, виданим 5 лютого 2010 року Київським районним судом міста Харкова, визнати незаконними.

Постанову старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 1 березня 2012 року про стягнення з ОСОБА_1 витрат на провадження виконавчих дій у сумі 8999,69 грн. скасувати.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: