справа № 4-с/1416/18/2012
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

14 березня 2012 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження

встановив:

У січні 2012 року ОСОБА_3 звернулася із скаргою на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі державний виконавець) від 04.01.2012 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

У обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27.09.2009 за нею та ОСОБА_4 по ? частин за кожним визнано право власності на земельну ділянку площею 1000 м.кв., що розташована по вул.Кірова. 141 в м.Миколаєві. Рішення набрало законної сили 16.07.2009.

28.12.2011 Ленінським районним судом м.Миколаєва видано виконавчий лист, який 03.01.2012 вона предявила для примусового виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

04.01.2012 старшим державним виконавцем вказаної виконавчої служби ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, внаслідок чого ОСОБА_3 позбавлено на реалізацію права на власність та обмежено право розпорядження і користування земельною ділянкою.

У судове засідання сторони виконавчого провадження та державний виконавець не зявилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи, що матеріли справи містять достатньо доказів, суд вважає за можливе розгляд скарги здійснити за відсутності заявника та державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно частини другої статті 11 цього Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2009 первісний позов ОСОБА_3 задоволено, а у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 16.07.2009 рішення місцевого суду в частині визнання права власності на незавершене будівництвом житлового будинку, його реального поділу та реального поділу земельної ділянки скасовано, а справу в цій частині передано на новий розгляд до того ж суду, але в іншому складі. Рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні зустрічних вимог щодо спірної квартири скасовано та ухвалено в цій частині нове, яким визнано за сторонами право власності на квартиру по ? частки за кожним. У іншій частині рішення суду від 27.04.2009, а саме: визнання за сторонами права власності на земельну ділянку, відмови у задоволенні розподілу автомобіля та інших речей - залишено без змін.

За заявою ОСОБА_3 Ленінським районним судом м.Миколаєва 28.12.2011 видано виконавчий лист, який 03.01.2012 вона предявила для примусового виконання до Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції.

04.01.2012 старшим державним виконавцем вказаної виконавчої служби ОСОБА_5 винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, внаслідок чого ОСОБА_3 вважає, що її позбавлено права на реалізацію права на власність та обмежено право розпорядження і користування земельною ділянкою.

Із змісту оскаржуваної постанови вбачається, що відмовляючи у відкритті виконавчого провадження державний виконавець виходив з того, що у виконавчому документі відсутні заходи примусового виконання, що виключає здійснення виконавчих дій.

Відповідно статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами першою та другою статті 25 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови (у разі виконання рішення про примусове виселення боржника - у строк до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом.

Згідно із частиною першою статті 27 цього Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно пункту 8 частини першої статті 26 наведеного Закону підставою для відмови у відкритті виконавчого провадження є наявність інших передбачених законом обставин, що виключають здійснення виконавчого провадження.

Із системного аналізу наведених норм слідує, що примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, що передбачають можливість здійснення державним виконавцем заходів з примусового виконання судових рішень та інших виконавчих документів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Як вбачається змісту виконавчого листа, який відповідає резолютивній частині рішення Ленінського районного суду м.Миколаєва від 27.04.2009, спір вирішено шляхом визнання за сторонами права власності по ? частини приватизованої земельної ділянки.

Отже, рішення суду не є зобовязальним або таким, що покладало на ОСОБА_4 обовязок з вчинення певні дії на користь ОСОБА_3, а тому примусове виконання виконавчого листа є неможливе, крім того рішення суду не передбачає реального поділу земельної ділянки.

За таких обставин, державний виконавець правомірно відмовив у відкритті виконавчого провадження, а його дії та оскаржувана постанова не порушують право заявника на реалізацію права власності та не обмежують право на розпорядження і користування земельною ділянкою, оскільки оформлення права спільної часткової власності на земельну ділянку можливе шляхом звернення заявника на підставі рішення суду до відповідного державного органу без звернення до державної виконавчої служби.

Одночасно, суд вважає звернути увагу заявника на те, що у випадку порушення права власності на земельну ділянку іншими особами, вона вправі звернутися до суду із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

З огляду на викладене та керуючись статями 383, 386 та 387 ЦПК України, суд

ухвалив:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про відмову у відкритті виконавчого провадження відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Коваленко