Справа № 6-52/11 Провадження № 22-ц/0290/1969/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 79 Доповідач: Жданкін В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.06.2012 м. Вінниця

колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого: Жданкіна В.В.

Суддів: Пащенко Л.В., Медяного В.М.

При секретарі: Агеєвій Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.03.2011 року за поданням начальника Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ про тимчасове обмеження особи у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобовязань .

ВСТАНОВИЛА:

Начальник Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ звернувся з поданням до Ленінського районного суду м. Вінниці про обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України до виконання своїх зобов'язань, які виникли у нього на підставі виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.11.2005 р. та Староміського районного суду м. Вінниці від 07.09.2009 р

В поданні начальник Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ посилається на необхідність забезпечення фактичного виконання рішень судів чим і обумовлена, на його думку, необхідність обмеження виїзду боржника за межі України.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.03.2011 р. подання начальника Замостянського ВДВС Вінницького МУЮ задоволено, тимчасово обмежено ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення ним заборгованості.

В подальшому орган ДВС звертався до Ленінського районного суду м. Вінниці із заявою про виправлення описки у прізвищі боржника.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Вінниці від 23.04.2012 року заяву органу ДВС задоволено, виправлено описку в прізвищі боржника.

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду від 29.03.2011 р., в якій просить її скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права і відмовити в задоволенні подання

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 р. № 14 Про судове рішення у цивільній справірішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Однак, ухвала Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.03.2011 р. наведеним вище вимогам Постанови Пленуму ВСУ не відповідає.

Як вбачається з тексту оскаржуваної ухвали, в мотивувальній частині суд дійшов висновку, що боржник не в повній мірі виконує зобов'язання по сплаті аліментів, покладені на нього рішенням суду.

Більш того, судом зазначено, що боржник станом на дату прийняття оскаржуваної ухвали не виконав своїх зобов'язань, що свідчить про ухилення останнього від виконання судових рішень

Проте, з такими висновками суду погодитись не можна у зв'язку з їх безпідставністю та необґрунтованістю.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян ОСОБА_4 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Згідно положень п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України Про порядок вищу з України і вїзду в Українугромадян України може бути обмежений у праві виїзду за кордон, якщо відносно нього діють неврегульовані аліменти, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору у передбачених законом випадках.

Згідно п. 18 ч. З ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися де суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

Згідно до ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. У відповідності до положень з п. 7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема, за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що чинне законодавство України пов'язує можливість тимчасового обмеження особи у праві виїзду за межі України лише з встановленням та доведенням факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань за судовими рішеннями.

Як правильно встановлено судом, на виконанні у Замостянському відділі ДВС Вінницького МУЮ знаходяться виконавчий лист Придніпровського районного суду м. Черкас від 23.11.2005 р. та виконавчий лист Староміського районного суду м. Вінниці від 07.09.2009 року.

Як вбачається з наведених вище копій виконавчих листів з ОСОБА_2 стягується на користь ОСОБА_5 заборгованість, яка виникла у боржника за договором позики. Тобто, правовідносини, які склалися між стягувачем та боржником відносяться до правовідносин позики.

Водночас, судова колегія суду апеляційної інстанції звертає увагу на ту обставину, що жодний доказ, який би свідчив про виникнення у ОСОБА_2 будь-якої заборгованості по сплаті аліментів, в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, наведене свідчить про неналежне з'ясування судом всіх обставин справи та недостатнє дослідження доказів, як того вимагають положення ст. 214 ЦПК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, суб'єктом подання не подано суду будь-яких доказів які б свідчили саме про ухилення боржника від виконань рішення суду за наявності у боржника такої можливості.

Натомість, скаржником до апеляційної скарги додано (оскільки не брав участь у суді першої інстанції) матеріали, з яких зокрема вбачається, що зобов'язання ОСОБА_2 за зазначеними вище виконавчими листами виконуються в порядку ст. 70 ЗУ Про виконавче провадження, а саме, шляхом стягнення з заробітної плати відповідних відрахувань.

За таких обставин, судова колегія приходить до висновку, що судом в порушення вимог чинного законодавства взагалі не досліджувались факти ухилення боржника від виконання судових рішень.

Слід зазначити, що можливість застосування обмеження права особи щодо її виїзду за межі України існує лише в тому випадку, якщо є належні та допустимі докази недобросовісної та протиправної поведінки боржника щодо виконання зобов'язань, покладених на нього судовими рішеннями. Прикладом такої поведінки може бути ухилення боржника від виконання судових рішення, що також потребує належного та допустимого підтвердження, у відповідності до вимог чинного законодавства.

Та обставина, як обґрунтування протиправної поведінки боржника, що рішення суду не виконується боржником протягом тривалого часу та є невиконаним станом на дату вчинення відповідної процесуальної дії, на думку суду апеляційної інстанції, є помилковою.

Водночас, стабільне стягнення за виконавчим листом коштів із заробітної плати, відсутність у боржника майна для повного погашення боргу не може свідчити про протиправність поведінки боржника, а тому не може бути підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

ОСОБА_2 працює фінансовим директором ЗАТ Вінницький агрегатний заводі по своїм функціональним обовязкам вимушений виїжджати за межі України.

Колегія суддів враховує ту обставину, оскільки заробіток, з якого погашається борг, залежить і від тих відряджень.

З огляду на викладене ухвала суду підлягає скасуванню, а апеляцйійнав скарга задоволенню.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити, на ухвалу Ленінського районного суду м. Вінниці від 29.03.2011 року скасувати, ухвалити нову: у задоволенні подання начальника Замостянського Відділу державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції про обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

: