Номер провадження: 22-ц/1590/530/2012
Головуючий у першій інстанції Загороднюк
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

- при секретарях Трошині К.С., Журіло Г.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2010 року,

встановила:

У листопаді 2005 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищеназваним позовом і вказав, що квартира АДРЕСА_1 належала в рівних частках йому та його матері ОСОБА_5. 19.04.99 р. мати померла. Спадщину він фактично прийняв, проживаючи в квартирі. У квітні 2002 р. його сестра ОСОБА_6, з вернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину вищевказаної квартири за заповітом. У прийняті позову їй було відмовлено. При ознайомлені з матеріалами справи у квітні 2002 р. йому стало відомо про заповіт матері від 11.01.99 р., який посвідчений 21.01.99 р., тобто через два дні після смерті матері. Оскільки в прийняті позову було відмовлено, він не став оскаржувати заповіт. 01.08.04 р. його сестра, ОСОБА_6, померла. ЇЇ дочка ОСОБА_4 у вересні 2004 р. звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16.12.04 р. за ОСОБА_4 було визнано право власності на 1/2 частину квартири згідно заповіту ОСОБА_5 Вважає, що його матір ОСОБА_5 заповіт не підписувала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 258, 1247, 1248, 1257 ЦК, просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 11.01.99 р. за номером реєстрації 1 - 69 ААР № 860077, посвідчений 8-ою Одеською державною нотаріальною конторою 21.04.99 р..

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов в повному обсязі та просив задовольнити його.

Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала, вважаючи його необґрунтованим.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 19.11.10 р. позов задоволено. Визнано недійсним заповіт від 11.01.99 р. за номером реєстрації 1 - 69 ААР № 860077, засвідчений 8-ою державною нотаріальною конторою Одеського нотаріального округу 21.04.99 р. від імені ОСОБА_5 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати, визнати дійсним заповіт від 11.01.99 р. за номером реєстрації 1 - 69 ААР № 860077, посилаючись на те, що рішення є необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вислухавши осіб які з'явилися у судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене судом першої інстанції рішення зазначеним вимогам не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що заповіт від імені ОСОБА_5 на імя ОСОБА_6 було видано саме ОСОБА_5. Згідно наданої медичної документації ОСОБА_5 на період складання заповіту тяжко хворіла цілою низкою захворювань, зокрема з 21.01.99 р. церебральним атеросклерозом. 08.02.99 р. вона перенесла інсульт, тобто гостре порушення мозкового кровообігу, що ставить під сумнів видачу такого заповіту та його нотаріальне посвідчення нотаріусом. Таким чином, суд вважає, що відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК зазначений заповіт не відповідав волевиявленню заповідача, тому його слід визнати недійсним (а. с. 165 - 166).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Суд першої інстанції дійшов такого висновку із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Між сторонами склалися спадкові правовідносини, пов'язані із складанням заповіту, визнання заповіту недійсним.

Вказані правовідносини врегульовані відповідними законодавчими нормами, які містяться в ЦК УРСР (1963 р.), оскільки заповіт було складено та нотаріально посвідчено 11.01.99 р., заповідач помер 19.04.99 р. (а. с. 108 111, 136, 149, 214, 228 229). Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 1, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 р. № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 01.01.04 р.. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин.

Статтею 541 ЦК УРСР передбачено, що заповіт повинен бути складений у письмовій формі, власноручно підписаний заповідачем та нотаріально посвідчений.

За правилами ст. 48 ЦК УРСР недійсною є угода, яка не відповідає вимогам закону.

Частиною 3 ст. 10, ст. ст. 11, 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Стаття 213 ЦПК вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності.

Суд першої інстанції порушив вимоги вищевказаних норм матеріального та процесуального права.

Встановлено судом, що позов ОСОБА_3. заявив з підстав того, що його мати ОСОБА_5 заповіт не підписувала (а. с. 3 4). Підстави позову в подальшому не змінювалися. Згідно висновку № 240/02 судово-почеркознавчої експертизи від 21.04.10 р. (а. с. 125 127) та висновку № 10424/02 додаткової судово-почеркознавчої експертизи (а. с. 243 - 246) підпис в заповіті від 11.01.99 р. виконано самою ОСОБА_5.

Визнавши заповіт недійсним на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК (невідповідність заповіту волевиявленню заповідача), суд першої інстанції не дав повної, всебічної оцінки всім наявним в матеріалах справи доказам в їх сукупності, не врахував вищевказаних положень норм матеріального та процесуального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України: - застосував норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню; - вийшов за межі позовних вимог. Доводи апелянта про необґрунтованість рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи є обґрунтованими.

Відповідно до положень, які містяться в ст. ст. 11, 303 ЦПК, вимоги апелянта щодо визнання дійсним заповіту від 11.01.99 р. є неспроможними.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для ухвалення нового рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовані норми матеріального права, порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції необхідно скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 листопада 2010 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним заповіту - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. М. Миза

ОСОБА_2