Лисичанський міський суд Луганської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09. 2012 р. м. Лисичанськ

Лисичанській міський суд Луганської області в складі:

головуючого судді Фастовця В.М.,

при секретарі судового засідання Бандуровій В.І.,

з участю представників

позивачки ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Лисичанську цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Навчально-курсовий комбінат" про зобовязання до видачі трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагород до ювілейної дати та до свята, компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням останньої заяви про збільшення позовних вимог (а.с.108-109) вказала, що з 05.06.2008 р. працювала на посаді викладача ВП "УКК" ПАТ "Лисичанськвугіля", з 05.12.11. по 02.01.2012 р. вона повинна була перебувати у черговій відпустці, однак у звязку із хворобою перебувала на лікарняному по 17.01.2012 р.. 18.01.2012 р. вона написала заяву про звільнення за власним бажанням, яку керівник відмовився приймати, тому вона здала її до відділу кадрів ПАТ, однак до часу звернення до суду вважас себе не звільненою з посади.

Оскільки їй не видали трудову книжку, вона просить зобовязати відповідача видати їй трудову книжку і на підставі ст.235 КЗпП України стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу в розмірі 29 625,1 грн.

В порушення ст. 116 КЗпП України з нею не провели розрахунок при звільнені, не сплативши компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 7899, 92 грн.,які просить, стягнути з відповідача.

Відповідно до положень колективного договору їй не виплатили 100 грн. до 8 Березня і винагороду в розмірі посадового окладу до ювілейної дати - досягнення позивачкою 60-ти річчя, які вона теж просить стягнути з відповідача.

Позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 4000 грн. мотивувала виключно невидачею трудової книжки, внаслідок чого вона не може перерахувати пенсію знайти нову роботу, що привело до втрати нормальних життєвих звязків (а.с.1 зв.).

Позивачка у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Доповнила, що після того, як вона здала заяву у відділі кадрів об'єднання, до УКК вона вже не приходила. До неї ніхто не приходив з трудовою книжкою, вона отримала листа, в якому її 03.03.2012 р. їй пропонували вийти на роботу. У відділі кадрів ВП "УКК" провадилася перевірка працівниками з обєднання, які встановили порушення під час її звільнення.

На пропозицію суду та неодноразове запрошення представників відповідача відмовлялася добровільно отримувати трудову книжку, мотивуючи це тим ,що отримає її тільки за рішенням суду.

Представник позивачки позов та пояснення позивачки підтримав. Доповнив, що підставою для вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу є саме невидача трудової книжки. Позицію позивачки щодо не отримання трудової книжки до рішення суду підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав. Суду пояснив, що позивачка була звільнена без порушень, трудову книжку їй намагалися вручити, виходили неодноразово до неї додому, однак двері ніхто не відчиняв. Намагалися відшукати її у лікувальних закладах, для чого робили запити. Компенсацію при звільнені за невикористану відпустку нарахували і сплатили у квітні. Виплати до ювілейної дати і 8 Березня неможливі, бо на час досягнення 60-ти років і свята позивачка вже не працювала у ВП. Окрім того, у звязку з тяжким матеріальним становищем відповідача, такі виплати були призупинені.

Представник відповідача ОСОБА_2 пояснення представника ОСОБА_3 підтримав. Доповнив, що є колишнім працівником міліції, лист від 03 березня 2012 р. позивачці направлявся, про необхідність виходу на роботу в ньому вказали, бо намагалися будь-яким чином запросити позивачку для видачі трудової книжки.

Свідок ОСОБА_5 пояснила, що позивачці була донарахована компенсація за невикористану відпустку на підставі наказів про відпустки, яку сплатили у квітні 2012 р.. коли зявилися кошти.

У судовому засіданні були досліджені інші докази: трудова книжка позивачки: заява позивачки про звільнення; лист позивачки від 12.03.2012 р.: довідка ГІФУ про доходи позивачки; лист відповідача від 03.03.2012; відгук на позов; накази про прийняття та звільнення позивачки; колективні договори ВП "УКК" на 2009-2011 р. зі змінами та доповненнями і на 2010-2012 р. ПАТ "Лисичанськвугілля"; витяг з протоколу №13 розширеного засідання профспілки ВП "УКК" від 11.01.2012.; витяг з журналу вхідної кореспонденції; акти приходу додому до позивачки; лист відповідача до позивачки від 22.05.2012 р. з описом поштового вкладення; відповідь управління здравоохорони: бухгалтерська довідка та довідка ПФУ; довідки про кількість невикористаних відпусток, розрахунку компенсації при звільнені, особова картка позивачки; накази про відпустку позивачки; службова записка; зведена відомість сум про зарахування на картковий рахунок; платіжне доручення; особові рахунки позивача; штатний розпис:;довідка про компенсації за використану відпустку; вирок Лисичанського міського суду від 26.05.2012 р.; акт перевірки від 17.02.2012 р..

В судовому засіданні встановлено, що позивачка на підставі наказу №46-к від 05 червня 2008 р. працювала на посаді викладача "Учбово-курсового комбінату" ПАТ "Лисичанськвугілля" (а.с.27).

Наказом №5-к від 18 січня 2012 р. позивачка згідно власної заяви від 18 січня 2012 р. (а.с.28, 29) на підставі ст.38 КЗпП України була звільнена за власним бажанням.

Згідно ст.47 ч.1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку...

Відповідно до ст.235 ч.4 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Суд вважає, що в судовому засіданні не було встановлено вини відповідача у невидачі позивачці трудової книжки, а тому відмовляє у задоволені позову про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Так, позивачка пояснила, що 18 січня 2012 р. не повернулася на місце роботи після надання заяви про звільнення до відділу кадрів обєднання.

З наданих відповідачем актів (а.с.47-50, 53) вбачається, що представники відповідача неодноразово намагалися вручити позивачці трудову книжку.

У суду немає підстав сумніватися в цих актах з огляду на те, що позивачкою не надані докази звернення за трудовою книжкою, незважаючи на нібито необхідність працевлаштування і перерахунку пенсії, як зазначала позивачка в позові в обґрунтування моральної шкоди. Докази того, що заява від 12.03.2012 р. (а.с.9) була надіслана відповідачу або надавалася іншим способом (поштове повідомлення про вручення, вхідна дата, номер на заяві тощо) відсутні. Не надано суду і доказів звернення до правоохоронних органів чи органів захисту праці з приводу нібито порушень прав позивачки.

Навпаки, пояснення представників відповідача щодо намагання розшукати позивачку для вручення трудової книжки підтверджуються, зокрема, зверненням до управління охорони здоровя ще у лютому 2012 р. (а.с.54).

З відповіді на запит представника відповідача (а.с.89) вбачається, що перевірка відділу кадрів ВП "УКК" не провадилася. Під час перевірки виробничої та фінансово-господарської діяльності ВП "УКК" порушень при звільнені позивачки встановлено не було (а.с.111-113). Вказані докази також спростовують твердження позивачки.

Враховуючи відмову позивачки отримати трудову книжку на пропозицію суду та неодноразові запрошення представників відповідача для отримання трудової книжки, суд вважає, що вимоги про зобовязання до видачі трудової книжки не підлягають задоволенню за відсутності предмету спору.

Тому з позиції позивачки та вищенаведених доказів суд робить висновок, що позивачка умисно ухилялася від отримання трудової книжки з метою штучного створення умов для отримання середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі ст.235 КЗпП України, що є зловживанням правом.

Згідно п.4.18 колективного договору між адміністрацією та профспілкою ВП "УКК" в редакції від 11.06.2010 р. (а.с.37) і п.5.6.17 колективного договору між ВАТ "Лисичанськвугілля" і теркомом профспілки працівників вугільної промисловості (а.с.94) виплата премії за тривалу та сумлінну працю може нараховуватися за наказом генерального директора чи керівника ВП за погодженням із профспілками.

Таким чином, вказана виплата є не обовязковою. Суду не надані докази існування наказів генерального директора відповідача або керівника ВП "УКК" про преміювання позивачки. На час досягнення 60-ти річчя вона була звільнена з підприємства (а. с. 3). Також не може вважатися сумлінною праця позивачки, якщо з копії її трудової книжки (а.с.6 зв.) вбачається, що на підставі вироку Лисичанського міськсуду їй було заборонено займані посади, повязані із адміністративно-господарськими функціями, а з самого вироку видно, що вона засуджена за посадовий злочин, скоєний під час роботи у відповідача (а.с.99-102).

Також не була позивачка працівником відповідача станом на 8 березня 2012 р..

Тому суд відмовляє у задоволенні позову і в частині стягнення винагороди до ювілейної дати та 100 грн. до 8 Березня.

Суд не приймає посилання позивачки на те, нібито вона не була звільнена з підприємства станом на 31 січня та 8 березня 2012 р. бо це суперечить вимогам самої ж позивачки про стягнення компенсації за невикористану відпустку при звільнені і зобовязання до видачі трудової книжки, що можливо тільки у разі звільнення.

Помилково нарахована їй сума в розмірі 100 грн. була відсторнована у квітні 2012 р. (а. с.56-57). Інші суми (окрім компенсації за невикористану відпустку) позивачці після січня 2012 р. не нараховувалися і не сплачувалися (а.с.90).

Оцінюючи лист директора ВП "УКК" від 03 березня 2012 р. (а.с.21) суд вважає цілком достовірним пояснення колишнього працівника міліції ОСОБА_2. що такого листа він підписав з метою будь-яким чином примусити позивачку з'явитися до ВП "УКК" за отриманням трудової книжки.

Не підтверджені позивачкою і вимоги щодо компенсації за невикористану відпустку. З наданих відповідачем довідок, особової картки, копій наказів про відпустку позивачки, платіжного доручення, зведеної відомості та реєстру платіжних доручень, довідки УПФУ вбачається, що кількість невикористаних днів відпустки та розмір виплаченої компенсації нарахований правильно (а.с.58, 60, 62-68, 77-79, 90. 91).

Тому підстави у задоволенні позову в цій частині теж відсутні.

У звязку з тим, що трудові права позивачки не порушені, не підлягають задоволенню і позовні вимоги про стягнення моральної шкоди. Окрім того, обґрунтовуючи позов в частині стягнення моральної шкоди виключно невидачею трудової книжки, внаслідок чого вона не може перерахувати пенсію та знайти нову роботу (а.с.1 зв.). позивачка на протязі 5-ти місяців відмовлялася отримувати цю книжку на пропозицію суду та представників відповідача, що свідчить про надуманість підстав для стягнення моральної шкоди.

Додатково суд зазначає, що питання остаточного розрахунку судом не досліджувалися за відсутності відповідних позовних вимог та посилання на неповний або несвоєчасний розрахунок як на підставу інших позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до відкритого акціонерного товариства "Лисичанськвугілля" в особі відокремленого підрозділу "Навчально-курсовий комбінат" про зобов'язання до видачі трудової книжки, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, винагород до ювілейної дати та до свята, компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Луганської області через Лисичанський міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня винесення рішення апеляційної скарги.

Суддя: