Справа № 0308/431/2012
Провадження № 2/0308/1282/2012
У Х В А Л А

04 вересня 2012 року суддя Луцького міськрайонного суду Волинської області Олексюк А.В., ознайомившись з апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження від 08 квітня 2011 року у справі за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банквід імені якого діє філія Волинське обласне управління ВАТ Ощадбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та виконання зобовязань,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 08 квітня 2011 року відкрито провадження в справі за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банквід імені якого діє філія Волинське обласне управління ВАТ Ощадбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та виконання зобовязань.

27 серпня 2012 року відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на дану ухвалу, в якій просить ухвалу скасувати у звязку з порушенням судом правил підсудності при її постановленні.

Дану апеляційну скаргу слід повернути відповідачу ОСОБА_1 з наступних підстав.

Відповідно до ст. 14 Закону України Про судоустрій і статус суддівучасники судового процесу та інші особи у випадках і порядку, встановлених процесуальним законом, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судового рішення, а також на перегляд справи Верховним Судом України.

За змістом ст.ст. 13, 292 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов'язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 27 ЦПК України серед інших прав, наданих особам, які беруть участь у справі, передбачено право оскаржувати рішення і ухвали суду.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу (ч. 2 ст. 292 ЦПК України).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 293 ЦПК України окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_1 12.03.2012 року подавав апеляційну скарги на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 08 квітня 2011 року про відкриття провадження в даній справі з підстав порушення судом правил підсудності.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 28 березня 2012 року апеляційну скаргу від 12.03.2012 року було залишено без руху та було надано можливість протягом тридцяти днів з моменту отримання копії даної ухвали звернутись до апеляційного суду з заявою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення.

Ухвалою Апеляційного суду Волинської області від 07.05.2012 року було відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банквід імені якого діє філія Волинське обласне управління ВАТ Ощадбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та виконання зобовязань за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду від 08..04.2011 року .

Зазначена ухвала апеляційного суду про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі набрала законної сили та не була оскаржені відповідачем ОСОБА_1 в касаційному порядку.

Таким чином, відповідачем ОСОБА_1, вже вдруге, подано апеляційну скаргу аналогічну за змістом та підставами попередній.

Відповідно до ч. 2 ст. 293 ЦПК України заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду. У разі подання апеляційної скарги на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду, суд першої інстанції повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу, яка не підлягає оскарженню.

Аналіз викладених обставин дає підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на оскарження судових рішень, що спрямовано на свідоме, навмисне і недобросовісне затягування судового розгляду даної справи, яка тривалий час не може бути вирішена по суті предявленого позову.

Згідно з ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Виходячи із завдань цивільного судочинства, зокрема, щодо своєчасності розгляду і вирішення цивільних справ, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 повторно подав апеляційну скаргу на ухвалу суду про відкриття провадження у справі від 08 квітня 2011 року з недоліками, які були допущені при подачі попередньої апеляційної скарги на ту ж ухвалу, та знову ж таки не звертається з завою про поновлення строку апеляційного оскарження із зазначенням поважних підстав для його поновлення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід повернути відповідачу.

Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людинивід 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст. 17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобовязання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

У своєму рішенні у справі Калашников проти РосіїЄвропейський суд зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.

У справі Преда і Дардарі проти ІталіїСуд вказав, що метою норми ст. 17 Конвенції є запобігання використанню принципів, на яких ґрунтується Конвенція, щоб здійснювати будь-яку діяльність, спрямовану на скасування прав і свобод, визнаних цією Конвенцією. Крім того, Суд звертає увагу на те, що зловживанням правом визнається і така діяльність, яка фактично не спричинила шкоди, однак мала своєю метою у майбутньому використати певне право для порушення прав інших осіб.

З аналізу зазначених норм Конвенції та практики Європейського суду вбачається, що питання про порушення ст. 17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.

Враховуючи викладене, а також те, що сутність проблеми зловживання правом полягає у співвідношенні нормативного i фактичного, вважаю, що в даному випадку є всі правові підстави стверджувати про зловживання відповідачем своїм процесуальним правом на оскарження судового рішення, оскільки дії ОСОБА_1, що виразилися у неодноразовому поданні апеляційної скарги на ухвалу суду, є усвідомленими вольовими систематичними вчинками, що лише формально ґрунтуються на положеннях процесуального права і не мають за мету захист порушених, невизнаних чи оспорюваних її прав, а навпаки такі вчинки та діяльність переслідують іншу мету затягування розгляду справи у зв'язку з пересиланням справи між судовими інстанціями шляхом подачі апеляційних скарг, що в свою чергу порушує передбачене Конвенцією право позивача на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм процесуального права, а також з метою забезпечити виконання завдань цивільного судочинства, дотримання засад і принципів міжнародного права, вважаю, що дану апеляційну скаргу слід повернути відповідачу ОСОБА_1

Керуючись ст. 293 ЦПК України,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу про відкриття провадження від 08 квітня 2011 року у справі за позовом прокурора м. Луцька в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства Державний ощадний банквід імені якого діє філія Волинське обласне управління ВАТ Ощадбанкдо ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та виконання зобовязань говором повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Луцького міськрайонного суду А.В.Олексюк