АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2-24/11 Головуючий в першій
Провадження 22-ц/491/614/12 інстанції Філатов К.Б.
Категорія № 46 ( ІУ) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.

суддів: Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі: Бадалян Н.О.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, відповідача - ОСОБА_3, його представника - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 1997 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у зареєстрованому шлюбі з 16.07.1977 року по 04.12.1995 рік. В період шлюбних відносин на спільні сімейні кошти ними було побудовано двоповерховий будинок № АДРЕСА_1.

У зв'язку із тим, що сім'я розпалась та згоди по вирішенню питання про розподіл спільного майна подружжя сторони не дійшли, після неодноразових змін, уточнень та доповнень позовних вимог, в остаточній редакції від 25.03.2011 року (а.с.94 том 4) ОСОБА_2 просила суд:

- визнати за нею право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, присудити їй частину житлового будинку, на суму 105000грн., передати у власність три житлові кімнати, які розташовані на другом поверсі будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 19,5 м2, 19,9 м2, 8,4 м2 та балкон 1,2м2, усього площею 49, м2 - загальною вартістю 96 361,93 грн.

-присудити їй частину господарських будівель , а саме:

душу "Б", загальною площею 1,22 м2, вартістю - 275 грн.,

туалету "В", загальною площею 1,21 м2, вартістю - 318 грн.,

1/2 частину замощення , вартістю - 248 грн.,

1/2 частину парканів № 1-4 , вартістю - 619,50 грн.

-покласти на відповідача ОСОБА_3 обов'язок компенсувати їй різницю у вартості рівних часток сумісного домоволодіння в сумі 3341,73 грн.

Зобов'язати відповідача ОСОБА_3 компенсувати їй частку в автомобілі ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1 у сумі 5000 грн. Визнати за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки 193м2.

Визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності в сумісно нажитому майні в сумі 114154,07 грн. , а саме:

- визнати за відповідачем право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1, яка складається з сіней загальною площею 5,1м2, кухні загальною площею 1,4м2, ванної кімнати площею 2,6 м2, жилої кімнати 19,6 м2, льох прощею 8,7 м2, усього загальною площею 52 м2 на загальну суму 103638,39 грн.

Визнати за відповідачем ОСОБА_3 право власності на частину господарських будівель: літня кухня "Е", загальною площею 10,25 м2, вартістю 923,00 грн., сарай "Г" загальною площею 21,59 м2, вартістю 3256 грн., сарай "Д" загальною площею 10,02 м2, вартістю 322 грн., сарай "Ж" загальною площею 4,05 м2, вартістю 147 грн., 1/2 частину замощення, вартістю 248 грн., 1/2 частину парканів № 1-4 , вартістю 619,50 грн. Присудити відповідачу автомобіль ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1 вартістю 10 000 грн.

У листопаді 2003 році ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Після уточнень, доповнень позовних вимог ОСОБА_3, в остаточній редакції (а.с.73 том 4) просить суд: виділити йому домоволодіння АДРЕСА_1, визнавши за ним право власності на нього, стягнути з нього на користь ОСОБА_2 вартість 1/2 частини цього домоволодіння у сумі 72 379 грн.. Виділити йому автомобіль ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1., стягнувши з нього на користь ОСОБА_5 1/2 частину його вартості 2400 грн. Стягнути судові витрати.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 вартість її частки домоволодіння АДРЕСА_1 в сумі 72 739 грн., вартість частки автомобіль ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1. в сумі 2400, а всього стягнути на її користь 75139 грн. В іншій частині позову ОСОБА_2 відмовлено.

Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 і на автомобіль ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1.

Додатковим рішенням Центрально- Міського районного суду м.Кривого Рогу від 19 січня 2012 року доповнено резолютивну частину рішення абзацом наступного змісту: стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 1350 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині присудження їй компенсації за належну частину спірного домоволодіння і компенсацію частки автомобіля в сум 2400 грн. та в частині визнання права власності ОСОБА_3 на домоволодіння АДРЕСА_1. Просить змінити рішення, визнати за нею право власності на 1/2 частину житлової будівлі двоповерхового будинку "А-1" та господарських споруд душа "Б", туалета "В", 1/2 частину замощення ,1/2 частину парканів № 1-4, стягнути з відповідача вартість частки автомобіля марки ВАЗ 21013, державний номер НОМЕР_1 в сумі 7066грн.

Визнати право ОСОБА_3 на 1/2 частку житлової будівлі двоповерхового будинку "А-1" та господарських споруд: літньої кухні "Е", сараю "Г", сараю "Д", сараю "Ж", гаража "З", 1/2 частину замощення ,1/2 частину парканів № 1-4, та визнати за ним право власності на автомобіль марки ВАЗ 21013.

Вважає, що суд не врахував, що присудження грошової компенсації замість частки у спільному майні подружжя допускається лише за її згодою, однак вона свого житла не має, тому не згодна на компенсацію. Крім того, судом не враховано, що відповідачем не перераховані кошти на депозитний рахунок суду у присудженому розмірі.

Судом не наведено жодного обґрунтування неможливості поділу спірного домоволодіння, та висновок судово-будівельної експертизи не містить висновки щодо неможливості спільного користування домоволодінням.

Крім того, вважає, що судом не враховано, що вартість автомобіля станом на 01.12.1996 року становила 1770 у.о., тому за ставкою НБ У вартість на час розгляду справи становить 14132,57грн., у зв'язку із чим вважає, що компенсація його вартості є значно заниженою.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_6 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, та сторонами не оспорюється, що з 15 вересня 1977 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 грудня 1995 року шлюб розірваний. За період шлюбу сторони придбали автомобіль ВАЗ 21013 держзнак НОМЕР_1.

Згідно виписки з рішення садового товариства «Родничок» №4, 17.10.1992 року за заявою позивача відповідач був прийнятий у члени садового товариства замість позивача, та на нього переоформлена садова ділянка НОМЕР_2 у зазначеному товаристві. ( том 1 а.с.22).

Рішенням виконкому Криворізької міської ради № 152 від 13.04.1994 року змінено цільове призначення земельної ділянки по АДРЕСА_1 яка раніше виділена Криворізькому державному ремотно-монтажному комбінату «Техносервіс» під створення садового товариства, для використання їх як житлових будинків.

Згідно акту прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння, будівництво спірного домоволодіння розпочате у 1990 році у період шлюбу сторін. Спірне домоволодіння прийняте в експлуатацію 10.03.1995 року.(том1 а.с. 40, 42).

Свідоцтво про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 видане на ім'я відповідача 27.03.1995 року. ( том1 а.с.41).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що спірне домоволодіння побудоване за період шлюбу, у зв'язку з чим є спільною сумісною власністю подружжя, де їх частки з відповідачем є рівними та спірне домоволодіння можливо поділити у натурі.

Відповідач, звертаючись до суду з зустрічним позовом, посилався на те, що будівництво спірного домоволодіння, яке переобладнане з дачного будинку, розпочате у період шлюбу з позивачкою, але закінчене ним після припинення сторонами у червні 1994 року, шлюбних відносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння, суд першої інстанції дійшов висновку про необхідність визнання права власності на спірне домоволодіння за відповідачем та стягнення з відповідача на користь позивача вартості її частки у спірному домоволодіння у сумі 72739 грн..

Однак, колегія суддів не може погодитись з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Статтею 22 КзПШ України, яка діяла на час виниклих між сторонами правовідносин передбачено, що майно, нажите подружжям під час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони припинили шлюбні відносини у червні 1994 року. Зазначений факт підтверджується матеріалами справи: позовною заявою позивача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, згідно якої, ОСОБА_2 вказує, що шлюбні відносини між нею та відповідачем припинені у червні 1994 року ( том1 а.с.23); договором про розподіл майна, придбаного подружжям під час шлюбу від 10.06.1995 року, постановою президії Дніпропетровського обласного суду від 01.07.1998 року ( том1 а.с. 25,77).

Таким чиномё колегія суддів вважає, що сторони припинили шлюбні відносини у червні 1994 року.

Посилання позивача на допущену у позовній заяві про розірвання шлюбу помилку у даті припинення шлюбних відносин, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки факт припинення шлюбних відносин у червні 1995 року не підтверджений належними доказами.

Відповідно до положень ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим ( частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Як вбачається із змісту позовної заяви ОСОБА_2, нею не ставилося питання щодо одержання від відповідача грошової або іншої матеріальної компенсації вартості її частки.

Як вбачається із змісту позовних вимог відповідача ОСОБА_3 щодо розподілу спірного домоволодіння, позивач просив суд визнати за ним право власності на спірне домоволодіння, та стягнути з нього компенсацію частки позивача, оскільки вона забезпечена житлом, а він іншого житла не має.

Визнавши за відповідачем право власності на спірне домоволодіння та стягнувши з нього на користь позивача компенсацію вартості її частки у спірному домоволодінні, суд першої інстанції не зазначив підстави, з яких він виходив при вирішенні спору в цій частині та не взяв до уваги, що згідно положень частини 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо:

1) частка є незначно, і не може бути виділена в натурі;

2) річ є неподільною;

3) спільне володіння і користування майном є неможливим;

4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Частиною другою зазначеної статті передбачено, що суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачем ОСОБА_3 не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що частка позивача у спірному домоволодінні є незначною, річ є неподільною; спільне володіння і користування спірним домоволодінням є неможливим; та припинення права власності на спірне домоволодіння не завдасть істотної шкоди інтересам позивача.

Крім того, позивачем попередньо не внесена вартість частки позивача на депозитний рахунок суду.

За таких обставин, висновок суду щодо наявності підстав для визнання права власності на спірне домоволодіння за відповідачем та стягнення з нього на користь позивача вартості її частки у спірному домоволодінні є помилковим.

У зв'язку з чим, позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визнання за ним права власності на спірне домоволодіння та стягнення з нього на користь позивача вартості її частки у спірному домоволодінні не підлягають задоволенню.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 55 від 25.01.2010 року ( том4 а.с.55-63) ринкова вартість виконаних будівельних робіт та матеріалів по домоволодінню АДРЕСА_1 станом на червень 1994 року, тобто на момент фактичного припинення шлюбних відносин, в цінах на грудень 2009 року, складає 319453грн.. Ринкова вартість виконаних будівельних робіт ОСОБА_3 та вартість використаних матеріалів в період з червня 1994 року по грудень 2009 року по спірному домоволодінню складає 319453 грн. - 145478 грн.= 173975 грн.. Вартість виконаних ОСОБА_3 будівельно-ремонтних робіт та матеріалів по спірному домоволодінню, по перебудові житлового будинку складає 173975грн. - 118852грн. = 55123грн.. Вартість виконаних ОСОБА_3 будівельних робіт та матеріалів по будівництву господарчих будівель складає 118852грн.. Загальна ринкова вартість виконаних робіт ОСОБА_3 та матеріалів по будівництву домоволодіння АДРЕСА_1 за період з червня 1994 року по жовтень 2008 року, в цінах на момент проведення експертизи 173975грн.. Загальна вартість (дійсна) всього домоволодіння та житлового будинку складає 319453 грн..

Частка ОСОБА_2 від загальної вартості домоволодіння, враховуючи вартість домоволодіння на 2009 рік складає 22.77%, частка ОСОБА_3 - 77.23%. Розподіл домоволодіння в натурі, згідно визначених часток, (частка ОСОБА_2- 22.77%, частка ОСОБА_3 - 77.23%) неможливий. ( том 4 а.с. .55-63, 79-81,). Частка, яку складає від загальної вартості домоволодіння частка ОСОБА_3 - 77/100, частка ОСОБА_2 - 23/100.

Доводи апеляційної скарги щодо можливості розподілу спірного домоволодіння в натурі є безпідставними і спростовуються зазначеним висновком експертизи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_2 та зустрічний позов ОСОБА_3 про розподіл спірного домоволодіння підлягає частковому задоволенню, та визнанню за ОСОБА_2 права власності на 23/100 частини спірного домоволодіння, за ОСОБА_3 право власності на 77/100 частини спірного домоволодіння. Позовні вимоги ОСОБА_2 в частині поділу спірного домоволодіння в натурі не підлягають задоволенню, оскільки згідно висновку зазначеної вище судової будівельно- технічної експертизи розподіл спірного домоволодіння в натурі, згідно визначених часток, є неможливим.

Вирішуючи спір в частину поділу автомобіля, суд першої інстанції визнав право власності на спірний автомобіль за позивачем та стягнув з нього на користь позивача компенсацію вартості 1/2 частини автомобіля в сумі 2400грн.

Рішення суду в цій частині відповідачем не оскаржено.

Посилання в апеляційній скарзі позивача на те, що судом не враховано, що вартість автомобіля станом на 01.12.1996 року становила 1770 у.о., тому за ставкою НБУ вартість на час розгляду справи становить 14132,57грн., у зв'язку із чим вважає, що компенсація його вартості є значно заниженою, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки згідно зазначеного висновку залишкова вартість спірного автомобіля визначена станом на 01.12.1996 року та складає 1175грн.04 грн.. Згідно зазначеного висновку експерта, визначена сума 1770 у.о. є вартістю автомобіля марки «ВАЗ 21013» зі строком експлуатації 13 років. Однак, позивачем не надано належних доказів щодо дійсної ринкової вартості спірного автомобіля станом на теперішній час.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині, висновок суду щодо розміру компенсації вартості частки позивача у спірному автомобілі, не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення відповідно до вимог п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 23/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 77/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині цих позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати, пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1084.76грн. за розгляд справи у суді першої інстанції, та 150 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309 ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Центрально- Міського районного суду м. Кривого Рогу від 22 листопада 2011 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння та в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл домоволодіння та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл домоволодіння, задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 23/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 77/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

В іншій частині цих позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1084.76грн. за розгляд справи у суді першої інстанції та 150 грн. за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складання повного рішення відкладено до 28 лютого 2012 року.

Головуючий : А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

Г.О. Савіна