АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа: № 2-2303/2011 р. Головуючий: 1 інстанції
Провадження: № 22-ц-/2090/3837/2012 р. ОСОБА_1 Категорія: спонукання до вчинення Доповідач: Даниленко В.М
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2012 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Піддубного Р.М.,

при секретарі: Коліснику Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Жилкомсервіс» про спонукання до вчинення певних дій, стягнення зайво сплачених коштів на оплату житлово-комунальних послуг, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2011 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказував на те, що на підставі відповідного ордеру, виданого Виконавчим комітетом ОСОБА_3 народних депутатів м. Харкова 13 серпня 1981 року, його сімя займає житлове приміщення - ізольовану квартиру № 10 у житловому будинку № 52 по вул. Блюхера в м. Харкові.

Починаючи з 2008 року він неодноразово звертався письмово до відповідача - КП «Жилкомсервіс» з питань приведення в належний експлуатаційний стан місць та внутрішньобудинкових систем загального користування, але відповідач ніяких реальних заходів реагування на його звернення не вжив.

Так, один стояк опалення та тепловий прилад у коридорі 3-го поверху не діє, з того ж часу у коридорах та сходовій клітині не має освітлення, штукатурка, масляна фарба та білення стін і стель на значній площі відшарувалися, поточний ремонт місць загального користування не проводився на протязі десятків років.

Крім того, позивач має статус «Дитина війни», тобто право на пільги при оплаті житлово-комунальних послуг, однак плата за вивіз твердих побутових відходів нараховується йому відповідачем у повному обсязі без врахування цих пільг.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що відповідач по справі є балансоутримувачем житлового будинку № 52 по вул. Блюхера в м. Харкові та виконавцем житлово-комунальних послуг, які надаються його мешканцям, позивач ОСОБА_2 просив суд у примусовому порядку зобовязати КП «Жилкомсервіс» провести поточний ремонт місць загального користування і сміттєпроводу в цьому будинку та стягнути з відповідача на його користь 620,00 грн., переплачених за надані не в повному обсязі комунальні послуги, а також 1 840,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої йому відповідачем.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 підтримав заявлені ним вимоги й наполягав на їх задоволенні в повному обсязі, посилаючись на обставини, наведені вище.

Представник відповідача - КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не зявився, але надав до суду письмові заперечення проти заявленого до нього позову з посиланням на його безпідставність.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року в задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду першої інстанції, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позовні вимоги в повному обсязі.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, безпідставно відмовив у задоволенні заявлених ним позовних вимог та не притягнув до участі у справі в якості співвідповідача - Харківську міську раду, яка повинна виділяти відповідні грошові кошти на проведення ремонту обєктів житлового фонду, що перебувають у комунальній власності територіальної громади.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не вбачає підстав для її задоволення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи, вирішуючи цивільно-правовий спір, районний суд повно й всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обовязки визначені Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 24.06.2004 р. № 1875-IV (далі: Закон № 1875-IV).

Відповідно до статті 1 вказаного Закону:

- житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил;

- балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом;

- виконавець житлово-комунальних послуг - субєкт господарювання, предметом діяльності якого є наданя житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору;

- управитель - особа, яка за договором з власником чи балансоутримувачем здійснює управління будинком, спорудою, житловим комплексом або комплексом будинків і споруд і забезпечує його належну експлуатацію відповідно до закону та умов договору;

- утримання будинків і прибудинкових територій - господарська діяльність, спрямована на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи щодо забезпечення експлуатації та/або ремонту жилих та нежилих приміщень, будинків і споруд, комплексів будинків і споруд, а також утримання прилеглої до них (прибудинкової) території відповідно до вимог нормативів, норм, стандартів, порядків і правил згідно із законодавством;

- споживач житлово-комунальних послуг - це фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Статтею 13 зазначеного Закону передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 20, 21 Закону № 1875-IV.

Зокрема, обовязком споживача є оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обовязком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору.

Порядок оформлення претензій споживача до виконавців регулюється ст. 18 Закону № 1875-IV.

Відповідно до цієї правової норми, у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

Акт-претензія споживача подається виконавцю, який протягом трьох робочих днів вирішує питання про перерахунок платежів або видає письмово споживачу обґрунтовану письмову відмову в задоволенні його претензій.

Спори щодо задоволення претензій споживачів вирішуються в суді.

Приймаючи рішення у справі, суд першої інстанції правильно керувався зазначеними вище нормами матеріального права, а тому встановивши, що відповідач - КП «Жилкомсервіс» не є виконавцем житлово-комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, а крім того в його обвязки як управителя та балансоутримувача житлового фонду, що перебуває у комунальній власності територіальної громади, не входить проведення будь-яких ремонтів, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених позивачем ОСОБА_2 вимог щодо спонукання відповідача до виконання поточного ремонту місць загального користування і сміттєпроводу в житловому будинку № 52 по вул. Блюхера в м. Харкові.

При цьому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив й у задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з відповідача на його користь суми грошових коштів, зайво сплачених ним на оплату житлово-комунальних послуг, а також на відшкодування заподіяної моральної шкоди, позаяк будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження цих позовних вимог (довідки про склад сімї та реєстрації в квартирі № 10 житлового будинку № 52 по вул. Блюхера в м. Харкові, документи про наявність статусу «Дитина війни», що дає право на пільги, квитанції про оплату наданих житлово-комунальних послуг, відповідні акти-претензії щодо невідповідності наданих житлово-комунальних послуг їх нормативним показникам) позивач до суду не представив.

Доводи ж апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 про те, що суд першої інстанції не притягнув до участі у справі в якості співвідповідача - Харківську міську раду, яка повинна виділяти відповідні грошові кошти на проведення ремонту обєктів житлового фонду, що перебувають у комунальній власності територіальної громади, а тому не правильно вирішив справу по суті, судова колегія оцінює критично та відхиляє, позаяк зазначена апелянтом обставина не є передбаченою ст. 309 ЦПК України підставою для скасування чи зміни ухваленого судом першої інстанції по справі рішення й на правильність цього судового рішення не впливає.

При цьому судова колегія вважає доцільним також зазначити, що апелянт ОСОБА_2 не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом до Харківської міської ради, якщо вважає, що діями чи бездіяльністю останньої порушуються його права чи законні інтереси.

Інші доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_2 є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті розглянутого цивільно-правового спору не спростовують, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 03 квітня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: