ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
____________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року Фастівський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Суботіна А.В.,

при секретарі Денисенко А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Фастові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2 міської ради, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4

В судовому засіданні при розгляді справи по суті позивачка ОСОБА_1 свої позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що їй на праві власності належали 6/11 частин жилого будинку № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові Київської області.

05 березня 2009 року договором дарування вона подарувала належні їй 6/11 частин вказаного будинку своїй дочці ОСОБА_4

Свої позовні вимоги позивачка мотивує тим, що оскільки відчужуючи належні їй 6/11 частин будинку, прибудовану до них в 1984 році кухню вона дочці не дарувала, то ця кухня повинна належати їй.

Тому позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_5 просять суд з наведених у позовній заяві підстав недійсності правочину визнати недійсним як односторонній правочин рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради № 139/21 від 28.04.2009 року в частині: надання дозволу проектно-виробничому архітектурно планувальному бюро міста оформити ОСОБА_4 технічну документацію на самовільно прибудовану до належної їй частини будинку по вул.Ломоносова, 52 кухню площею 9,9 кв.м., та надання дозволу КП КОР «ОСОБА_2 МБТІ» включити самовільно прибудовану до будинку кухню площею 9,9 кв.м до загального майна частини домоволодіння № 52 по вул.Ломоносова, що належить ОСОБА_4

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав, посилаючись на те, що даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, від неї надійшла письмова заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує.

Третя особа ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_7 проти позову заперечують, посилаючись на те, що на момент дарування їй позивачкою ОСОБА_1 6/11 частин жилого будинку самовільно прибудована до цієї частини будинку і належним чином не узаконена кухня до цієї частки не входила і входити не могла, а отримавши частину будинку в дар, вона вже як власник цих подарованих 6/11 частин будинку звернулась до відповідача за дозволом на оформлення самовільних прибудов і реалізувавши цей дозвіл, узаконила самочинну прибудову.

Тому просять відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Жилий будинок № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові належав на праві спільної сумісної власності відповідачці ОСОБА_1 та її чоловіку ОСОБА_8.

Рішенням ОСОБА_2 міського народного суду від 27.09.1976 року жилий будинок № 52 по вул.Ломоносова в м.Фастові, як спільне майно подружжя, на підставі проведеної судово-технічної експертизи було поділено між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_8 в натурі наступним чином.

За ОСОБА_1 визнано право власності на 6/11 частин будинку та виділено в її користування: коридор 1-1, площею 7,2 кв.м., (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кухні 1-2, пл.7,2 кв.м.), комору 1-2, площею 4,10 кв.м., (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення коридору 1-1, пл.4,1 кв.м), кухню 1-3, площею 9,3 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 1-3, пл.10,3 кв.м.) та 1/2 частину кімнати 1-5, площею 21,5 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 2-3, пл.21,3 кв.м), а також льох "Д", який розташований біля виділеної матері в натурі частини будинку.

ОСОБА_8 було залишено в користування та виділено в натурі 5/11 частин будинку, а саме: кімнату 1-4, площею 7,30 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це також кімната 1-4, пл. 7,3 кв.м.), 1/2 частину кімнати 1-5, площею 21,5 кв.м. (по плану МБТІ від 08.10.2008 року це приміщення кімнати 2-3, пл.21,3 кв.м), а також сарай, який розташований біля виділеної йому в натурі частини будинку.

11.07.2003 року належні ОСОБА_8 5/11 частин спірного будинку в порядку спадкування після його смерті перейшли у власність до третьої особи ОСОБА_3

Рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради № 195 від 22.05.1984 року було дозволено головному архітектору міста оформити позивачці ОСОБА_1 технічну документацію на прибудовану веранду до спірного будинку і побудований сарай.

Згідно технічного паспорта на спірний будинок від 08.10.2008 року прибудова до будинку а-1, площею 9,9 кв.м (рік побудови 1983) та прибудова а-4, площею 3,6 кв.м. (рік побудови 2007) значаться як самовільні, а побудований сарай як аварійний.

05.03.2009 року належні позивачці ОСОБА_1 6/11 частин спірного будинку перейшли у власність до третьої особи ОСОБА_4 за договором дарування.

Рішенням виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 139/21 від 28.04.2009 року «Про оформлення технічної документації ОСОБА_4 на самовільні прибудови, до належної їй частини будинку по вул.Ломоносова, 52» було дозволено проектно-виробничому архітектурно-планувальному бюро міста оформити ОСОБА_4 технічну документацію на самовільно прибудовані до належної їй частини будинку коридор площею 3,6 кв.м. і кухню площею 9,9 кв.м.

Також цим рішенням дозволено КП КОР «ОСОБА_2 МБТІ» включити самовільні прибудови до будинку до загального майна частини домоволодіння № 52 по вул.Ломоносова, що належать ОСОБА_4

Також цим рішенням підтверджено, що за самочинне будівництво ОСОБА_4 притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до змісту ч.4 ст. 358 ЦК України поділ будинку в натурі між власниками і встановлений порядок володіння та користування будинком, здійснений згідно рішення ОСОБА_2 міського народного суду від 27.09.1976 року, є обовязковим для особи, яка згодом придбала частку в праві спільної часткової власності.

Відповідно до змісту ст. 105 ЦК України (в ред. 1963 р) громадянин, який здійснив прибудову до жилого будинку без встановленого дозволу або без належно затвердженого проекту не в праві розпоряджатися цією частиною будинку (продавати, дарувати, здавати в найм тощо).

Відповідно до ч.2 ст. 331 ЦК України (в ред. 2003р) право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що отримавши рішення виконкому ОСОБА_2 міської ради № 195 від 22.05.1984 року про дозвіл головному архітектору міста оформити позивачці ОСОБА_1 технічну документацію на прибудовану веранду до спірного будинку і побудований сарай, остання ним не скористалась і всі необхідні документи для узаконення самовільної прибудови не оформила. Тому на момент укладення позивачкою. ОСОБА_1 05 березня 2009 року договору дарування ОСОБА_4 належних їй на праві власності 6/11 частин будинку № 52 по вул.Ломоносова, самовільні прибудови до цієї частки не входили і власником цих прибудов в розумінні вимог ст. 331 ЦК України (в ред. 2003р) вона не являлась і не могла укладати щодо них будь-якої угоди, в тому числі і договір дарування.

Отримавши в дар 6/11 частин будинку, ОСОБА_4 як власник цих 6/11 частин будинку отримала дозвіл на оформлення самовільних прибудов до належної їй частини будинку. Саме ОСОБА_4 за самочинне будівництво було притягнуто до адміністративної відповідальності, і саме ОСОБА_4 виконала всі передбачені законодавством процедури узаконення самовільного будівництва, реалізувавши наданий оскаржуваним рішенням відповідача дозвіл на таке узаконення.

Суд критично відноситься до тверджень позивачки про те, що рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради від 22.05.1984 року до загального майна належної ОСОБА_1 частини домоволодіння було включено приміщення кухні площею 9,9 кв.м., і що саме цим Рішенням виконкому було здійснено державну реєстрацію нерухомого майна, оскільки відповідно до ст.2 ЗУ «Про державну реєстрацію нерухомого майна та прав на них» «державна реєстрація нерухомого майна та прав на них це юридичний акт визнання та підтвердження державою виникнення, обмеження, переходу або припинення прав на нерухоме майно». Юридичним індивідуальним актом вважається офіційний письмовий документ, що породжує конкретні права та обовязки для конкретних субєктів права.

Вказаним Рішенням ОСОБА_2 міської ради від 22.05.1984 року виконком лише дозволив головному архітектору міста оформити гр.ОСОБА_1 технічну документацію на прибудовану веранду до будинку і побудований сарай та вирішив «матеріали на гр. ОСОБА_1 за самовільну прибудову до будинку і побудований сарай направити в адміністративну комісію», тим самим визначивши її право на оформлення технічної документації, що само по собі не породжує права власності ОСОБА_1 на прибудову і сарай і не підтверджує здійснення державної реєстрації цього майна.

Позивачкою не надано доказів того, що дозволене рішенням ОСОБА_2 міської ради від 22.05.1984 року оформлення технічної документації відбулося у визначеному законом порядку.

Той факт, що дозволене рішенням ОСОБА_2 міської ради від 22.05.1984 року оформлення ОСОБА_1 технічної документації на прибудову і сарай не відбулося у визначеному законом порядку підтверджується записами в технічному паспорті на будинок від 08.10.2008 року (складеним за 4 місяці до укладення договору дарування), в якому спірне приміщення площею 9,9 кв.м. зазначене як самовільне, що і було підставою для обдарованої ОСОБА_4 звернутись до відповідача для вирішення питання про набуття права власності на це самовільно побудоване майно.

Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до висновків Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ про визнання право чинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову повинні застосовувати норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішувати справи.

Тому суд приходить до висновку про неможливість визнання недійсним за правилами недійсності правочинів документа, який за своїм змістом не є правочином. Вбачається, що рішення № 139/21 виконкому ОСОБА_2 міської ради від 28.04.2009 року не є одностороннім правочином і не може визнаватись судом недійсним з підстав, встановлених законом для визнання недійсними право чинів.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд вважає їх достовірними, оскільки вони один одному не суперечать, обєктивно відображають суть справи, а вимоги позивача недоведеними та необгрунтованими.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 15, 60, 61, 212 ЦПК, ст. 105 ЦК України (в ред. 1963 р), ст.ст. 203,215, 331 ЦК України (в ред. 2003р), суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного Суду Київської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: