Справа № 2208/3597/12
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2012 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого судді Ярмолюка О.І.,

суддів: Юзюка О.М., Власенка О.В.,

при секретарі: Врублевському П.С.,

з участю: ОСОБА_1 і його представника,

прокурора

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц/2290/2399/12 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 вересня 2012 року у справі за позовом Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Камянець-Подільської районної державної адміністрації, третя особа управління Держкомзему у Камянець-Подільському районі до ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора в інтересах держави в особі Камянець-Подільської районної державної адміністрації, третя особа управління Держкомзему у Камянець-Подільському районі про визнання права власності на земельну ділянку.

Заслухавши доповідача, осіб, які зявились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року Хмельницький міжрайонний природоохоронний прокурор в інтересах держави в особі Камянець-Подільської районної державної адміністрації звернувсь в суд з вищевказаним позовом в обґрунтування якого вказував, що рішенням сесії Староушицької селищної ради №7 від 15 червня 2001 року ОСОБА_1 передано у власність земельну ділянку площею 0,1200 га для садівництва та 20.06.2002 року видано Державний акт. Даний акт він вважає недійсним, як виданий на підставі завідомо неправдивих витягів із земельно-облікових документів Староушицької селищної ради та витягу з рішення №7 сесії селищної ради від 15 червня 2001 року. На вказаній сесії селищної ради не розглядалось питання про надання громадянам земельних ділянок у власність, у тому числі і ОСОБА_1 Просив визнати недійсним держакт і його реєстрацію, а земельну ділянку повернути у державну власність.

Рішенням Камянець-Подільського міськрайонного суду від 28 вересня 2012

_____________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_2 Провадження № 22ц/2290/2399/12

Доповідач Юзюк О.М. Категорія № 45

року позов прокурора задоволено частково. Визнано недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії РІ №789747 від 20 червня 2002 року, площею 0,1200 га, яка розташована в смт. Старій Ушиці, Камянець-Подільського р-ну, скасовано його реєстрацію у Книзі записів державних актів на право власності на землю за №223. У решті позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням не згідний, посилається на порушення норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Ч. 1 ст. 33 даного Кодексу передбачено, що суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Відповідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За змістом ст. ст. 10, 60 цього Кодексу кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як зазначалось, із змісту заявленого позову вбачається про звернення прокурора до суду в інтересах органу виконавчої влади до громадянина з вимогою про визнання недійсним державного акта про право власності на земельну ділянку отриманого в порядку приватизації останньої безпосередньо від органу місцевого самоврядування а також з вимогою про повернення цієї земельної ділянки у державну власність.

Проте орган місцевого самоврядування в особі Староушицької селищної ради до участі в справі у відповідності з приписами ст. ст. 11, 33 ЦПК України первісним позивачем не залучавсь в якості відповідача, хоча позовна заява та ухвалене судом рішення про її задоволення в частині визнання недійсним державного акта безпосередньо стосується прав, інтересів і обовязків названої селищної ради щодо володіння, користування і розпорядження спірною земельною ділянкою переданою цією селищною радою в користування а в подальшому і у власність для ОСОБА_1

Як слідує із ч. ч. 2 і 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Проте, як видно із змісту позову, спосіб захисту прав органу виконавчої влади, який обраний прокурором, відсутній у переліку способів передбачених у цій статті закону, крім того, ним необґрунтовано на підставі якого закону передбачена можливість визнання державного акта недійсним у відповідності із п. Д цієї норми.

За змістом пункту 10 розділу Х Перехідних положень ЗК України 2001 року рішення про розмежування земель державної і комунальної власності в межах населених пунктів приймають відповідні сільські, селищні, міські ради за погодженням з органами виконавчої влади, а за межами населених пунктів органи виконавчої влади за погодженням з відповідними органами місцевого самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 розділу Х цих положень, до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці третьому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради, а за межами населених пунктів відповідні органи виконавчої влади.

Із вищевикладеного суд звертає увагу на передбачене право розпорядження землями субєктами влади, до відповідного розмежування, крім земель, які передані уже в приватну власність.

Однак, прокурором, як видно із матеріалів справи, не надано суду переконливих доказів, з яких можна було б встановити наявність або відсутність офіційного розмежування територій земель комунальної власності, що відносяться до відання селищної ради, та державної власності, що відносилися б до відання райдержадміністрації.

Згідно вимог ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Однак, селищна рада в справі при вирішенні питання що стосується її компетенції не приймала.

Ст. 12 ЗК України передбачено, що до повноважень, зокрема, селищних рад у галузі земельних відносин на території селищ належить: а) розпорядження землями територіальних громад; б) передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Між тим із довідок Староушицької селищної ради (а. с. 4) видно, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться в межах села Стара Ушиця, що по даних даної селищної ради боргів із сплати земельного податку він не мав (а. с. 42).

В оспорюваному державному акті також вказується, що земельна ділянка ОСОБА_1 знаходиться на території Староушицької селищної ради (а. с. 6).

Крім того, по даних державної реєстрації Камянець-Подільського бюро технічної-інвентаризації і державного реєстратора, технічного паспорта ОСОБА_1, спірна земельна ділянка має адресу в населеному пункті, село Стара Ушиця, вулиця Миру, 21 і на ній розташований будинок (а. с. 129-135).

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, зокрема, вирок у кримінальній справі обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчиненні вони цією особою.

Як видно з цієї норми ЦПК, приюдиційні обставини, установлені вироком у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, щодо якої ухвалено вирок, лише з питань, чи мали місце ці дії, та чи вчинені вони цією особою. А всі інші обставини по справі, повинні бути доведені сторонами і іншими особами, що беруть участь у справі у загальному порядку.

Так, вироком Камянець-Подільського міськрайсуду від 28.11.2011 року, який вступив у законну силу, доведена тільки вина спеціаліста-землевпорядника Староушицької селищної ради ОСОБА_3 у перевищенні службових повноважень та службових підробленнях внаслідок чого із земель Староушицької селищної ради незаконно вибуло 12,5226 га земель за що його засуджено за скоєння злочинів передбачених ч. 3 ст. 365 та ч. 2 ст. 366 КК України (а. с. 7-9).

При цьому суд звертає увагу на посилання в вироку на незаконне вибуття земель селищної ради.

Тому, посилання прокурора на вказаний вирок є не достатнім для задоволення його позову, оскільки належних і допустимих доказів суду не надано та позовні вимоги ним не доведені.

В силу вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За вищевказаних обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а в позові до ОСОБА_1 повинно бути відмовлено.

Для прокурора, рішенням суду першої інстанції позов задоволено лише щодо недійсності державного акта. В задоволенні позовної вимоги про повернення земельної ділянки у власність держави відмовлено, і це ніким не оспорюється.

Разом з тим, міськрайонний суд правильно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 до прокурора про визнання права власності у звязку з відсутністю правових підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Камянець-Подільського міськрайонного суду від 28 вересня 2012 року скасувати в частині задоволення позову Хмельницького міжрайонного природоохоронного прокурора та в задоволенні цього позову про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та скасування його реєстрації відмовити.

У решті це рішення міськрайонного суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк