Справа № 2-2516/12
Провадження № 2/1015/901/2012
РІШЕННЯ

Іменем України

16.11.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючого судді Усатова Д.Д. при секретарі Шевчук О.М., розглянувши у судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Білгородської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Управління Держкомзему у Києво-Святошинському районі Київської області ОСОБА_2, третя особа Перша Київська обласна державна нотаріальна контора про скасування рішення сільської ради, скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його реєстрації та визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом,

встановив:

В червні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів мотивуючи тим, що у 1995 році його мати, ОСОБА_3 подарувала йому будинок №6 по вул. Щорса у с. ітогородка Києво-Святошинського району Київської області. Земельна ділянка під вказаним вище будинком приватизована не була.

У 2010 році коли позивач звернувся для оформлення права користування земельною ділянкою було відмовлено у зв'язку з тим, що спірну земельну ділянку було передано у власність ОСОБА_3. рішенням Білогородської сільської ради №24 від 25.12.2003 року. Внаслідок цього ОСОБА_3отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ №8001032 від 21.04.2004 . Після смерті ОСОБА_3 04.09.2010 року, спадщину після неї отримала відповідачка ОСОБА_2.

Вважає вказані рішення сільської ради та державний акт незаконними.

Під час судового слідства декілька разів змінював свої вимоги, останній раз просив визнати незаконними та скасувати рішення Білогородської мільської ради №24 від 25.12.2003 року про передачу класність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,208 га у с. Білогородка по вул. Щорса. 6, ісувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серії КВ №8001032 від 21.04.2004 року. виданий на ім'я ОСОБА_3, зареєстрований у Книзі записів реєстрації актів на право власності землю та на право постійного користування землею, договорів оренди, за №2324, скасувати його реєстрацію, та визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №1-3101 на в ОСОБА_2, від 07.12.2011 року, щодо спадщини на майно ОСОБА_3, померлої 04.09.2010 су.

В судовому засіданні позивача позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Представник Білгородської сільської ради до суду не з'явився двічі, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Відповідач ОСОБА_2 до суду не з'явився двічі, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи проти позову заперечував, просив відмовити.

Вислухавши сторін, їх представників, свідків, дослідивши докази, зібрані в справі, в їх сукупності, суд приходить до висновку про у задоволенні позову, виходячи з наступного.

Встановлено, та не оспорювалось сторонами той факт, що 14.11.1995 року між ОСОБА_3 ОСОБА_1 було укладено договір дарування, посвідчений нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_4 за реєстровим №4-2757. На підставі вказаного договору дарування, ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_1 прийняв у дар житловий будинок по вул.Щорса. Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

03.08.1995 року КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київсьокї області на підставі вказаного договору дарування зареєструвало моє право власності на и будинок.

Після цього позивач весь час проживав в Російській Федерації, у вказаному будинку межувала проживати ОСОБА_3

Рішенням Білогородської сільської ради №24 від 25.12.2003 року земельна ділянка загальною площею 0,208 га була передана у власність ОСОБА_3

21.04.2004 року на підставі вищевказаного рішення сільської ради, на ім'я ОСОБА_3 був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії КВ № 8001032 від 21.04.2004 року

04.09.2010 року ОСОБА_3 померла.

Після смерті ОСОБА_3, 07.12.201 1 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину зазаконом ОСОБА_6.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 Земельного кодексу України виключно судом вирішуються земельні ори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб.

Згідно з ст. 30 Земельного кодексу України 1990 року, який діяв на момент укладання договору дарування, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. Відповідно до ст. 67 цього кодексу, розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не льше: у сільських населених пунктах - 0,25 га.

Згідно з ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, даний органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси..

Суд приходить до висновку, що після передачі права власності на житловий будинок до позивача йшло також і право користування земельною ділянкою, на якій він розташований. При цьому він набув також і право наступної приватизації цієї земельної ділянки. Водночас ОСОБА_3 таке право приватизації втратила. Однак, в порушення права позивача, ОСОБА_3 приватизувала земельну ділянку, на якій розташований будинок, належний позивачу, та після її смерті це право власності, ликове, на себе оформила ОСОБА_2, третя особа у справі, але державний акт на право власності земельну ділянку не отримала. Таким чином, оспорюваним рішення сільської ради було порушено власності позивача на його нерухоме майно, що знаходиться за адресою спірної земельної ділянки. Внаслідок неправомірного рішення сільської ради про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, яке базувалось на помилковому розумінні права користування спірною земельноюділянкою ОСОБА_3, останньою було неправомірно отримано оспорюваний державний на цю земельну ділянку. Після смерті ОСОБА_3 04.09.2010 року, до третьої особи - ОСОБА_2 . право власності на цю землю перейшло неправомірно, внаслідок отримання нею оспорюваного свідо цтва про право на спадщину за законом.

Отже, враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки оспорюваними документами порушено права позивача на користування земельною ділянкою, на якій розташований належний йому на законних підставах житловий будинок.

Керуючись ст. ст. 30, 67 Земельного кодексу (1990 року), ст. 21 ЦК України, ст.ст.60, 209, 212- . ЦПК України, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення Білогородської сільської ради Києво-Святошинського Київської області №24 від 25.12.2003 року про передачу у власність ОСОБА_3 земельної ділянки площею 0,208 га у с. Білогородка по вул. Щорса, 6 Києво- Святошинського району Київської області.

Скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку, серії КВ №8001032 від 2004 року, виданий на ім'я ОСОБА_3 зареєстрований у Книзі записів рації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди , за №2324, скасувати його реєстрацію.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, реєстровий №1-3101, на ім'я ОСОБА_2 від 07.12.2011 року, щодо спадщини на майно ОСОБА_3, померлої 04.09.2010 року.

Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку протягом десяти днів з дня, того за його проголошенням.

Суддя Д.Д. Усатов