Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 1808/1128/2012
провадження № 2/1808/240/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

12 листопада 2012 року Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Краснопілля цивільну справу позовного провадження

за позовною заявою ОСОБА_1

до ОСОБА_2

третя особа: Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області

про усунення перешкод в розпорядженні власністю шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2012 року позивач звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила усунути перешкоди в розпорядженні власністю - домоволодінням за адресою: с. Юсупівка, вулиця Край, 49 Краснопільського району Сумської області шляхом виселення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 без надання іншого житлового приміщення.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок з надвірними будівлями за вищеназваною адресою на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті її матері ОСОБА_3, видане 29 грудня 2011 року. Відповідач є дружиною її брата ОСОБА_4, який помер 21 серпня 2008 року, зареєстрована та проживає в даному будинку, чим породжує ряд негативних наслідків для позивача у її праві володіння, користування та розпорядження своєю власністю, а саме, мешкаючи в іншому районі Сумської області позивач не може здійснювати постійний належний догляд за будинком та земельною ділянкою та має наміри продати власність в с. Юсупівка, але факт проживання відповідачки заважає їй у цьому, оскільки умовою купівлі домоволодіння є відсутність проживаючих та зареєстрованих осіб у ньому.

У судовому засіданні позивач позов підтримала і наполягала на його задоволенні.

Відповідач позов не визнала та пояснила, що живе в с. Юсупівка, вулиця Край, 51 Краснопільського району Сумської області з 1985 року, а саме з того часу як одружилася з ОСОБА_4, який помер 21 серпня 2008 року. Після смерті чоловіка, жила разом з матірю померлого, власником домоволодіння ОСОБА_3. Після її смерті 26 жовтня 2010 року залишилася проживати за даною адресою. Вказала, що сама сплачує відповідні рахунки за послуги електроенергії та газопостачання, а також здійснює догляд за домоволодінням та присадибною земельною ділянкою. У звязку з тим, що у 2000 році змінювала паспорт, у відмітці про місце проживання часом її реєстрації зазначено 2000 рік. Знає, що дане домоволодіння належить на праві власності позивачу та про її наміри відчуження, але переїхати та звільнити будинок вона не може, оскільки іншого житла не має. З даних підстав просила суд не виселяти її.

Третя особа - Краснопільський РВ УМВС України в Сумській області явку представника в судове засідання не забезпечив, відповідно до повідомлень про одержання повісток належним чином повідомлена /ас. 35, 45/.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_1 отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 19 грудня 2011 року після померлої її матері ОСОБА_3 на житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на приватизованій земельній ділянці за адресою: с. Юсупівка, вулиця Край, 49 Краснопільського району Сумської області /копія ас. 7-8/. На підставі даного Свідоцтва позивач зареєструвала право власності на дане домоволодіння, що підтверджується Витягом про державну реєстрацію прав від 16 січня 2012 року /копія ас. 9/, отримала технічний паспорт на садибний (індивідуальний будинок), де вона вказана єдиним власником /копія ас. 10-13/ та Державні акти на право власності на земельні ділянки серії ЯМ № 612282, ЯМ № 612281 від 14 серпня 2012 року /копія ас. 14,15/.

Відповідно до відмітки в паспорті відповідач 31 серпня 1984 року зареєструвала шлюб з рідним братом позивача ОСОБА_4 /копія ас. 25/. Останній помер 21 серпня 2008 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-БП № 093365 виданого виконкомом Великобобрицької сільської ради Краснопільського району Сумської області /копія ас. 24/.

Зі змісту довідок Великобобрицької сільської ради Краснопільського району Сумської області № 850, 391, 421 від 23, 24 жовтня та 05 листопада 2012 року та доданої копії облікової картки обєкта по господарського обліку на 2011-2015 роки, ОСОБА_2 зареєстрована та постійно проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1985 року (записи у по господарській книзі № 10 за 1983, 1984, 1985 роки), являється членом двору. Після смерті чоловіка здійснювала догляд за свекрухою ОСОБА_3 За час проживання вела домашнє господарство та слідкувала за станом будинку, разом з чоловіком підвели природній газ до плити, збудували кухню, сарай, має добрі відносини з сусідами. У 2012 році було проведено присвоєння назв вулиць, провулків та номерів житлових будинків по Великобобрицькій сільській раді /ас. 36, 40, 57-59/.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Це ж положення закріплено в ст. 9 ЖК України, згідно якої ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до ч. ч. 2, 3ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Згідно ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Осіб, які підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення за неможливістю спільного проживання, може бути зобов'язано судом замість виселення провести обмін займаного приміщення на інше жиле приміщення, вказане заінтересованою в обміні стороною. Осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Судом встановлено, що відповідач набула права користування жилим приміщенням в с. Юсупівка, вулиця Край, 49 Краснопільського району Сумської області на законних підставах, після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_3 продовжувала жити в домоволодінні, перешкод у користуванні не створювала.

З огляду на викладене, підстав для усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідача з метою подальшого продажу будинку не вбачається, оскільки позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б підтверджували наявність обставин, зазначених в ст. 116 ЖК України.

Таким чином, суд оцінюючи належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 10- 11, 58-61, 79, 88, 208-209, 212 - 215, 217- 218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Сумської області через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. І . Косар

Повний текст рішення виготовлений 16 листопада 2012 року о 15 год. 00 хв.