Справа № 2-4745/11
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

23 січня 2012 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Алтуніна О.В.,

при секретарі Муха М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним уточненим позовом, посилаючись на те, що з 1985 року він перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачкою і в цей період ними було набуто житловий будинок по вул.Дзержинського, 29 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області та квартиру АДРЕСА_1. Вважав дане нерухоме майно об'єктом права спільної сумісної власності подружжя і просив визнати за ним право власності на 1/2 його частину.

Відповідачка предявила до ОСОБА_1 зустрічний позов та просила визнати за нею право власності на будинок по вул.Дзержинського, 29 у м.Підгородне, залишивши позивачеві автомобілі ВАЗ-21063д/н 94260АВ, Деу-Ланосд/н АЕ9674АМ, мотоцикл Дніпрод/н 3859ДНТ та земельну ділянку у м.Новомосковську Дніпропетровської області. Вказувала на те, що розрахунок за договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 було проведено нею за особисті кошти, отримані від продажу будинку по вул.Комарова, 2 в смт.Ювілейне Дніпропетровського району, про що свідчить складений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу від 27.12.2006 року.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, з урахуванням обставин, які згідно з ч. 1 ст.61 ЦПК не підлягають доказуванню, оскільки визнані сторонами, суд дійшов наступного.

Встановлено, що з 12.10.1985 року ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі (свідоцтво про шлюб серії І-КИ №130312, видане 16.01.2009 року виконкомом Підгородненської міської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області).

16.07.2003 року Підгородненською міською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області на ім?я ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул.Дзержинського, 29 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області (лист КП Дніпропетровського району БТІ№49/0106 від 29.01.2010 року, а.с.11). Ринкова вартість даного будинку станом на 13.05.2011 року складає 521 435 грн. (висновок судової будівельно-технічної експертизи №837-11 від 25.05.2011 року).

Згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2006 року, посвідченого того ж дня приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованого в реєстрі за №3906, ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_1 за 3 568 грн. (а.с.33-34)

Вказане нерухоме майна було набуто сторонами в період шлюбу, що визнано ними в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Аналогічну норму містить ч.1 ст.60 чинного Сімейного кодексу України.

Дані норми встановлюють презумпцію права спільної сумісної власності подружжя на речі, придбані ним за час шлюбу. Таким чином, вищевказане нерухоме майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 28 КпШС, ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Будь-яких домовленостей між сторонами щодо спільного майна судом встановлено не було і підстав для відступу від засад рівності часток подружжя в порядку ч.1 ст.28 КпШС, ч.3 ст. 70 СК України суд не вбачає.

Отже вимоги позивача про визнання права власності на ? частину даного нерухомого майна суд вважає обґрунтованими.

Вирішуючи питання щодо зустрічного позову ОСОБА_2, суд виходить з наступного.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Крім того, у п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжяроз'яснено, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема, неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав припинення права власності позивача на його частку в будинку по вул.Дзержинського, 29 у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з листа УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області №10038 від 21.08.2010 року (а.с.37) та визнано сторонами в судовому засіданні, ОСОБА_1 в період шлюбу також набув права власності на автомобілі ВАЗ-21063 д/н 94260АВ, Деу-Ланосд/н АЕ9674АМ та мотоцикл Дніпрод/н 3859ДНТ. Вказані транспортні засоби в цей же період були відчужені, що також визнано сторонами.

Згідно ст.65 СК дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно з вимогами частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В порушення наведених норм, ОСОБА_2 не надано доказів відчуження ОСОБА_1 спірних транспортних засобів і використання отриманих внаслідок цього коштів не в інтересах сім'ї, не спростовано презумпцію згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, а тому суд не враховує вартість таких транспортних засобів при поділі нерухомого майна (висновок щодо розподілу обов?язку доказування узгоджується із роз?ясненнями, що містяться в п.19, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року).

Також відсутні докази набуття позивачем права власності на земельну ділянку у м.Новомосковську Дніпропетровської області і в порядку ст.137 ЦПК України таких доказів добуто не було.

Доводи відповідачки щодо придбання квартири АДРЕСА_1 за її особисті кошти, отримані від продажу будинку по вул.Комарова, 2 в смт.Ювілейне Дніпропетровського району спростовуються копією договору купівлі-продажу будинку від 26.06.2007 року (посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1622, а.с.35), який підтверджує факт продажу цього будинку вже після придбання ОСОБА_2 спірної квартири.

Нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 27.12.2006 року (посвідчена приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрована в реєстрі за №3906), в якій він дає ОСОБА_2 свою згоду на придбання квартири АДРЕСА_1 за спільні кошти, також спростовує твердження відповідачки щодо джерела придбання нерухомого майна.

Суд ставиться критично до наданого відповідачкою договору купівлі-продажу будинку по вул.Комарова, 2 в смт.Ювілейне від 27.12.2006 року (а.с.31-32), оскільки він складений у простій письмовій формі та суперечить вищевказаним доказам по справі.

Відповідно до вимог ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1 700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Керуючись ст.ст.3, 10, 11, 26, 59, 60, 61, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст.22, 28 Кодексу про шлюб та сім'ю України, ст.ст.60, 61, 65, 70 71 Сімейного кодексу України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині квартири АДРЕСА_2 за кожним.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по 1/2 частині будинку №29 по вул.Дзержинського у м.Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області за кожним.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В.Алтунін