Справа № 1523/2318/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2012 року Ренійський районний суд Одеської області

у складі: - головуючого судді Дудник В.І.;

- при секретарі Пройка С.В.,

розглянувши у судовому засіданні в м. Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно за добросовісним набувачем, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідач ОСОБА_2 позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила розглянути справу в попередньому судовому засіданні без її участі.

Позивач ОСОБА_1 на задоволенні позову наполягала, просила розглянути справу без її участі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були досліджені наступні докази:

- копія паспорту громадянки України на ім`я ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- копія паспорту громадянки України на ім`я ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

- копія свідоцтва про смерть ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

- копія рішення Ренійського районного суду Одеської області від 04.10.2012 р., яким за ОСОБА_2 було визнано право власності на спадкове майно, а саме на: житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 ;

- копія технічного паспорту на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , власницею якого вказана ОСОБА_2 ціле;

- копія витягу КП Ренійське БТІ№ 36224942 від 13.11.2012 р., про державну реєстрацію прав, з якого вбачається, що житловий будинок садибного типу АДРЕСА_1 , зареєстрований на праві власності за ОСОБА_2 1/1 ч.;

- копія договору дарування від 05.09.2009 р.

Судом в ході судового розгляду справи встановлено, що 05.09.2009 р. між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування від 05.09.2009 р. Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги укладений договір посвідчити нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. Після вчинення правочину позивач організувала догляд за нерухомістю, сплачує всі необхідні комунальні платежі.

Пізніше, позивач дізналась, що відповідач на момент укладення договору не була належним власником нерухомого майна. На момент укладення зазначеного договору відповідач, нібито, тільки-но оформляла права власності за собою у відповідних органах після смерті її чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , однак до кінця відповідач спадщину не оформила, а тому позивач самостійно оформила всі спадкові документи на ім`я відповідача після смерті її чоловіка, що підтверджується рішенням Ренійського районного суду Одеської області від 04.10.2012 р., а технічний паспорт та витяг з КП Ренійське бюро технічної інвентаризаціїпро державну реєстрацію прав власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , були видані лише 13.11.2012 р. Тому, прийняте у дар позивачем нерухоме майно на момент укладення угоди дарування, було відчужено особою, яка формально не мала на це права, але набула таке право у подальшому.

З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до колишнього власника будинку ОСОБА_2 , однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на позивача, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину. Враховуючи вищенаведене, позивач вимушена була звернутися із позовом до суду.

Таким чином, позивач вважає, що прийняте у дар (відчужене) нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це права. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки доводи позивача знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

По-перше, ст. 1299 ЦК України, зобов`язує спадкоємця зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно. А право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна (ст. 182 ЦК України). Свідоцтво про право власності на нерухоме майно відповідач отримав лише 14.06.2012 р.

Таким чином, прийняте у дар (придбане) позивачем нерухоме майно було відчужено особою, яка не мала на це права. А якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо, відповідно до ст. 388 ЦК України, майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України).

Так, ст. 388 ЦК України передбачено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленого для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Згідно ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Право володіння чужим майном може належати одночасно двом або більше особам. Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. Так, позивач, як добросовісний набувач, у відповідності ст. 330 ЦК України, набула право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , придбавши у відповідача це нерухоме майно, яке вона фактично не мала права відчужувати. У відповідності ст. 388 ЦК України, судом було встановлено, що майно придбане позивачем у відповідача не було загублене власником, не було вкрадено та не вибувало з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з його волі іншим шляхом, а тому воно не може у нього витребувано.

По-друге, як вже вище зазначалося, між позивачем та відповідачем була досягнута домовленість про дарування нерухомості, згідно якої відповідач подарувала, а позивач прийняла у дарунок житловий будинок АДРЕСА_1 . Оскільки на момент укладення угоди сторони не мали змоги засвідчити договір нотаріально, вони домовилися зробити це згодом. З метою нотаріального засвідчення правочину, позивач неодноразово зверталась до колишнього власника, однак вона від посвідчення договору ухиляється. При зверненні до відповідних органів з питанням про переоформлення документації на житловий будинок на себе, позивачу було роз`яснено, що зробити це неможливо, оскільки у сторін відсутній правовстановлюючий, належним чином завірений документ на доказ вчинення правочину.

Згідно ст. 719 ЦК України, договір дарування повинен бути укладений у письмовій формі і посвідчений нотаріально, якщо хоча б однією із сторін є громадянин, і недотримання цієї вимоги є підставою для визнання укладеного договору нікчемним. Разом із тим, між сторонами була досягнута взаємозгода за всіх істотних умов договору, дарувальник передав обдарованому документи, нерухомість в натурі. Позивач фактично вступила у володіння і розпорядження нерухомістю, після укладення правочину організувала догляд за майном, тобто правочин між сторонами фактично відбувся. Факти укладення угоди, підтверджуються договором дарування від 05.09.2009 р. В даний час звернення за оформленням договору дарування є неможливим, оскільки прохання позивача з цього приводу відповідачем не сприймаються.

Виходячи із вищенаведеного, угода (правочин) між сторонами відбулася, вона виконана в повному обсязі, нею були припиненні обов`язки відповідача щодо житлового будинку та встановленні права на нерухомість у позивача як добросовісного набувача, тому є правові підстави визнати право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 за позивачем, як добросовісним набувачем.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 130, 174, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 220, 328, 330, 334, 386, 392, 397, 719 ЦК України 2003р., -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

2. Укладений із порушенням вимоги про нотаріальне посвідчення договір дарування від 05.09.2009 р., згідно із яким ОСОБА_2 подарувала, а ОСОБА_1 прийняла у дарунок житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 визнати дійсним.

3. Визнати ОСОБА_1 добросовісним набувачем житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1 .

4. Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними спорудами АДРЕСА_1 , який складається з: літ. А- житлового будинку; літ. И- веранди; літ.літ З, Д- сараїв; літ. П- вбиральні; літ. В- входу у підвал; 1-5 огорожі; 6,7 споруди, розташований по АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.І. Дудник