_____________________________________________________________________________
17 грудня 2012 р. року,
Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Куриленко О.М.
за участю секретаря - Баранової Ю.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб,
02.10.2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, у якому просить ухвалити рішення, відповідно до якого визнати договір купівлі-продажу автомобілю ВАЗ 2108, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, номер кузова ХТА 210800Н0145501 - дійсним та визнати за ним право власності на спірний автомобіль.
Свої вимоги мотивував тим, що в грудні 2001 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки ВАЗ 2108, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. номер кузова ХТА210800Н0145501.
Договір купівлі-продажу не укладався, хоча фактично купівля-продаж мала місце, оскільки ним в присутності свідків було передано відповідачу за придбаний транспортний засіб 1500 доларів США.
В зв'язку з тим, що на момент придбання транспортного засобу в нього були відсутні кошти для реєстрації останнього в органах ДАІ, з обліку його не знімав, а 08 грудня 2001 року отримав від відповідача ОСОБА_3, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, зареєстровану в реєстрі за №6612, якою ОСОБА_2 уповноважила його керувати, розпоряджатись, відчужувати на умовах за своїм розсудом та знімати (ставити) на облік вище вказаний автомобіль.
Таким чином, починаючи з 2001 року по теперішній час транспортний засіб знаходився в його користуванні і він вважав його своєю власністю.
16 вересня 2012 року, рухаючись по дорозі Р-06 111 км Ульянівка Миколаїв, ОСОБА_1 був зупинений співробітником ДПС ОСОБА_4, який його повідомив, що на автомобіль накладено арешт в зв'язку з виникненням боргу у колишнього власника. Транспортний засіб було в нього вилучено та доставлено на зберігання до МВ Южноукраїнського УМВС.
У звязку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом до суду.
Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового засідання сповіщені належним чином у порядку ст.74,76,77 ЦПК України.
У судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позові.
Відповідач у судове засідання не з`явилась, сповіщалась про час та дату судового засідання, заяв та клопотань про відкладання слухання справи від неї до суду не надходило.
При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, яка сповіщена про розгляд справи належним чином, від якої не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, так як надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача.
Відповідно до ст. 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши матеріали справи, перевіривши їх доказами, суд дійшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з огляду на наступне.
У судовому засіданні встановлено, що в грудні 2001 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено в усній формі договір купівлі-продажу автомобіля марки ВАЗ 2108, 1987 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. номер кузова ХТА210800Н0145501.
08 грудня 2001 року ОСОБА_2 видала на ім`я ОСОБА_1 довіреність, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до якої відповідач уповноважив позивача експлуатувати та розпоряджатися (продати, обмінювати, проходити техогляд, знімати з обліку в органах ДАЇ, здавати в оренду, страхувати) належним ОСОБА_2 автомобілем. Дана довіреність була видана з правом передовіри на три роки (а.с.4).
Після чого 06.12.2004 року, 25.03.2008 року та 16.03.2011 року ОСОБА_2 були видані повторно довіреності на ім`я ОСОБА_1 з правом розпоряджатися спірним автомобілем ( а.с.5,6,7).
Позивач вважає себе власником вказаного автомобілю, так як придбав його на законних підставах, однак на зазначений автомобіль було накладено арешт та транспортний засіб було в нього вилучено у зв`язку з борговим зобовязанням ОСОБА_2, що спричиняє позивачу перешкоду в його повноцінному користуванні та розпорядженні, тому він просить суд визнати за ним право власності на вказаний автомобіль.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема, із правочинів (ч.1 ст.328 ЦК України).
Транспортний засіб є рухомою річчю (майном), право власності на таке майно набувається на підставі правочинів. Договір купівлі-продажу транспортного засобу як правочин опосередковує перехід транспортного засобу як майна у власність.
Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, правочин, зокрема, має вчинятися у формі, встановленій законом та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч.ч.4,5 ст.203 ЦК України).
Правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі (п.3 ч.1 ст.208 ЦК України).
Таким чином, для договору купівлі-продажу транспортного засобу обовязковою є письмова форма.
Суд вважає, що купівля-продаж транспортного засмобу є двостороннім правочином.
Представництво є правовідношенням, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору (ст.237 ЦК України).
Згідно вимог ст.244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. ОСОБА_3 є документом, що підтверджує особу і повноваження представника на право вчиняти правочин з третіми особами від імені та в інтересах довірителя. ОСОБА_3 односторонній правочин, в якому висловлено волю однієї особи (довірителя). Згода представника на видачу довіреності не потрібна, однак він має право відмовитись від виконання дій, на які його уповноважує доручення.
Представництво за довіреністю припиняється у разі, зокрема, закінчення строку довіреності (п.1 ч.1 ст.248 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено, що спірний транспортний засіб належить на праві власності ОСОБА_2
Реалізуючи права власника на власний розсуд, відповідач 08.12.2001 року, 06.12.2004 року, 25.03.2008 року та 16.03.2011 року вчинив односторонній правочин, а саме на підставі договору доручення уповноважив позивача від його імені розпоряджатися (керувати, продавати тощо) належним йому транспортним засобом. ОСОБА_3 (односторонній правочин) посвідчено нотаріально. Дійсність довіреності не оскаржено та їх не скасовано.
Таким чином, довіреності від 08.12.2001 року, 06.12.2004 року, 25.03.2008 року та 16.03.2011 року, якими ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 експлуатувати та розпоряджатися належним їй автомобілем не створили переходу права власності на транспортний засіб від ОСОБА_2 до ОСОБА_1, останній не набув права володіння, користування, розпорядження на спірний транспортний засіб.
Суд звертає увагу, що купівля-продаж, як двосторонній правочин є погоджена дія двох осіб. А 08.12.2001 року, 06.12.2004 року, 25.03.2008 року та 16.03.2011 року мала місце дія однієї особи, а саме ОСОБА_2 (видача довіреності), і не було погодженої дії сторін на припинення і, відповідно, набуття права власності на транспортний засіб та цивільного обовязку, обумовленого цим правом.
За таких обставин, відсутні підстави вважати, що між сторонами було вчинено правочин купівлі-продажу транспортного засобу з реальним настанням правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедівдержавна реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, оцінку їх вартості (проводиться спеціалістом, що пройшов необхідну підготовку в порядку, встановленому МВС, Мін'юстом, Мінпромполітики, Держмитслужбою та Фондом державного майна, і має відповідні документи), відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.
Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, зокрема є договори, посвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби.
З огляду на вищевикладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу автомобілю дійсним та визнання права власності задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 203, 208, 237, 244, 248, 319, 328, 655, Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07 вересня 1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, суд -
У задоволенні позову ОСОБА_1 ддо ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на транспортний засіб відмовити повністю.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя : Куриленко О. М.