Справа № 22-ц-382/2012 Головуючий у I інстанції Лямзіна Н.Ю.
Категорія цивільна Доповідач - Мамонова О. Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 лютого 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5 ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 банк „ПриватБанк на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 банк „ПриватБанк про відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ „ПриватБанк, в якому, після його уточнення, просив стягнути з відповідача на його користь: безпідставно нараховану пеню в сумі 383,17 грн., відсоток прострочений в розмірі 6974,49 дол. США, комісію прострочену в сумі 565, 36 дол. США; грошові кошти на утримання та транспортування автомобіля Daewoo Lanos TF48Y, реєстраційний номер НОМЕР_1, у сумі 17892 грн. станом на 01.04.2011 року та в подальшому всі витрати на утримання і транспортування до місця зберігання автомобіля покласти на ПАТ КБ „ПриватБанк згідно договору застави від 14.12.06 р.; витрати за послуги таксі в сумі 13149 грн.; грошові кошти за поштові послуги в сумі 313,97 грн.; кошти за здійснення копіювання в сумі 409,53 грн.; витрати повязані з пошуком автомобіля в сумі 270 грн.; витрати за фотографії в сумі 67,68 грн.; витрати за правову допомогу в сумі 2500 грн.; витрати на лікування в сумі 162,45 грн.; пеню в розмірі 3% вартості отриманої послуги за кожний прострочений день відповідно до ст. 10 п.5 Закону України „Про захист прав споживачів з 19 листопада 2009 року по 22.07.2011 року в розмірі 1511884, 35 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_5 мотивував тим, що 14.12.2006 року між ним та ПАТ КБ „ПриватБанк було укладено кредитний договір № CNGLAU0015064, згідно умов якого банк надав позивачу кредитні кошти на купівлю автомобіля у сумі 10346 дол. США, строком повернення по 14 грудня 2013 року. З метою забезпечення виконання кредитного зобовязання між сторонами було укладено договір застави автомобіля марки Daewoo, моделі Lanos TF48Y, 2006 року випуску. 19 листопада 2009 року співробітниками банку було насильницьким шляхом відібрано вказаний автомобіль, документи на нього та ключі, мотивовані їх дії були ніби то наявною у ОСОБА_5 заборгованістю за кредитом. Проте, часткове невиконання зобовязань за кредитним договором, на думку позивача, виникло внаслідок нецільового використання банком коштів, які сплачувались ОСОБА_5 на виконання вказаного кредитного договору, оскільки банк без згоди позичальника спрямовував ці кошти на погашення інших кредитних зобовязань ОСОБА_5 Таким чином позивач наголошував на тому, що відповідачем було необґрунтовано нараховано пеню, прострочений відсоток та прострочену комісію за кредитним договором. Вилучення предмету застави - автомобіля було безпідставним, внаслідок чого починаючи з 19 листопада 2009 року банк фактично незаконно позбавив позивача права користування належним йому майном (автомобілем). Автомобіль знаходився на стоянці відповідача і вартість стоянки за період з 19 листопада 2009 року по 01 квітня 2011 року становить 17 892 грн., яка в кредитному договорі не зазначалась.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 19 грудня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково; стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача безпідставно нараховану пеню в сумі 383,17 грн., відсоток прострочений 6122,26 дол. США, що еквівалентом за курсом НБУ становить 48733, 19 грн., комісію прострочену в сумі 565,36 дол США, що еквівалентом за курсом НБУ становить 4500, 26 грн., а всього на суму 53516, 26 грн.; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 грошові кошти за утримання та транспортування автомобіля Daewoo Lanos TF48Y, реєстраційний номер НОМЕР_1 в сумі 17892 грн.; стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_5 витрати на проведення автотоварознавчої експертизи в сумі 190, 00 грн.; моральну шкоду в розмірі 2000 грн. та 2500 грн. витрат на правову допомогу; вирішено питання розподілу судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк просить рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції не було враховано рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, яким з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було стягнуто на користь банку 67761, 54 грн. заборгованості за кредитним договором, котра на день розгляду даної справи боржником погашена не була. З метою виконання вказаного судового рішення, позивач добровільно передав банку заставний автомобіль, про що свідчить відповідний акт, жодних примусових дій банком з приводу вилучення автомобіля не вчинялось.

Апелянт наголошує на тому, що позивачем не надано доказів стосовно факту пошкодження та пограбування вказаного автомобіля, доказів щодо заподіяння позивачу реальних збитків внаслідок утримання автомобіля відповідачем. Крім того, позивачем не було обґрунтовано свої вимоги стосовно стягнення з банку збитків у вигляді штрафних санкцій за кредитним договором, адже вказані кошти (штрафні санкції) ОСОБА_5 на користь ПАТ КБ „ПриватБанк не сплачувались, а тому позивач таких збитків не поніс.

Апелянт зазначає, що судом було також безпідставно стягнуто на користь позивача витрати за надання правової допомоги, оскільки особа, яка представляла інтереси позивача, не мала процесуального статусу „особи яка надає правову допомогу, а розрахунок вартості адвокатських послуг не співвідноситься із матеріалами справи. Позивачем також не було надано належних доказів, з яких би вбачався причинно-наслідковий звязок між діями представників банку та заподіянням ОСОБА_5 моральних страждань, не було обґрунтовано їх розмір.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_5 просить винести ухвалу, якою апеляційну скаргу ПАТ КБ „ПриватБанк відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на законність судового рішення та його постановлення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Вислухавши суддюдоповідача, заслухавши пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційним судом по справі встановлено, що 14 грудня 2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № CNGLAU00150164, відповідно до умов якого банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу на строк з 14.12.2006 року по 14.12. 2013 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 10346 дол. США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 4865, 86 дол. США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,00 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а також щомісячною комісією у розмірі 0,14 % від суми отриманого кредиту ( том. 1 а.с. 15-16).

З метою забезпечення виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, 14 грудня 2006 року між ЗАТ КБ „ПриватБанк та ОСОБА_5 було укладено договір застави, згідно якого ОСОБА_5 передав у заставу ЗАТ КБ „ПриватБанк автомобіль марки DAEWOO, моделі LANOS TF48Y, 2006 року випуску, тип Т3 легковий комбі В, колір чорний, номер шасі SUPTF48YD7W309624, реєстраційний номер СВ 4757 АЕ, що належить позивачу на праві власності (том. 1 а.с.12-14).

Як вбачається з акту від 19 листопада 2009 року ОСОБА_5 передав вищевказаний автомобіль представникам ПАТ КБ „ПриватБанк (том. 1 а.с.8).

За знаходження та утримання автомобіля DAEWOO, моделі LANOS TF48Y, 2006 року випуску, реєстраційний номер СВ 4757 АЕ на майданчику банку ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_5 нараховувалась плата по 36 грн. за добу (т. 1 а.с. 18 - 22).

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 19 жовтня 2010 року, зобовязано ЗАТ КБ „ПриватБанк звільнити та передати ОСОБА_5 автомобіль моделі „Ланос 2006 року випуск, шасі №SUPTF48YD7W309624, державний номерний знак НОМЕР_1 (том. 1 а.с. 9, 10-11).

16.12.2010 року відкрите виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-3558/10, виданого 03.09.2010 року Деснянським районним судом м. Чернігова на підставі вищезазначеного рішення суду, про зобовязання ЗАТ КБ „ПриватБанк звільнити та передати ОСОБА_5 легковий автомобіль „Ланос (том. 1 а.с.252).

У своєму позові, посилаючись на приписи ст. 22 ЦК України та наголошуючи на дотриманні умов кредитного договору щодо виконання кредитного зобовязання зі свого боку, ОСОБА_5 просив стягнути з ПАТ КБ „ПриватБанк заподіяні йому матеріальні збитки, які полягають у безпідставному нарахуванні банком пені, простроченого відсотку та простроченої комісії за кредитним договором, а також грошових коштів за утримання і транспортування автомобіля (а.с.2-5).

Статтею 22 ЦК України визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

В судовому засіданні апеляційного суду встановлено, що правовідносини між банком та ОСОБА_5 з приводу виконання умов кредитного договору № CNGLAU00150164 не є припиненими, оскільки позичальником кредитні зобовязання в повному обсязі не виконані, що підтверджується наданим розрахунком заборгованості по вказаному кредитному договору, згідно якого заборгованість ОСОБА_5 по кредиту станом на 18.11.2011 року складає 6432,49 доларів США (том 2 а.с.68-74).

З наданих банком розрахунку заборгованості по кредиту, довідки про стан кредиту та виписок по рахунках кредиту ОСОБА_5 вбачається, що пеня, прострочений відсоток та прострочена комісія за кредитним договором, які позивач відносить до завданих йому матеріальних збитків, нараховувались банком як штрафні санкції за несвоєчасне погашення ОСОБА_5 заборгованості по кредиту (том 2 а.с.3-34).

Таким чином, пеня, прострочений відсоток та прострочена комісія за кредитним договором, які просить стягнути позивач на свою користь на відшкодування збитків, в розумінні ст. 22 ЦК України не є збитками, так як реально позивачем понесені вони не були і правовідносини по погашенню кредиту між сторонами тривають.

За вищевикладених підстав не можуть бути віднесені до збитків і грошові кошти за зберігання та утримання належного позивачу автомобіля DAEWOO, моделі LANOS TF48Y на майданчику банку, оскільки останні, як вбачається з виписки по рахунку ОСОБА_5 (т. 2 а.с. 52-67) утримувались з позивача як штрафи за кредитним договором № CNGLAU00150164. Крім того, з цієї ж виписки (а.с. 67) та меморіального ордеру № 5 від 12 квітня 2011 року (т. 2 а.с. 41) вбачається, що нараховані штрафи в сумі 2093,70 доларів США були сторновані.

Відтак, оскільки нараховані пеня, відсоток прострочений, комісія прострочена та грошові кошти за утримання та транспортування автомобіля, не є збитками в розумінні ст. 22 ЦК України, то позовні вимоги про їх стягнення не підлягають задоволенню.

Також не можуть бути відшкодовані ОСОБА_5 витрати на проведення автотоварознавчої експертизи по справі, оскільки позивачем не заявлялось позовних вимог про відшкодування вартості матеріального збитку, завданого автомобілю DAEWOO, моделі LANOS TF48Y, 2006 року випуску, тип Т3 легковий комбі В, колір чорний, номер шасі SUPTF48YD7W309624, реєстраційний номер СВ 4757 АЕ, а ухвала місцевого суду про призначення експертизи від 23 серпня 2011 року, була повернута судовим експертом товарознавцем ОСОБА_9 без виконання (т. 1 а.с.169).

Вищевикладене не було враховано судом першої інстанції при постановленні рішення, що призвело до помилкового задоволення позовних вимог ОСОБА_5 в частині стягнення безпідставно нарахованої пені, відсотку простроченого, комісії простроченої, грошових коштів за утримання та транспортування автомобіля, витрат на проведення автотоварознавчої експертизи, в звязку з чим рішення суду на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зазначених позовних вимог ОСОБА_5

Апеляційний суд погоджується з висновком місцевого суду про те, що внаслідок перешкод з боку відповідача в користуванні належним позивачу автомобілем, ОСОБА_5 були заподіяні моральні страждання, які полягають у порушенні звичайного способу життя і розмір присудженої позивачу моральної шкоди визначений судом з урахуванням заявлених вимог відповідно до характеру та обсягу заподіяних ОСОБА_5 моральних страждань.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставного задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, оскільки в справі відсутні докази, які б повязували існування моральних страждань з діями ПАТ КБ «ПриватБанк», спростовується матеріалами справи, а саме рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 02 липня 2010 року, яким встановлено факт безпідставного утримання належного позивачу автомобіля банком і яке до дійсного часу не виконано.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З матеріалів справи встановлено, що позивач ОСОБА_5 поніс слідуючи документально підтверджені судові витрати:

- 120 грн. витрат з інформаційно технічного забезпечення розгляду справу за подачу позову в суд першої інстанції (т. 1 а.с. 1, 27);

- витрати на правову допомогу, яку було надано адвокатом ОСОБА_10, у розмірі 2811,20 грн., що підтверджується відповідною квитанцією (а.с.179).

Отже, у звязку із задоволенням лише вимоги ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди, на користь позивача належить стягнути з відповідача ПАТ КБ „ПриватБанк понесені витрати з інформаційно технічного забезпечення розгляду справи як за вимогу немайнового характеру в розмірі 37 грн., в звязку з чим рішення суду першої інстанції підлягає зміні в цій частині.

В частині відшкодування ОСОБА_5 понесених витрат на правову допомогу, апеляційний суд, керуючись приписами Закону України „Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах виходячи з розміру задоволених позовних вимог, принципів розумності, справедливості та виваженості, вважає за необхідне зменшити розмір стягнутої з ПАТ КБ „ПриватБанк на користь ОСОБА_5 правової допомоги з 2500 грн. до 500 грн.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення витрат на правову допомогу, не заслуговують на увагу, оскільки ОСОБА_10 брала участь у справі як адвокат, що підтверджується наявним в справі договором про надання правової допомоги (т. 1 а.с. 42) і ч. 1 ст. 84 ЦПК України передбачена можливість відшкодування витрат на правову допомогу адвоката.

Керуючись ст. 22 ЦК України, ст. ст. 303, 307, 309, 313 - 316 , 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 „ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2011 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 безпідставно нарахованої пені, відсотку простроченого, комісії простроченої, грошових коштів за утримання та транспортування автомобіля, витрат на проведення автотоварознавчої експертизи скасувати та відмовити ОСОБА_5 в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 грудня 2011 року в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 витрат на правову допомогу та судових витрат змінити, стягнувши з Публічного акціонерного товариства ОСОБА_8 банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 500 грн. витрат на правову допомогу та 37 грн. на відшкодуванні витрат з ІТЗ розгляду цивільної справи.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: