АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2/585/11 Головуючий у 1 інстанції
Провадження 22-ц/491/724/12 ОСОБА_1
Категорія 52 ( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Барильської А.П.,

суддів - Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі - Бондаренко І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника - ОСОБА_3,

представника відповідача Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №8"- Антоненка Валерія Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №8" на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №8" про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, визнання незаконними наказів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №8" про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, визнання незаконними наказів.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що він працював з 01.09.2005 року на посаді лікаря- анастезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології в комунальному заклад "Міська клінічна лікарня № 8".

Наказом № 217 від 16.02.2009 року позивача було переведено на посаду лікаря- анастезіолога у зв'язку із відсутністю документів, які надають право на допомогу дітям. Наказом № 32К від 18.03.2009 року його було звільнено з роботи за п.4 ст. 40 КЗпП України.

Позивач не згоден з наказом про переміщення № 217 від 16.02.2009 року, оскільки по суті це було переведення на іншу посаду. Його фактично було відсторонено від своїх професійних обов'язків, що спричинило йому моральні страждання. Вважає також незаконними накази № 217 від 16.02.2009 року, № 223 від 23.02.2009 року та №228 від 23.02.2009 року, оскільки позивача не допустили на його місце роботи та за одне й те саме порушення до позивача застосовано догану та звільнення.

Після уточнення позовних вимог позивач просить суд : скасувати накази № 217 від 16.02.2009 року, № 223 від 23.02.2009 року та №228 від 23.02.2009 року, щодо переміщення його - ОСОБА_2 та оголошення йому догани; наказ № 32К від 18.03.2009 року про звільнення; поновити його на посаді лікаря анестезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології Комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 8, стягнути з КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2571,43грн., моральну шкоду в розмірі 50000 грн., а також витрати на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи в сумі 30 грн., а також витрати по оплаті юридичних витрат в сумі 3000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» про поновлення на роботі та стягнення моральної шкоди, визнання незаконними наказів - задоволено частково.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря анестезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології КЗ «Міська клінічна лікарня № 8, скасовано накази № 217 від 16.02.2009 року, № 223 від 23.02.2009 року та № 228 від 23.02.2009 року щодо переміщення ОСОБА_2 та оголошення йому догани.

Стягнуто з КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2571,43грн., моральну шкоду в розмірі 500 грн. Вирішено питання судових витрат. В інших вимогах відмовлено.

Стягнуто з КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» на користь держави судовий збір в розмірі 51 грн.

В апеляційній скарзі КЗ " Міська клінічна лікарня № 8", посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, вважає, що суд першої інстанції в порушення процесуального законодавства розглянув справу за відсутністю відповідача, позбавивши права на судовий захист.

Судом не взято до уваги наказ Обласного відділу здоров'я № 412 від 25.09.2007 року, згідно якого позивач не мав права обіймати займану посаду та здійснювати анестезіологію дітям, без відповідної кваліфікації, у зв'язку із чим Обласний відділ здоров'я повинен бути залучений до участі у справі.

Крім того, вважають, що судом не враховано, що під час здійснення позивачем медичної допомоги хворим, були допущені порушення медичної етики.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 26.01.1999 року, згідно наказу №12-к від 26.01.1999 року, був прийнятий на роботу в Комунальний заклад «Міська клінічна лікарня № 8» на посаду лікаря анестезіолога палати інтенсивної терапії анестезіологічного відділення для обслуговування дорослого населення.

З 01.09.2005 року., згідно наказу № 113-к від 31.08.2005 року, позивач ОСОБА_2 переведений на посаду лікаря-анестезіолога з надання цілодобової-невідкладної допомоги відділення анестезіології комунального закладу «Міська клінічна лікарня № 8».

Згідно наказу № 217 від 16.02.2009 р., позивача ОСОБА_2 тимчасово переміщено на посаду лікаря-анестезіолога анестезіологічного відділення у зв'язку з відсутністю у нього документів, які дають право надавати анестезіологічну допомогу дітям, на підставі висновків акту службового розслідування, на термін до отримання сертифікату по дитячій анестезіології, згідно зі ст. 32 КЗпП України.

Наказом від 18.03.2009 року № 32к лікаря-анестезіолога для забезпечення екстреної цілодобової медичної допомоги анестезіологічного відділення ОСОБА_2 звільнено згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин з 18.03.2009 року (дні 5,6,10,11,12,13,16,17,18 березня 2009 року визначено прогулами).

Рішенням комісії з трудових спорів від 09.04.2009 року, накази: № 203, від 17.01.2009 року, № 217 від 16.02.2009 року, № 223 від 23.02.2009 року, №228 від 05.03.2009 року, - визнані такими, що відповідають чинному законодавству.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» своєчасно не направила лікаря ОСОБА_2 для набуття відповідної кваліфікації (спеціалізації) для продовження роботи на займаній посаді; дані про відмову лікаря ОСОБА_2 для набуття відповідної кваліфікації (спеціалізації) для продовження роботи на займаній посаді, відсутні. Наказом № 217 від 16.02.2009 року позивача було не переміщено, а переведено на інше місце роботи, яке відбулося без його згоди. У зв'язку з чим, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що накази : № 203, від 17.01.2009 року, № 217 від 16.02.2009 року, № 223 від 23.02.2009 року, №228 від 05.03.2009 року, не відповідають чинному законодавству та поновив позивача на попередньому місці роботи та стягнув середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно наказу Головного управління охорони здоров'я Дніпропетровської обласної державної адміністрації від 25.09.2007 року №412 «Про стан надання хірургічної допомоги дітям», наказано начальникам управлінь, завідуючим охорони здоров'я міських рад, директорам обласної дитячої клініки обласного клінічного діагностичного центру, ДОККЛПО «Фтизіатрія», головному лікарю обласної клінічної лікарні ім.. Мечникова, головним лікарям центральних міських та центральних районних лікарень забезпечити проходження лікарями-хірургами, які надають хірургічну допомогу дітям, спеціалізації з дитячої хірургії (п.1.4); направити на курси підвищення кваліфікації з дитячої хірургії лікарів-хірургів загальної мережі, які надають допомогу дітям, на базі обласної дитячої клінічної лікарні та кафедри сидячої хірургії Дніпропетровської державної медичної академії, попередньо узгодивши з головним позаштатним дитячим хірургом головного управління охорони здоров'я облдержадміністрації (ОСОБА_4) за тел. НОМЕР_1 (п. 1.5); заборонити проводити оперативне лікування дітей, зокрема в ургентному порядку, лікарями-хірургами та анестезіологами загальної мережі, які не мають спеціалізації з дитячої хірургії та дитячої анестезіології (п.1.6).

Згідно посвідчення, лікар ОСОБА_2 13.01.2006 року пройшов атестацію в атестаційній комісії при Дніпропетровській облдержадміністрації, наказам Управління охорони здоров'я від 13.01.2006 року № 11-о, йому присвоєна перша категорія; посвідчення дійсно до 13.01.2011 року. Згідно кваліфікаційної характеристики, наданої до посадової інструкції лікаря-анестезіолога для забезпечення екстреної цілодобової допомоги затвердженої головним лікарем КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» від 03.01.2006 року, ОСОБА_2 пройшов курси підвищення кваліфікації в Одеському медичному університеті інтернатура з анестезіології 1996-1998 роки, Дніпропетровська державна медична академія ФПО 1999 р., 2005 р.; атестація 2006 рік, категорія перша.

У зв'язку з чим, висновок суду про те, що КЗ «Міська клінічна лікарня № 8» своєчасно не направила лікаря ОСОБА_2 для набуття відповідної кваліфікації (спеціалізації) для продовження роботи на займаній посаді при відсутності даних про відмову лікаря ОСОБА_2 для набуття відповідної кваліфікації (спеціалізації) для продовження роботи на займаній посаді, є правильним .

Згідно Положення про порядок проведення атестації лікарів, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 19.12.1997 р. №359, в частині не проходження ОСОБА_2 атестації, останній не належав до числа осіб, які підлягають зазначеній атестації. Підстав для атестації на підтвердження кваліфікаційної категорії (п.4 Положення), якій підлягають (за бажанням) особи, яким присвоєні кваліфікаційні категорії, в строк до 5 років з дня попередньої атестації, немає.

Відповідно до п. 3.2, 3.2 Положення до атестації на присвоєння кваліфікаційних категорій допускаються лікарі-спеціалісти за спеціальностями, передбаченими Номенклатурою лікарських спеціальностей, які працюють за сертифікатом лікаря-спеціаліста та закінчили протягом року перед атестацією передатестаційний цикл в закладі післядипломної освіти або на факультеті післядипломної освіти. Комплектування передатестаційних циклів проводиться відповідно до щорічної потреби закладів охорони здоров'я у навчанні лікарів, які підлягають атестації.

Видача путівок на передатестаційний цикл проводиться закладом післядипломної освіти або факультетом післядипломної освіти відповідно до подання органу охорони здоров'я або за особистою заявою лікаря-спеціаліста.».

Закладом охорони здоров'я на передатестаційний цикл ОСОБА_2 не був направлений. Відповідно до посвідчення про проходження атестації ОСОБА_2 термін його дії до 13.01.2011 р.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Суд першої інстанції правильно не взяв до уваги попередження адміністрацією КЗ Міська клінічна лікарня № 8» (без номера та без дати) ОСОБА_2 про те, що керуючись наказом Головного управління охорони здоров'я від 21.01.2007 року № 35 «Про усунення порушень законодавства щодо охорони життя та здоров'я неповнолітніх», та відповідно до посадової інструкції для проведення роботи на посаді лікаря-анестезіолога для забезпечення екстреної цілодобової медичної допомоги анестезіологічного відділення, яке надає допомогу дорослому і дитячому населенню, необхідно наддати: посвідчення про проходження курсів тематичного удосконалення за спеціальністю «Дитяча анестезіологія» або посвідчення про проходження курсів спеціалізації з дитячої анестезіології.; сертифікат лікаря-спеціаліста або посвідчення з дитячої анестезіології (казані документи надати до 17.02.2009 року, оскільки в ньому відсутня дата його складання.

Суд першої інстанції також дійшов правильного висновку про те, що наказом № 217 від 16.02.2009 року позивача не переміщено, а переведено на іншу посаду без його згоди.

Згідно роз'яснень п.31 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992, р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», відповідно до ст. 32 КЗпП переведення на іншу роботу допускається тільки за згодою працівника. Переведенням на іншу роботу вважається доручення працівникові роботи, що не відповідає спеціальності, кваліфікації чи посаді, визначеній трудовим договором.

Не вважається переведенням, що потребує згоди працівника, переміщення його на тому ж підприємстві (в установі, організації) на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ на території підприємства в межах тієї ж місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою і з тими ж істотними умовами праці.

Зміна істотних умов праці включає наступні зміни: систем і розмірів оплати, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміни розрядів і найменування посад та інших..»

Як вбачається із матеріалів справи, в результаті переведення позивача ОСОБА_2 на іншу роботу, відбулися зміни як режиму робочого часу, так і назви його посади. Позивачу було змінено графік роботи, час початку і закінчення роботи. Назва посади ОСОБА_2 також змінилася з лікаря-анестезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології на посаду лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення.

Частина 2 ст. 33 КЗпП України допускає «переміщення» у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором і включає в себе зміну: 1) робочого місця (тобто місця безпосереднього виконання роботи); 2) структурного підрозділу у тій самій місцевості; 3) доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті, тільки за умови, що не змінюється жодна з істотних умов трудового договору працівника.

Однією з істотних умов трудового договору є умова про трудову функцію працівника. Вважається, що трудова функція працівника - це робота за визначеною спеціальністю, професією, кваліфікацією чи посадою. Встановлення трудової функції договором "зумовлює комплекс прав і обов'язків, що випливають з законодавства; від характеру роботи можуть залежати порядок оплати праці і її розміри, тривалість робочого дня та відпустки, різні пільги " Отже, ця умова є важливою і становить суть договору, тобто вона є для трудового договору істотною.

Зважаючи на те, що функціональні права та обов'язки відповідно до посадових інструкцій на посаді лікаря анестезіолога анестезіологічного відділення та на посаді лікаря-анестезіолога з надання цілодобової невідкладної допомоги відділення анестезіології є різними, також різні умови оплати праці відповідно до штатного розкладу, різна тривалість та режим робочого часу відповідно до графіків роботи, адміністрацією відповідача змінені істотні умови праці позивачу без його згоди.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р., №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» невихід працівника на роботу у зв'язку з незаконним переведенням не можна вважати прогулом без поважних причин.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно наказу № 223 від 23.02.2009 , за порушення трудової дисципліни, а саме відсутність на робочому місці 19.02.2009 р. та 20.02.2009 р. ОСОБА_2 було оголошено догану.

Наказом № 228 від 05.03.2009 р., за порушення трудової дисципліни, відсутність на робочому місці 23,24,25,26,27 лютого 2009 р. і 02, 03, 04 березня 2009 р. ОСОБА_2 винесено другу догану.

Наказом № 32К від 18.03.2009 р. «Про звільнення», яким дні 05, 06, 10-13, 16-18 березня 2009 р. було визнано прогулами без поважних причин, та звільнено ОСОБА_2 з посади лікаря- анестезіолога для забезпечення екстреної цілодобової медичної допомоги анестезіологічного відділення згідно з п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин з 18.03.2009 року.

Зважаючи на те, що переведення позивача відбулося з порушенням вимог чинного законодавства, зазначені накази суд першої інстанції обґрунтовано визнав незаконними. Крім того, відповідно до ст.61 Конституції України,ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Доводи апеляційної скарги щодо залучення до участі у справі Обласного відділу здоров'я, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки зазначене рішення не впливає на їх права та обов'язки.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення позивачем під час здійснення медичної допомоги хворим медичної етики, колегія суддів не бере до уваги, оскільки вони не є підставою для звільнення позивача з займаної посади.

Відповідно до ч.І ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або цю незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно до ч.2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява пропоновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу за період з 19.03.2009 р. по 30.04.2009 р., тобто до моментунаступного працевлаштування позивача в Криворізьку районну лікарню, в сумі 2571,43грн.

Крім того, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що у зв'язку з незаконним звільненням та винесенням наказів, що потягнули звільнення, позивач зазнав моральних страждань.

Розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції визначив, виходячи з характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення

здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, а також з урахуванням вимог розумності та справедливості.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, у зв'язку з чим відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги, а рішення суду повинно бути залишено без змін на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального закладу "Міська клінічна лікарня №8" відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 09 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складання повної ухвали відкладено до 24 квітня 2012 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

Г.О. Савіна