РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-51/11

номер провадження 2/2306/21/12

01.06.2012 року Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Савенка В.Г.

при секретарі Розпутній І.Г.

розглянувши в судовому засіданні в приміщенні суду в м. Золотоноша справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання права власності на частину будинку,-

В с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя.

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що він та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2004р. За період шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.2006р. сторонами був придбаний житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані на земельній ділянці площею 0,1га по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області. Вказаний договір купівлі-продажу був зареєстрований на імя ОСОБА_2 Також на імя ОСОБА_2 був виданий Державний акт на землю (серія ЯЕ № 128896 від 14.03.2007р.). ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розподіл майна подружжя, а саме сказаного будинковолодіння із земельною ділянкою.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_5 підтримав свої позовні вимоги і пояснив, що відповідач ОСОБА_2 для придбання спірного будинковолодіння взяла кредит у ПАТ Приватбанкза спільною згодою і домовленістю сторін в сумі 40.000грн. Кредитні кошти вони виплачували спільно. Шлюб було розірвано лише 24.11.2009р., а тому він вважає, що вказане будинковолодіння є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки воно придбувалося за взаємною згодою обох сторін і він, відповідно, має право на ? частину спірного будинковолодіння та на ? частину земельної ділянки. В ході підготовки справи до розгляду позивач ОСОБА_1 також звернувся до суду із заявою про уточнення своїх позовних вимог і крім визнання за собою права власності на ? частину спірного будинковолодіння із земельною ділянкою просить також визнати недійсним договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, укладений 16.12.2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з підстав ст.. 220 ЦК України та ст.. 65 СК України. При цьому він вказує на те, що він не давав своєї згоди відповідачу ОСОБА_2 на укладення такого договору. Крім того також він посилається на те, що вказаний договір укладено не в належній нотаріальній формі, оскільки він, на його думку та думку його представника, є попереднім і повинен укладатися у нотаріальній формі, встановленій для основного договору. Також вони з відповідачем ОСОБА_2 укладали договір кредиту для придбання вказаного будинковолодіння, оскільки він, як чоловік ОСОБА_2, давав свою згоду на отримання кредиту, про що зазначено у договорі кредиту. Отже, як він вважає, вказане будинковолодіння не може перебувати у спільній власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а лише у його, ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 спільній власності, як спільне майно подружжя. Тому спірний будинок підлягає розподілу як спільні сумісна власність подружжя у рівних частках у відповідності до ст.. 65 СК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 за довіреністю ОСОБА_6 позовні вимоги не визнав і пояснив, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено 16.12.2006р. договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами, що розташовані у м. Золотоноша, по вул.. Гагаріна, 32, у спільну часткову власність. Кредит у ПАТ ПриватбанкОСОБА_2 брала на своє імя, оскільки брала його за підтримки та по домовленості із своєю сестрою ОСОБА_3, яка на той час працювала у банку. Позивач ОСОБА_1 у погашенні боргу перед банком участі не брав, оскільки у нього був малий заробіток. Погашали кредит вона та її сестра ОСОБА_3 У них з ОСОБА_3 заздалегідь була домовленість про придбання спірного нині будинку, оскільки вже тоді у них з ОСОБА_1 були напружені відносини і вона в подальшому не мала наміру проживати з ним однією сімєю. Тому вона і оформила вказаний будинок на себе у договорі купівлі-продажу. При укладенні договору купівлі-продажу розрахунки з продавцем проводила ОСОБА_3 і позивач ОСОБА_1 навіть не знає цього продавця. При цьому ОСОБА_4 та її представник пояснили, що 2/3 частини коштів на будинок внесла ОСОБА_3, оскільки вона своїми коштами погашала кредит. Оскільки вказаний будинок придбавався за спільні кошти її та ОСОБА_3, вона вважає, що дане будинковолодіння є спільною частковою власністю її та ОСОБА_3, яке створене за їхні спільні кошти. Про це вони і уклали між собою договір про надбання вказаного майна у спільну часткову власність. При цьому згоди ОСОБА_1 на укладання вказаного договору їй отримувати не потрібно. Відповідно до внесених часток коштів ОСОБА_3 має право на 2/3 частини будинковолодіння, а вона лише на 1/3 частину. При цьому відповідач ОСОБА_2 допускає, що оскільки на час придбання будинковолодіння та укладення договору надбання вона та позивач ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, то належна їй 1/3 частина вказаного будинкововлодіння може бути визнана спільною сумісною власністю подружжя і допускає визнання за ОСОБА_1 права на 1/6 частину будинковолодіння. Відносно позиції позивача ОСОБА_1 про незаконність вказаного договору надбання, то вона та її представник вважають, що вказаний договір не може бути попереднім, оскільки він носить конкретні зобовязання сторін по його виконанню і він є виконаним на даний час. Нотаріальна форма посвідчення договору є обовяковою для договорів, повязаних з відчуженням майна, а вказаний договір, укладений між нею та ОСОБА_3, є договором про надбання майна у спільну часткову власність, а тому не потребує нотаріального посвідчення. Тому вважає, що вказаний договір про надбання майна не може бути визнаний недійсним.

В судовому засіданні третя особа із самостійними позовними вимогами ОСОБА_3 та її представник за довіреністю ОСОБА_7 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнали і пояснили слідуюче. 16.12.2006р. між нею та її сестрою ОСОБА_2 було укладено письмовий договір про надбання у спільну часткову власність житлового будинку з надвірними спорудами, що перебуває по вул.. Гагаріна, 32 у м. Золотоноша. За умовами цього договору вона сплатила продавцю аванс у розмірі 5.000грн. до 20.12.2006р., а ОСОБА_2 зобовязалася укласти договір купівлі-продажу вказаного будинковолодіння та оформити не пізніше 01.01.2007р. кредит у ПАТ Приватбанк. Обидві вони виконали умови цього договору, оформили всі належні документи і тепер їй належить 2/3 частини вказаного будинковолодіння, а ОСОБА_2 1/3 частина. Після того, як ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, оскільки вважає, що ? частина спірного будинку належить йому, вона вважає, що він порушив її право власності, а тому вона звернулася до суду з позовом про визнання за нею права власності на 2/3 частин будинковолодіння із відповідною часткою земельної ділянки, на якій воно розташоване. При цьому вона вважає, що строки давності звернення до суду вона не порушила, оскільки перебіг строку давності, відповідно до ст..261 ЦК України, розпочався з часу, коли вона дізналася про своє порушене право, тобто за моменту звернення ОСОБА_1 до суду. Вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необґрунтовані і задоволенню не підлягають.

Суд, вивчивши матеріали справи, пояснення сторін а представлені ними доводи та докази, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_3 як на підставу своїх вимог, посилається на договір від 16.12.06р. про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, який вона уклала зі своєю сестрою ОСОБА_2 (відповідачем по справі). Відповідно до умов вказаного договору ОСОБА_3 та ОСОБА_2 домовилися створити спільну часткову власність та надбати на праві спільної часткової власності житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул.Гагаріна,32, у м.Золотоноші. ОСОБА_3 прийняла на себе зобовязання сплатити продавцю житлового будинку аванс в сумі 5тис.грн. а також погасити 2/3 частини кредиту та сплатити 2/3 частини процентів за користування кредитом, а ОСОБА_2 прийняла на себе зобовязання: укласти в інтересах обох співвласників від свого імені договір купівлі-продажу вказаного будинку та оформити на своє імя Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку; укласти із ЗАТ КБ Приватбанквід свого імені, але в інтересах обох співвласників, кредитний договір на суму 40400,00грн., погасити 1/3 частину кредиту та сплатити 1/3 частину процентів за користування кредитом. Згідно у п.п. 5,6 договору від 16.12.06р. після оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку цей будинок буде належати сестрам на праві спільної часткової власності, а саме ОСОБА_3 2/3 частини, ОСОБА_2 - 1/3 частина.

В судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дали пояснення, в яких обидві підтвердили укладення договору від 16.12.06р. про надбання будинку у спільну часткову власність, виконання прийнятих на себе по договору зобовязань, створення спільної часткової власності. Представник ОСОБА_3 надав суду квитанції КБ Приватбанк, які підтверджують що ОСОБА_3 погасила 2/3 частини кредиту, який отримала ОСОБА_2 по кредитному договору, та сплатила відповідну частину відсотків за користування кредитом.

Відповідач ОСОБА_2 також пояснила суду, що коли вона брала кредит на придбання будинку, то вона вже знала, що не буде проживати з ОСОБА_1, оскільки вони вже неодноразово подавали заяви в відділ РАЦС про розірвання шлюбу, в т.ч. і в липні 2006р.; позивач також знав, що гроші на погашення кредиту та сплату відсотків давала ОСОБА_3 Позивач ОСОБА_1 не спростував пояснень ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні, обдві сторони договору про надбання будинковолодіння ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виконали усі умови договору, про які вони домовилися.

Згідно з положеннями ст.ст. 202 ч.1, 203 ч.4, 204 ч.1, 207 ч.1-2, 208 ч.1, 209 ч.1, 220 ч.1 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття , зміну або припинення цивільних прав та обовязків; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним; правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо зміст зафіксований в одному документі, який підписаний його сторонами; у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму що перевищує у 20 і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян; правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін; у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09р. № 9 Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними- з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину, нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Нормами чинного законодавства України не встановлено, що договори про надбання житлового будинку у спільну часткову власність підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню.

Відповідно до п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.95р. № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності- в інших випадках спільна власність громадян, є частковою, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. В даному випадку самі сторони договору про надбання будинку визначили розмір частки кожної з них, оскільки установили ступень участі кожного з них

Отже, на думку суду, договір про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність, укладений 16.12.06р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, відповідно до ч.1 ст. 204 ЦК України є правомірним, а підстави, визначені законом, для визнання його недійсним відсутні.

Частка у будинковолодінні, що є предметом спору, що належить відповідачу ОСОБА_2, була придбана нею в період шлюбу із ОСОБА_1 і цього не заперечують жодна із сторін. Відповідно до ст.. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно вимог ст.. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Оскільки суд визначає за відповідачем ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину у вказаному будинковолодінні, як на спільне майно подружжя, то рівна частка позивача ОСОБА_1 у цьому майні складає ? від 1/3 частини будинковолодіння, або 1/6 частина вказаного будинковолодіння. Тому суд вважає, що позивачу ОСОБА_1 повинна належати саме 1/6 частина будинковолодіння по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша з відповідною часткою земельної ділянки, відповідачу ОСОБА_2 також повинна належати 1/6 частина вказаного будинковолодіння з відповідною часткою земельної ділянки. В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 суд вважає необхідним відмовити.

Суд, дослідивши докази та оцінивши їх у сукупності, дійшов до висновку, що викладені в позовній заяві ОСОБА_3 доводи є обґрунтованими, а позовні вимоги ОСОБА_3 такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі і вважає необхідним визнати за ОСОБА_3 2/3 частини будинковолодіння по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша з відповідною часткою земельної ділянки, розташованої за тією ж адресою.

Керуючись ст.., ст..60, 70 СК України, ст..,ст.. 202, 203, 204, 207, 209, 220 ЦК України, ст.., ст.. 213, 214 ЦПК України,-

В и р і ш и в :

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд, розташованого по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області в порядку частки в спільному сумісному майні подружжя.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1га, що розташована по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області в порядку частки в спільному сумісному майні подружжя.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору про надбання житлового будинку з надвірними спорудами у спільну часткову власність від 16 грудня 2006 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним, з підстав, встановлених ст.. 65 СК України та ст.. 220 ЦК України - відмовити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 5/6 частин житлового будинку з відповідною часткою надвірних споруд, розташованого по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину земельної ділянки площею 0,1га, що розташована по вул.. Гагаріна, 32 в м. Золотоноша Черкаської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Золотоніський міськрайонний суд протягом десяти днів.

Суддя В. Г. Савенко