АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/4403/2012 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 2-548/11 Доповідач Зазулинська Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2011 року та ухвали цього ж суду від 15 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи житловий кооператив «Екран-2», ОСОБА_6, ОСОБА_7 про поділ майна подружжя,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 в Харкові, як на майно набуте подружжям під час шлюбу.

В обґрунтування позову посилався на те, що з 18 липня 1981 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 У січні 1986 році за спільною домовленістю дружина стала членом кооперативу «Екран-2». За спільні кошти почали виплачувати пайові внески за трикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_2. Перший внесок сплачений 11 січня 1986 року, останній 01 липня 1992 року.

У 2000 році сім'я розпалась та 24 січня 2001 року шлюб офіційно розірвано.

Без його дозволу та відома ОСОБА_4 зареєструвала в спірній квартирі свого чоловіка ОСОБА_6

Восені відповідач звернулась до нього з проханням знятися з реєстрації в спірній квартирі, пообіцявши сплатити ?? частину ринкової вартості квартири.

21 жовтня 2008 року він знявся з реєстрації, а відповідач гроші не сплатила.

На теперішній час він зареєстрований в квартирі дружини, в якій мешкають ще шість осіб, а в спірній квартирі продовжує проживати відповідач з ОСОБА_6

ОСОБА_4 у письмових запереченнях на позов вважала, що він підлягає частковому задоволенню і просила визнати за ОСОБА_5 право власності на 1/3 частину квартири. При цьому не заперечувала, що спірна квартира набута нею і позивачем під час шлюбу і вказувала, що до 21 жовтня 2008 року ніяких перешкод у його проживанні в квартирі не існувало.

Рішенням Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2011 року позовні вимоги задоволенні. Визнано за ОСОБА_5 право власності на ?? частину квартири АДРЕСА_3. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 268 грн. 10 коп.

Ухвалами Фрунзенського районного суду міста Харкова від 15 травня 2012 року:

-виправлена описка в рішенні суду від 04 листопада 2011 року, а саме:виключено слово «заочне» в 8-абз. мотивувальної частини рішення та визначено, що слід вважати правильним словосполучення «ухвалити рішення»;

-у задоволенні заяви ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення відмовлено;

-роз'яснено, що питання про залучення до участі в справі третіх осіб без самостійних вимог вирішено за ініціативою суду; що рішенням від 04 листопада 2011 року відхилена заява ОСОБА_4 про застосування позовної давності; що ст. 22 КпШС України не підлягала застосуванню при

вирішенні вказаної справи і що рішення містить посилання на норми ЦК України, що регулюють питання поділу спільної сумісної власності.

В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції від 04.11.2011 року ОСОБА_4 просить його скасувати як незаконне і необґрунтоване, ухвалене судом з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права; при неповному з»ясуванні судом обставин, що мають значення для справи та при недоведеності обставин, що мають значення для справи , які суд вважав встановленими і постановити окрему ухвалу за наслідками порушень норм процесуального і матеріального права, які допущені судом.

У обґрунтування скарги посилається на те, що спір вирішено судом без урахування положень ст..146 ЖК України, на яку посилався позивач, як на підставу своїх вимог, відповідно до якої поділ квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу між членом кооперативу і його дружиною допускається у разі розірвання шлюбу між ними, якщо пай є спільною власністю подружжя і якщо є можливість кожному з колишнього подружжя виділити ізольоване житлове приміщення в займаній ними квартирі. Справу розглянуто без витребування та дослідження матеріалів цивільної справи про розірвання шлюбу між нею та ОСОБА_5

Не надано судом оцінки її поясненням та поясненням третьої особи ОСОБА_8 про те, що вона сплатила позивачу 3000 доларів США за спірну квартиру, крім того позивач забрав набутий у шлюбі автомобіль, вартість ? частини якого дорівнюється вартості ? частини квартири.

Визнавши за позивачем право власності на ? частину квартири суд не визначився з її правом власності на спірну квартиру. За умови реєстрації в КП «ХМБТІ»права власності на квартиру в цілому на її ім.»я вказаний орган не був залучений до участі в справі. і суд не вирішив питання про визнання частково недійсним її свідоцтва про право власності.

В апеляційній скарзі на вищевказані ухвали суду першої інстанції від 15 травня 2012 року ОСОБА_4 просить про їх скасування та направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції. Зазначає, що не була присутня в судовому засіданні 15 травня 2012 року, між тим подавала до суду письмову заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з перебуванням у відрядженні, про що надала відповідні письмові документи.

Ухвалу суду про роз'яснення рішення вважає незаконною і необґрунтованою, оскільки судом неповно з'ясовані обставини справи, а також порушені норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання. Суд не роз'яснив рішення, а саме: нормативні акти про не застосування у даному випадку положень ст. 22 КпШС України 1969 року, норми якої діяли на період виникнення спірних правовідносин та не застосування ст. 146 ЖК України, норми якої є діючими; за чиєї ініціативи до участі у справі залучено третіх осіб, на стороні позивача чи відповідача, заявляють чи не заявляють особи самостійних вимог на предмет спору, не послався на ухвалу про залучення або допуск до участі у справі третіх осіб, взагалі така ухвала у справі відсутня; також не роз'яснив підстави, з посиланням на норми ЦПК України, за яких не розглянута заява про застосування позовної давності до вимог позивача.

При розгляді заяви про ухвалення додаткового рішення, судом порушені вимоги ч. 1 ст. 27 ЦПК України, неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, а саме: стосовно вимог позивача про визнання за ним права власності на майно подружжя з посиланням на ст. 22 КпШС України 1969 року, що діяли на момент виникнення спірних відносин та положення ст. 146 ЖК України, що є діючою; стосовно підстав набуття права власності сторін на спірне майно; не з'ясував обставин заяви про застосування позовної давності до вимог позивача.

При розгляді питання про внесення виправлень, суд порушив передбачені ч. 1 ст. 27 ЦПК України її права.

Позивач на апеляційні скарги подав заперечення, в яких просить про їх відхилення та залишення без змін рішення суду першої інстанції та ухвал від 15 травня 2012 року, посилаючись на безпідставність доводів цих скарг.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення і ухвал суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що квартира АДРЕСА_4 є майном набутим ним і відповідачкою під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і частки сторін у цьому майні є рівними.

Судова колегія погоджується з вказаним висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам закону і обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_5 і ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 18.07.1981 року по 24.01.2001 року.

ОСОБА_4 є членом житлово-будівельного кооперативу «Екран-2», проживає і зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, вартість якої виплачена повністю: перший внесок в розмірі 3210 руб. сплачений 11.01.1986 року, останній в розмірі 5225,47 руб. 01.07.1992 року.

Відповідно до.ч.2 ст.72 СК України до вимоги про поділ майна , заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

До 21.10.2008 року ОСОБА_5 був зареєстрований у спірній квартирі, з позовом про визнання права власності на ? її частину звернувся 15.11.2010 року.

Статтею 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст..214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання;

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги, заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції дотримався вказаних вимог закону: правильно встановив які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_5 з позовом звернувся в межах строку позовної давності і правомірно задовольнив його позов про визнання права власності на ? частину спірної квартири із застосуванням норм СК України

Норми ст..146 ЖК України не підлягали застосуванню до вирішення спору, оскільки регулюють питання поділу квартири в будинку житлово-будівельного кооперативу, проте таких вимог до суду не було заявлено.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4Г наведених в рішенні від 04.11.2011 року висновків не спростовують і не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, тому у відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України її апеляційна скарга на це рішення підлягає відхиленню.

Відсутні підстави і для задоволення апеляційних скарг ОСОБА_4 на ухвали суду першої інстанції від 15 травня 2012 року, якими виправлено описку в судовому рішенні; відмовлено в ухваленні по справі додаткового рішення та роз»яснено рішення суду з тих питань, які за заявою відповідачки, були для неї незрозумілими.

Апеляційна скарга ОСОБА_4 на вказані ухвали не містить доводів, які б свідчили , що ухвали постановлені судом з порушеннями вимог закону. Посилання в скарзі на те, що заяви розглянуті судом без її участі не є підставою для скасування ухвал суду, постановлених за результатами розгляду цих заяв.

Заяви ОСОБА_4 розглянуті з участю в судовому засіданні 15.05.2012 року її представника і в своїй скарзі вона не наводить які саме доводи не були досліджені судом внаслідок розгляду цих заяв за її відсутністю.

Керуючись ст.ст. 303,304,.307,308,312,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А

Апеляційні скарги ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Фрунзенського районного суду міста Харкова від 04 листопада 2011 року і ухвали цього ж суду від 15 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає чинності з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії