АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/3718/2012 Головуючий 1-інстанції Бородіна Н.М.
Справа № 2/2018/186/2012/18 Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія права власності
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 серпня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - ОСОБА_1

- ОСОБА_2

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, треті особи Восьма Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4, ОСОБА_6 про визнання права власності, за позовом третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, треті особи Восьма Харківська державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва та визнання права власності,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2010 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду міста Харкова з позовом , в якому просив визнати за ним право власності на обов'язкову частку у спадщині 1/8 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Харкові, вул. Луганська, буд. 22 в порядку спадкування після смерті бабці ОСОБА_7, яка померла 31 травня 2008 року, за правом представлення замість батька ОСОБА_8, який помер 03 квітня 2010 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що 31 травня 2008 року внаслідок смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою 05 жовтня 1991 року за реєстром № 4-6251.

ОСОБА_7 за заповітом призначила до спадкування свого сина ОСОБА_5.

На момент смерті ОСОБА_7 за місцем її проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 був зареєстрований та проживав ще один її син, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. На момент смерті матері останній у зв'язку з хворобою був непрацездатний та фактично знаходився на її утриманні.

Після смерті ОСОБА_7 спадщину за заповітом прийняв ОСОБА_5 у розмірі ? частки житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель.

Відповідно до ст. 1241 ЦК України внаслідок непрацездатності та пенсійного віку, ОСОБА_8 мав право на обов'язкову частку у спадщині, яка дорівнює ? частки спадщини.

ОСОБА_8 заяв про відмову від спадщини не писав. 03 квітня 2010 року ОСОБА_8 помер.

У померлого є два сини він та ОСОБА_4, який відмовився від прийняття спадщини на його користь.

Таким чином, він є спадкоємцем в порядку представлення за ОСОБА_8 на ? частину спадкового майна.

Згодом позивач уточнив позовні вимоги та просив визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом в 1/8 частині житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Харкові, вул. Луганська, буд. 22; визнати за ним та ОСОБА_4 право власності на обов'язкову частку у спадщині за кожним по 1/16 частин житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в місті Харкові, вулиця Луганська, буд. 22 в порядку спадкування після ОСОБА_7, яка померла 31 травня 2008 року, за правом представлення замість батька ОСОБА_8, який помер 03 квітня 2010 року.

Аналогічні вимоги заявлені третьою особою - ОСОБА_4 у позовній заяві від 01 серпня 2011 року, яку згодом він уточнив , виключивши пункт, за яким просив визнати право власності на обов'язкову

частку у спадщині 1/16 частин житлового будинку за ОСОБА_3

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 30 березня 2012 року у задоволенні позовів відмовлено.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Зазначають, що підставою відмови у задоволенні позовів є те, що з актового запису про народження ОСОБА_8 вбачається, що його матір'ю є ОСОБА_9, тобто доказів того, що померла ОСОБА_7 та ОСОБА_9 є однією і тією особою суду не надано, не підтвердили це і допитані свідки.

Крім того, суд відмовив у задоволенні позовів за відсутності доказів того, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_8 входила 1/8 частина спірного домоволодіння.

Такі висновки суду вважають необґрунтованими.

Вказують, що факт родинних стосунків ( ОСОБА_7 є мати ОСОБА_5 та ОСОБА_8 ) був визнаний відповідачами в ході судового засідання та підтверджений свідками з боку відповідача.

В свою чергу зазначають, що ОСОБА_5, якому заповідано все майно, що належало ОСОБА_7, подав 22 травня 2009 року заяву до Восьмої Харківської державної нотаріальної контори, до якої надав завідомо неправдиву довідку про осіб, які проживала разом з померлою за адресою: м.Харків, вул. Луганська, буд. 22. і де не було вказано про проживання ОСОБА_8 На підставі вищевказаної довідки ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом та була протиправно проігнорована обов'язкова частка у спадщині ОСОБА_8

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

У задоволенні позовів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 суд першої інстанції відмовив з підстав не надання ними доказів того, що їх батько ОСОБА_8 є спадкоємцем ОСОБА_7 і того, що в звязку з його смертю відкрилась спадщина на 1/8 частину спірного будинку.

Судова колегія погоджується з таким висновком, оскільки він відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що станом на 04.04.2009 року житловий будинок з надвірними будівлями по вул..Луганській, 22 в місті Харкові на праві власності був зареєстрований в ? частині за ОСОБА_7., в ? - за ОСОБА_5 і в ? - за ОСОБА_6, (а станом на 12.12.2011 року за ОСОБА_10).

ОСОБА_7 05.10.1991 року склала заповіт, згідно якому все своє майно заповіла синові ОСОБА_5

31 травня 2008 року ОСОБА_7 померла. На час її смерті заповіт від 05.10.1991 року не був скасований чи змінений.

22 травня 2009 року Восьмою Харківською державною нотаріальною конторою ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_7на ? частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель , що знаходиться в місті Харкові вул..Луганська,22 , який на підставі цього с свідоцтва зареєстрував своє право власності на вказане нерухоме майно в КП «ХМБТІ»

Частиною 3 ст.59 та ст.60 ЦПК України визначено, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У своїх позовних заявах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просили визнати право власності на 1/16 частину джилгого будинку з надвірними будівлями № 22 по вул. Луганській в місті Харкові в порядку спадкування після смерті бабці ОСОБА_7, яка померла 31 травня 2008 року, за правом представлення замість батька ОСОБА_8.

При цьому в обгрунтвання заявлених вимог посилались на те, що їх батько ОСОБА_11 був сином ОСОБА_7, на час її смерті як непрацездатна особа мав право на обов»язкову частку у спадщині, яка становить 1/8 частину будинку з надвірними будівлями, від якої не відмовлявся і яку прийняв, оскільки на час відкриття спадщини проживав в домоволодінні. Але при цьому кожен з позивачів просив визнати за ним право на частку будинку з відповідною часткою надвірних будівель у порядку спадкування після смерті бабці ОСОБА_7 за правом представлення замість батька ОСОБА_8

Та обставина, що ОСОБА_8 є батьком ОСОБА_3 і ОСОБА_4 підтверджується свідоцтвами про їх народження і відповідачем не оспорюється.

Між тим, відповідно до ч.1 ст.1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

ОСОБА_8 помер 04 квітня 2010 року,про що 06 квітня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову Харківського міського управління юстиції в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 4750 ( а.с.38)

Наведене свідчить, що ОСОБА_8 був живим на час смерті ОСОБА_7.

Проте, з актового запису про народження ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_3 убачається, що його матір»ю є ОСОБА_9.

Крім того, стаття 1241 ЦК України містить вичерпний перелік осіб, які мають право на обов»язкову частку у спадщині і спадкоємці за правом представлення в ній не передбачені..

За таких обставин, позивачі мали довести, що ОСОБА_9 і ОСОБА_7, яка померла 31 травня 2008 року є одна і та сама особа і що ОСОБА_7 є матір»ю ОСОБА_8,та могли заявити вимоги про визнання за ними право власності у порядку спадкування за законом після батька ОСОБА_8 на частину домоволодіння , яку за їх твердженням він прийняв після смерті матері у вигляді обов»язкової частки і доводити вказані обставини у відповідності до вимог процесуального закону.

Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»роз»яснив, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов»язки інших осіб та ( або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник позови не визнавали.

Проте жодним з позивачів не були заявлені до суду вимоги про встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_7, померлою 31.05.2008 року і ОСОБА_8, померлим 04.04.2010 року і як вже зазначено вимоги про визнання права власності на частину домоволодіння заявлені ними з підстав спадкування за правом представлення.

За таких обставин суд не мав підстав для задоволення позовів і правомірно відмовив у їх задоволенні за недоведеністю.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, оскільки в скаргах кожен з позивачів посилається на ті ж обставини, які зазначались ними у позовних заявах.

Судова колегія визнає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційних скарг.

При цьому відмова у задоволенні позовів за недоведеністю не позбавляє позивачів можливості звернутися до суду, обравши у відповідності до ст. 16 ЦК України належний спосіб захисту своїх прав та інтересів, які вони вважають порушеними та доводити свої вимоги у відповідності до приписів ст..ст.10,59,60 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст..ст.308,313,314,315,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста Харкова від 30 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на ухвалу апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий суддя

Судді колегії