Справа № Провадження №22-ц-2053/12 22-ц/1090/2053/12 Головуючий у І інстанції Оладько С.І.
Категорія46Доповідач у 2 інстанціїТаргоній
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 липня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Таргоній Д.О., Голуб С.А.,

при секретарі: Дрозд О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на наступні обставини.

Він перебуває у шлюбі із відповідачкою з 23.02.1994р.

На даний час шлюб не розірваний, однак шлюбні відносини між ними припинені.

З урахуванням поданої заяви про збільшення позовних вимог просив суд поділити спільно набуте під час проживання у шлюбі майно, зокрема будинок АДРЕСА_1 з надвірними будівлями та спорудами (мансарда, басейн, літня кухня, погріб, сарай, свердловини), визнавши за ним право приватної власності на 1/2 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами, а також визнати за ним право користування земельною ділянкою площею 0,15 га за вказаною адресою.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за ним право власності на Ѕ частину будинку АДРЕСА_1 з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. В задоволенні іншої частини позовних вимог -відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідачка просить скасувати рішення суду першої інстанції з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, неповного з'ясуванням обставин справи та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю. Зокрема, в обгрунтування апеляційної скарги ОСОБА_2 посилалась на ту обставину, що земельна ділянка, на якій розташовано житловий будинок, а також господарські будівлі та споруди, розташовані по АДРЕСА_1 є її особистою приватною власністю, оскільки придбані до шлюбу з позивачем. Крім того, вважає, що спірний будинок по АДРЕСА_1, у відповідності до ст. 368 ЦК України, належить на праві спільної сумісної власності без визначення часток усім особам, які приймали участь у його будівництві і проживають у ньому, а саме: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Посилалась також на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було взято до уваги, що позивач ОСОБА_3 починаючи з 2008 року не проживає в будинку, який є предметом спору, та не веде спільного господарства з дружиною та членами її родини.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених сторонами у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1994 року.

У період шлюбу сторони по справі збудували будинок АДРЕСА_1.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову в частині поділу майна, суд виходив з того, що спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя, так як збудований в період шлюбу і при поділі майна частки кожної із сторін є рівними.

Такі висновки суду є правильними, однак зроблені вони з посиланням на невідповідні докази.

Так, при ухваленні рішення суд першої інстанції помилково послався, як на доказ, на свідоцтво про право приватної власності від 29.04.1999 року на жилий будинок АДРЕСА_1, який не являється предметом поділу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, суд встановлює обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовує джерело і час його придбання.

За правилами ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 70 цього Кодексу, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, як що інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Позивач у своїх позовних вимогах просив здійснити поділ спільного сумісного майна, а саме будинку АДРЕСА_1

Відповідно до наявного в матеріалах справи технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1, він має загальну площу 419,2 кв.м., житлову площу -119,8 кв.м., складається з п'яти кімнат.

В матеріалах справи також міститься копія договору купівлі-продажу від 16 травня 1980 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (у шлюбі ОСОБА_2.), відповідно до якого ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_2 придбала житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1, який має 23,7 кв.м. житлової площі, та земельну ділянку 1200 кв. м., на якій розміщені сарай Б, В, Г, Ж, Д, К, З та колодязь під №1. (а.с. 173-1, 173-2)

З пояснень позивача ОСОБА_3, наданих в суді апеляційної інстанції, вбачається, що старий будинок, куплений ОСОБА_2 у 1980 році був невеликим дачним будинком, та у зв'язку з тим, що в ньому стало тісно проживати, вони разом з дружиною прийняли рішення про побудову нового будинку. Під будівництво нового будинку була додатково виділена земля і надано дозвіл на його будівництво. Новий будинок був введений в експлуатацію в 1998 році одноразово актом державної комісії на знесення старого будинку. При цьому, новому будинку присвоєно номер АДРЕСА_1, а самовільно переобладнаному сараю Літ. Л в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2

Дані пояснення підтверджуються вищезгаданою копією технічного паспорту, а також інформацією з архівного витягу виконкому Ірпінської міської ради народних депутатів, згідно якого, рішенням № 343/4 від 28.12.1987 року ОСОБА_2 було надано дозвіл на будівництво нового житлового будинку. (а.с. 84)

Відповідно до інформаційної довідки, наданої КП «Ірпінське бюро технічної інвентаризації»на запит Апеляційного суду Київської області, право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 зареєстровано 28.08.2003 року за ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради № 200/6 від 19.08.2003 року. Акт прийняття в експлуатацію від 12.08.2003 року.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_3 на ту обставину, що будинок АДРЕСА_1 є спільним сумісним майном подружжя, знайшли своє підтвердження, оскільки спірний будинок побудований та зареєстрований на праві власності під час перебування сторін у шлюбі.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки не грунтуються на вимогах чинного законодавства.

Підсумовуючи вищезазначене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції правильно визначено правовідносини між сторонами, вірно застосовано норми сімейного законодавства, однак рішення суду першої інстанції повинно бути змінено в частині посилання суду на як на доказ, на свідоцтво про право приватної власності від 29.04.1999 року на жилий будинок АДРЕСА_1.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2012 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на свідоцтво про право приватної власності від 29.04.1999 року та зазначивши, що правовстановлюючим документом на спірний будинок є свідоцтво про право приватної власності від 28.08.2003 року, видане ОСОБА_2 на підставі рішення виконкому Ірпінської міської ради № 200/6 від 19.08.2003 року.

В іншій частині Ірпінського міського суду Київської області від 01 лютого 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: