Провадження № 2/2020/202/2012 Справа № 2-1332/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2012 року

Комінтернівський районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді: Курганникової О.А.

за участю секретаря судового засідання : Люленко Т.В.

прокурора: Косий О.М.

позивачки: ОСОБА_1

відповідачки: ОСОБА_2

представника відповідачки: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої ділянки та стягнення матеріальної шкоди,

3 особи: Управління Держкомзему у м. Харкові, Харківська міська рада,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, 3 особи: Харківська міська рада, Управління Держкомзему, про звільнення самовільно зайнятої ділянки та стягнення матеріальної шкоди,

В обґрунтування позовних вимог позивачка посилалась на те, що на підставі рішення Харківської міської ради від 24.11.2004 р. № 201/04 позивачка шляхом приватизації набула у приватну власність земельну ділянку площею 0,0621 га, розташовану по вїзду Автошляховому, 1 у м. Харкові та отримала Державний акт про право приватної власності на землю. Як посилалась далі позивачка, розмір земельної ділянки був визначений на підставі технічних документів, що складались під час приватизації, тобто у 2004 році. Однак через певний час з листа КП Харківське міськБТІпозивачці стало відомо, що згідно квартальної зйомки 1953 року вищевказана земельна ділянка мала площу 0,0640 га, розмір ділянки складав 16,25 м, тоді як в теперішній час він складає 15,21 м. Позивачка вважала, що таким чином відповідачкою ОСОБА_2, самовільно зменшено межу земельної ділянки по червоній лінії з боку вїзду Автошляховому, 1 у м. Харкові на 1,04 м. тим самим збільшено ширину земельної ділянки по вїзду Автошляховому 2 у м. Харкові.

Відповідачка в добровільному порядку не хоче звільняти самовільно зайняту ділянку, тому позивачка вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав та просить суд зобовязати відповідачку звільнити самовільно зайняту земельну ділянку та привести її в придатний для подальшого використання стан.

Також позивачка 21.03.2011 року доповнила позовні вимоги та просить стягнути на її користь з ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., яка складається з витрат повязаних на будівництво майбутнього забору між ділянками у розмірі 1524 грн 28 коп. решта суми покриє її моральні страждання які повязані зі збиранням документів та присутність в судових засіданнях, які вимотують її нерви.

В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позов у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3 проти позову заперечували, в обґрунтування заперечень проти позову відповідачка посилалась на те, що межі земельної ділянки ОСОБА_1 вона не порушувала.

Представник третьої особи Управління Держкомзему у місті Харків в судове засідання не зявились, про час а місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, доходить висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

За договором купівлі-продажу, посвідченим державний нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори м. Харкова, 14.10.1999 р.), ОСОБА_1 придбала у власність житловий будинок № 1 з надвірними будівлями по вїзду Автошляховому в м. Харкові. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м.(а. с.50).

20.10.2005 р. ОСОБА_1 отримала державний ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, на підставі якого стала власницею земельної ділянки площею 0,0621 га за вищевказаною адресою (а.с. 5).

Відповідно до ст. 30 Земельного Кодексу України, в редакції, що діяла на час правовідносин з купівлі-продажу між ОСОБА_1 та попереднім власником земельної ділянки при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об'єктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користувань земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено з договорі відчуження - будівлі та споруди.

Згідно вищевказаного договору купівлі-продажу позивачка ОСОБА_1 14.10.1999 р набула право користування земельною ділянкою площею 600 кв. м. 20.10.2005 р. ОСОБА_1Д отримала державний ОСОБА_4 на право власності на земельну ділянку, де площа належної їй земельно ділянки вказана 0,0621га.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

План меж земельної ділянки та кадастровий номер земельної ділянки, що належить ОСОБА_1, внесені до Державного акта про право власності на землю та є його невідємною частиною. В теперішній час Державний акт про право власності на землю є дійсним т позивачкою не оскаржений. Представлений позивачкою лист КП Харківське міське БТІ про розмір земельної ділянки станом на 1953 рік суд до уваги не приймає, як такий, що не правовстановлюючим документом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачкою в судовому засіданні факт порушення її права не доведено, а тому підстав для задоволення позовних вимог відсутні.

Стосовно позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди яка складається з витрат повязаних на будівництво майбутнього забору між ділянками у розмірі 1524 грн 28 коп. задоволенню не підлягає, оскільки суд не може вирішувати питання, повязані з діями які відбудуться в майбутньому.

Позивачка ОСОБА_1 не змогла обґрунтувати свої доводи щодо заподіяної моральної шкоди, та шкоди спричиненні його здоровю, не надав до суду жодного медичного документу про погіршення стану його здоровя не навів в чому саме на його розсуд полягає моральна шкода , яку заподіяв відповідачка, чому вона оцінюється саме в заявлену суму у розмірі 8475 грн. 72 коп., не навела доказів причинено наслідкового звязку між діями відповідачкою та ймовірною шкодою, та доказів того, що моральна шкода взагалі була її заподіяна.

Таким чином, заподіяну позивачці моральну шкоду суд вважає недоведеною, а також підстав для її стягнення з відповідачки ОСОБА_4 суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. 126 Земельного Кодексу України ( в ред. 2001 р.), ст. 30 Земельного Кодексу України ( в редакції 1990 р.), ст. 1166, 1167 ЦК України (редакції 2004 року), суд-

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_5