Справа № 1411/2710/12
Провадження № 2/1411/1037/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2012 року

Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі:

головуючої - судді Саукової А.А.,

при секретарі Федоровській Л.А., Капінус Є.В.

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання недійсним,

В С Т А Н О В И В:

05 червня 2012 року позивач ОСОБА_7 звернувся з позовною заявою до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання недійсним.

В позові зазначав, що 11 серпня його батько ОСОБА_8 уклав з відповідачкою договір довічного утримання (догляду), згідно якого до останньої переходило право власності на належний йому житловий будинок по вул. Тимирязєва (Тімірязєва), 3-а с. Полігон Жовтневого району Миколаївської області та земельна ділянка, на якій він розміщений. Посилаючись на ч.1 ст. 230 ЦК України та ч. 1,3 ст. 203 ЦК України вважає, що зазначений договір було укладено під впливом обману з боку відповідачки ОСОБА_6 щодо правового режиму майна, можливості спадкування майна спадкоємцями по закону. Зазначає, що у відповідачки було відсутнє внутрішнє волевиявлення дотримуватись умов договору, а був намір, направлений на заволодіння нерухомим майном. Також зазначає, що в текст договору внесено неправильні відомості щодо місцезнаходження земельної ділянки: замість адреси вул. Тімірязєва, 3зазначено вул. Тимирязєва (Тімірязєва), 3а.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_6, працюючи завідуючою центром зайнятості та соціальної допомоги, надавала таку допомогу особам, які її потребували, в тому числі і ОСОБА_8 Під час перебування на зазначеній посаді ОСОБА_6 почала готувати документи, виконувати низку дій від імені ОСОБА_8, не будучи уповноваженою на їх виконання згідно довіреності. Відповідно до рішення виконавчого комітету Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області № 29 від 18.03.2010 року ОСОБА_8 отримав свідоцтво про право власності на житловий будинок по вул. Тимирязєва, 3а в сщ. Полігон Жовтневого району Миколаївської області, в отриманні якого відсутня необхідність, оскільки існує договір купівлі-продажу на будинок. В документах зазначені різні адреси: Тимирязєва 3і 3а. Також зазначила, що після смерті дружини ОСОБА_8 не мав права укладати договір відносно всього майна, оскільки воно є спільною сумісною власністю подружжя. Зазначене свідчить про укладення угоди під впливом обману.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_6 працювала завідуючою центром праці та соціального обслуговування населення. В 2008 році до неї звернувся ОСОБА_8 з питанням, чи не може вона порадити йому осіб, які б йому допомагали. ЇЇ батьки мали таку можливість і мати стала допомагати ОСОБА_8, а також його дружині. ОСОБА_6 також приймала участь у наданні допомоги. Після смерті дружини ОСОБА_8 почав готувати документи, щоб оформити догляд, оскільки був похилого віку. З цією метою він звернувся до сільської ради і сам надавав туди документи для отримання свідоцтва про право власності на нерухоме майно. На ОСОБА_6 ОСОБА_8 оформив довіреність для вирішення питань, які були повязані з виїздом до БТІ та в управління земельних ресурсів. Після того, як були готові документи, ОСОБА_8 вирішив оформити договір довічного утримання. Такий договір було укладено. ОСОБА_6 на той час вже не працювала, з 2010 року перейшла жити до будинку ОСОБА_8 та здійснювала за ним догляд.

Крім того, вказували, що документи для оформлення договору надавались самим відчужувачем, факт належного виконання обовязків за договором встановлено рішенням суду, факт укладення договору може доводити лише сторона за договором, який є припиненим зі смертю відчужувача.

Вислухавши пояснення сторін, третьої особи, та дослідивши зміст письмових доказів за справою, судом встановлено, що 11 серпня 2010 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу Миколаївської області та зареєстрований в реєстрі під № 2119. Згідно умов зазначеного договору ОСОБА_8 передав у власність ОСОБА_6 належне йому на праві приватної власності нерухоме майно - земельну ділянку площею 0,14 га, разом з розташованим на ній житловим будинком, розташовані в сщ Полігон Жовтневого району Миколаївської області по вул. Тимирязєва (Тімірязєва) під номером 3а, а ОСОБА_6 прийняла у власність зазначене нерухоме майно, взамін чого зобовязалась забезпечувати відчужувача ОСОБА_8 утриманням та доглядом довічно (а.с.3,4).

Відповідно до ч.1,3 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочину недійсним, наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману має довести особа, яка діяла під впливом обману.

Однак, за свого життя ОСОБА_8 з такою заявою до суду не звертався.

Факт звернення ОСОБА_8 до суду про розірвання договору довічного утримання незадовго до смерті не приймається судом до уваги, оскільки зазначений позов стосувався розірвання договору не з підстав укладення його під впливом обману, а з підстав одноособової відмови ОСОБА_6 від виконання своїх договірних обовязків.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 22 травня 2011 року, яке набрало законної сили, відмовлено в позові ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про розірвання договору довічного утримання з підстав односторонньої відмови відповідачки від виконання своїх договірних обовязків і встановлено, що ОСОБА_6 з моменту укладення договору довічного утримання 11 серпня 2010 року і до смерті відчужувача 23 липня 2011 року належним чином виконувала свої обовязки за цим договором ( а.с.89-91), що спростовує доводи позивача про відсутність у відповідача внутрішнього волевиявлення дотримуватись умов договору.

Стосовно наміру відповідачки на заволодіння нерухомим майном позивача, то це твердження є безпідставним, оскільки передача нерухомого майна у власність іншій стороні взамін забезпечення утриманням та (або) доглядом довічно є умовами укладеного правочину згідно законодавства.

Як пояснила в судовому засіданні приватний нотаріус Жовтневого районного нотаріального округу ОСОБА_4 в якості третьої особи, при посвідченні договору довічного утримання нею були перевірені документи, надані ОСОБА_8, які відповідали вимогам законодавства та підтверджували право власності на відчужувані будинок та земельну ділянку, перевірено відсутність обтяжень та підстав, які унеможливлюють укладення угоди. Серед наданих документів була також довідка сільської ради про зміну поштової адреси з № 3на №3а. Відчужувачу розяснювались умови укладення та наслідки зазначеного правочину. Сторони дійшли згоди з усіх суттєвих умов щодо прав та обовязків сторін, які і зазначені в тексті договору.

Зазначені пояснення підтверджені наданими суду документами ( а.с. 45- 69).

Щодо правового режиму майна, на яке посилається позивач, то свідоцтво про право власності на будинок, згідно рішення виконавчого комітету Полігонівської сільської ради Жовтневого району Миколаївської області №29 від 18 березня 2010 року, видано на імя ОСОБА_8, згідно його заяви ( а.с. 72).

Дане свідоцтво не суперечить договору купівлі продажу від 31 травня 1986 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, згідно якого ОСОБА_8 купив будинок по вул. Тимирязєва, 3 присадибних земель дослідного господарства Миколаївської обласної сільськогосподарської дослідної станції, та не змінює власника за договором купівлі-продажу( а.с. 79).

ОСОБА_8 оформив довіреність на ОСОБА_6 на отримання свідоцтва про право власності на житловий будинок в Миколаївському МБТІ 30 березня 2010 року, тобто після прийняття рішення про оформлення свідоцтва про право власності ( а.с. 76).

Зазначені обставини, на думку суду, свідчать про відповідність волевиявлення відчужувача його внутрішній волі.

Посилання відповідача на невідповідність правовстановлюючих документів, застосованих при укладенні угоди довічного утримання між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, не має доказового значення по справі, оскільки не свідчить про факт введення ОСОБА_8 в оману щодо правового режиму відчужуваного майна.

Що стосується посилання позивача на обставини, що спірний будинок був спільною сумісною власністю ОСОБА_8 та його дружини ОСОБА_10, яка померла 24.02.2010 року, в звязку з чим сільська рада до спливу строку на прийняття спадщини не мала права видати свідоцтво на імя ОСОБА_8, то судом встановлено, що ОСОБА_8, як чоловік померлої ОСОБА_10, був спадкоємцем першої черги, на протязі установленого законом шестимісячного терміну фактично прийняв спадщину, так як проживав разом зі спадкодавцем. Більш того, за життя його дружина ОСОБА_10 не зверталась за виділом належної їй частки в спільному сумісному майні.

Будь-яких відомостей щодо порушення прав спадкоємців померлої дружини відчужувача, на час розгляду справи судом не встановлено.

Таким чином, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 203,230 ЦК України, ст.ст. 213-215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання договору довічного утримання недійсним, - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів після проголошення.

Суддя А.А. Саукова