Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/1190/2712/12 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Спори, що виникають із договорів найму (оренди) Доповідач Суровицька Л. В.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.09.2012

колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючої судді Суровицької Л.В.,

суддів - Авраменко Т.М., Кіселика С.А.

при секретарі - Липі А.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_3 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору оренди землі.

Зазначала, що у 2004 році згідно усної домовленості з відповідачем, вона передала йому в користування земельну ділянку загальною площею 10,8 га, яка розташована на території Новогригорівської Другої сільської ради. У 2009-2010 роках неодноразово зверталась до відповідача з вимогою про повернення земельної ділянки, на що він відмовлявся. У 2011 році їй від відповідача стало відомо про укладення договору оренди з нею від 21 травня 2009 року терміном на 10 років. Оскільки вона вказаний договір оренди не підписувала, просила суд визнати договір оренди землі недійсним на підставі ч.3 ст.203 ЦК України та стягнути з відповідача на її користь всі судові витрати (а.с.5).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від

12 липня 2012 року в задоволенні позову відмовлено (а.с.54).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить рішення суду першої інстанції скасувати з підстав порушення норм матеріального і процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначає, зокрема, що суд не прийняв до уваги висновок судової почеркознавчої експертизи, відповідно до якого вона договір оренди не підписувала (а.с.60-62).

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримала доводи апеляційної скарги, а представник відповідача заперечив проти них і просив рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що фактичне тривале виконання сторонами умов договору свідчить про те, що укладення договору оренди землі відповідало внутрішній волі позивача.

З такими висновками суду колегія суддів погодитись не може, оскільки суд першої інстанції прийшов до них з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку (ст.16 Закону).

Згідно ч.3 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Судом встановлено, що на підставі усної домовленості ОСОБА_2 передала ОСОБА_4 в користування належну їй на праві власності земельну ділянку площею 10,08 га, розташовану на території Новогригорівської Другої сільської ради Долинського району для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. За усною домовленістю відповідач платив орендну плату шляхом видачі зерна та мав би повернути земельну ділянку за першою усною вимогою власниці.

Вказані обставини сторонами не заперечуються.

На обґрунтування відмови повернути земельну ділянку , відповідач у 2011 році надав позивачці договір оренди землі від 21 травня 2009 року, укладений між ними на термін 10 років, який зареєстрований в ДП «Центр ДЗК»19 квітня 2010 року та акт про передачу та прийом земельної ділянки, яка надається в оренду від 20 квітня 2010 року (а.с.13-14,15).

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 3105/02 від 01 червня 2012 року підписи від імені ОСОБА_2 у двох примірниках договору оренди землі від 21.05.2009 року, двох примірниках акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду від 20.04.2010 року виконані не ОСОБА_5, а іншою особою з наслідуванням підписам ОСОБА_5 (а.с.30-31).

Вказаному висновку експертизи суд першої інстанції не дав належної правової оцінки.

Встановивши, що позивачка не підписувала оспорюваний договір, суд дійшов безпідставного, необґрунтованого висновку про те, що підстави для визнання договору оренди землі недійсним, передбачені ч.3 ст.203 ЦК України, відсутні.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України.

Згідно статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст.638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про оренду землі»договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

Частиною 2 ст.15 Закону України «Про оренду землі»передбачено, що відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, а також порушення вимог стате й 4-6,11, 17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Оскільки позивач не підписувала оспорюваний договір , договір оренди землі не відповідає вимогам ч.3 ст.203 ЦК України і відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України це є підставою для визнання правочину недійсним.

Доводи представника відповідача про те, що оскільки позивачка отримувала орендну плату, то вона погоджувалася з оспорюваним договором, є припущеннями, на яких не може ґрунтуватися рішення суду (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Як свідчать матеріали справи у 2011 році позивач орендну плату не отримувала.

Як вбачається з матеріалів справи, пояснень представника позивачки, позивач вважала, що отримувала орендну плату відповідно до умов усного договору , укладеного сторонами у 2004 році. Про наявність оспорюваного договору їй стало відомо тільки у 2011 році після надання відповідачем примірника договору.

За таких обставин підстави вважати, що фактичне тривале виконання сторонами умов усного договору свідчить про відповідність укладення договору оренди землі у 2009 році внутрішній волі позивача, відсутні.

Дії позивачки свідчать про те, що вона ухвалювала умови усного договору оренди, а не письмового. Відсутність підпису позивачки на договорі оренди землі від 21 травня 2009 року свідчить про те, що її внутрішня воля на його укладення була відсутня.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати, понесені нею по справі, а саме судовий збір, сплачений при подачі позову в сумі 94 грн.10 коп., судовий збір в сумі 55 грн. 10 коп., сплачений при подачі апеляційної скарги, витрати на проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 2026 грн. 80 коп.(а.с.3,59,26,33).

Вирішуючи питання про відшкодування витрат на правову допомогу суд керується вимогами ст.84 ЦПК України відповідно до якої витрати, повязані з оплатою правової допомоги несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. При обрахуванні компенсації витрат на правову допомогу суд враховує вимоги ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»№4191-VI від 20.12.2011 р. відповідно до якого розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час виконання окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно наданого представником позивача розрахунку витрати на правову допомогу склали фактично 2 484 грн., однак позивач просить відшкодувати витрати в сумі 1500 грн., які були фактично сплачені (а.с.49).

За таких обставин, з ОСОБА_4 на користь позивачки підлягають до стягнення витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн.

Всього з відповідача на корись позивачки підлягає до стягнення 3 676 грн. (три тисячі шістсот сімдесят шість гривень).

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 п.4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 12 липня 2012 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди землі від 21 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, зареєстрований ДП «Центр ДЗК»у Долинському районі Кіровоградської області, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 квітня 2010 року за № 02.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 149 грн.20 коп., витрати на проведення судової експертизи в сумі 2026 грн.80 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 1500 грн., всього 3 676 грн. (три тисячі шістьсот сімдесят шість грн.).

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: