АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Категорія 20 Доповідач - Городнича В.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Городничої В.С

суддів - Баранника О.П., Глущенко Н.Г.,

при секретарі - Біленькій О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», ОСОБА_2 , треті особи - Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна, визнання права власності, виселення, вселення, зобов`язання вчинити певні дії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_2 , Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993 року належить квартира АДРЕСА_1 . 20.11.2006 року ОСОБА_2 підробив договір купівлі-продажу, укладений у простій письмовій формі, за умовами якого він придбав у ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 3/4 частини зазначеної квартири, який в подальшому був визнаний дійсним на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 року та яким за ОСОБА_2 , також, було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, зобов`язано ВГІРФО Жовтневого РВДМУ УМВС України у Дніпропетровській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою. На підставі вказаного заочного рішення суду ОСОБА_2 зареєстрував за собою право власності на спірну квартиру та в подальшому 29.02.2008 року продав її відповідачу - ОСОБА_1 . На даний момент позивач позбавлений можливості користуватися належною йому квартирою, яка була незаконно відібрана у нього у зв`язку з протиправними діями ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , а тому просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу вищезазначеної квартири від 29.02.2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , витребувати зазначену квартиру у ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину спірної квартири, виселити ОСОБА_1 зі спірної квартири, вселити ОСОБА_3 у спірну квартиру, зобов`язати КП «ДМБТІ» скасувати запис про реєстрацію за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_3 , треті особи - ОСОБА_2 , Сьома Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання права власності (а.с. 52-62 Т.2). В обгрунтування позовних вимог посилалась на те, що 29.02.2008 року між ОСОБА_2 та нею було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , який був посвідчений нотаріально та відповідав всім вимогам чинного законодавства. На момент укладання договору ОСОБА_2 був єдиним власником зазначеної квартири, а ОСОБА_1 при укладанні договору купівлі-продажу, була впевнена, що жодних спорів або можливості виникнення таких з приводу даної квартири не має і не може бути. Окрім того, остання посилалася на те, що вона, як добросовісний набувач спірної квартири, здійснила перебудування та поліпшення квартири, внаслідок чого спірна квартира замість трьох кімнат на час розгляду даної справи в суді першої інстанції складається вже з двох, була змінена загальна площа квартири, а отже ОСОБА_1 вважає, що фактично нею було створене нове нерухоме майно, а тому ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на вищезазначену квартиру (а.с. 57-62 Т.2).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , укладений 29 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . Вселено ОСОБА_3 в вище зазначену квартиру. В задоволені іншої частини позовних вимог ОСОБА_3 - відмовлено. ОСОБА_1 у задоволені зустрічного позову до ОСОБА_3 про визнання права власності - відмовлено. Також, судом було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до суду апеляційні скарги.

ОСОБА_1 в своїй апеляційній скарзі просить рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29.09.2011 року скасувати та винести нове рішення, яким в задоволені первинного позову ОСОБА_3 відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить рішення суду від 29.09.2011 року скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в повному обсязі.

При цьому апелянти посилаються на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню, з наступних підстав.

Судом встановлено - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Житлово- комунальним управлінням Міністерства промисловості України 27.09.1993 року, належала квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується копією зазначеного свідоцтва (а.с.37 Т.1).

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007 року, винесеним у цивільній справі №2-2746/2007 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, позовні вимоги ОСОБА_2 було задоволено, а саме визнано дійсним договір купівлі-продажу 3/4 частин квартири АДРЕСА_1 , укладений 20.11.2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 та визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в цілому, зобов`язано ВПРФО Жовтневого РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , дані обставини підтверджуються копією зазначеного рішення та сторонами не заперечувалися (а.с. 38-39, т. І; а.с. 25-26, т. 2).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано 02.10.2007 року КП «ДМБТІ» за ОСОБА_2 на підставі вказаного заочного рішення, що підтверджується матеріалами справи, (а.с. 40, т. 1)

29.02.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , посвідчений державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В. та зареєстрований в реєстрі за № 1-1952, що підтверджується копією вказаного договору,(а.с.46,т.1; а.с. 63,т.2).

Відповідно до п. 1 договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі заочного рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.07.2007року, зареєстрованого у Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 02.10.2007 року, номер витягу 16136220, реєстраційний № 20493350(а.с. 46, т. 1; а.с. 63, 64, т. 2)

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано КП «ДМБТІ» за ОСОБА_1 на підставі укладеного договору купівлі-продажу 04.04.2008 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 18377332. (а.с. 65, т. 2)

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.10.2008 року по справі № 2-п- 47/2008 за заявою ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 02.07.2007 року у цивільній справі № 2- 2746/2007 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, зазначене заочне рішення від 02.07.2007 року було скасовано, а згодом ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19.11.2008 року позовну заяву ОСОБА_2 було залишено без розгляду, що підтверджується копією вказаної ухвали, (а.с. 44, т. 1; а.с. 31, т. 2)

Також, судом встановленого заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 червня 2009 року, постановленим у цивільній справі № 2-3404/09 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_6 , ОСОБА_5 про визнання недійсним в частині свідоцтва про право власності, позов ОСОБА_2 було задоволено - визнано недійсним свідоцтво про право власності на житло від 27.09.1993 року за № 206, в частині належності на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується копією зазначеного заочного рішення, (а.с. 53, 66, т. 2).

Рішенням колегії суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області від 06.04.2011 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2011 року було скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовлено, ці обставин підтверджуються матеріалами справи та не спростовані сторонами у судовому засіданні, (а.с. 60-61, т. 3)

Відповідно до ч.І ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.І ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч.І ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ч. 1 ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 658 ЦК України, право продажу майна (товару), крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові майна (товару).

Згідно ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Статтею 215 Цивільного кодексу України закріплено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ЦК України.

В силу ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Згідно ст. 338 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати, власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 , в силу зазначених норм закону, підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Між тим, вирішуючи питання про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 29.02.2008 року, судом не було враховано, що позивачу ОСОБА_3 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993 року, яке є чинним, належить 1/4 частина спірної квартири. Інші співвласники квартири договір купівлі-продажу не оскаржували, довіреності на звернення до суду з відповідними заявами позивачу не надавали. Таким чином, суд помилково дійшов до висновку про визнання оспорюваного договору недійсним в цілому.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи відповідачів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, апеляційні скарги відповідачів підлягають частковому задоволенню, а рішення суду частковому скасуванню в частині визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Керуючись ст.ст. 209,303,307,308,309,313 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу - скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі- продажу - задовольнити частково.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що укладений 29 лютого 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та посвідчений державним нотаріусом Сьомої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Куликовим С.В., зареєстрованого в реєстрі за №1-1952, недійсним в 1/4 його частині, що належить ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993 року.

Відмовити ОСОБА_3 в його позовних вимогах про визнання недійсним договору купівлі-продажу 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 згідно свідоцтва про право власності на житло від 27.09.1993 року.

В іншій частині рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2011 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: