АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/491/44/12 Головуючий в суді першої
Категорія № 27 (1) інстанції ОСОБА_1
Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Турік В.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі Алісовій Т.С.,

за участю відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2011 року по справі за позовом прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу в інтересах Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року Прокурор Дзержинського району м. Кривого Рогу в інтересах держави в особі Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі ВАТ «Державний ощадний банк України) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 (у шлюбі ОСОБА_2) Л.Д. про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 червня 2004 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір, згідно якого остання отримала кредит в сумі 45000 грн. зі сплатою 20 відсотків річних за користування кредитом та строком повернення кредиту 18 червня 2006 року. У звязку з невиконанням відповідачем взятого на себе зобовязання станом на 26 червня 2006 року утворилась заборгованість, яка становить 45828 грн. 50 коп., з яких заборгованість по кредиту 45000 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту 187 грн. 40 коп., заборгованість по відсотках 641 грн. 10 коп., яку разом із судовими витратами по справі, просив стягнути з відповідача на користь ВАТ «Державний ощадний банк України».

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2007 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_4

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 вересня 2007 року провадження по справі за позовом прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу в інтересах ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості зупинено до розшуку відповідача ОСОБА_4

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 04 лютого 2010 року у звязку з відсутністю даних про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 щодо обману ОСОБА_6 по кредитному договору провадження по справі відновлено.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2011 року позовні вимоги прокурора Дзержинського району м. Кривого Рогу задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на їх думку, суд залишив поза увагою, що оформленням кредиту займався ОСОБА_4, який шляхом обману та зловживанням довірою ОСОБА_2 і отримав кредитні кошти, а тому і повинен бути єдиним відповідачем у даній справі. Суд не врахував, що в даний час розслідується кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_4 у здійсненні злочинів, передбачених ч. 4 ст. 190 КК України по фактах заволодіння шляхом шахрайства в особливих розмірах кредитними коштами та неправомірно відхилив клопотання про зупинення провадження у справі до встановлення місцезнаходження ОСОБА_4 і прийняття по кримінальній справі відносно нього остаточного рішення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 18.06.2004 року між ВАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №235 від 18.06.2004 року про надання останній кредиту в сумі 45000 грн. зі сплатою за користування кредитом 20% річних та строком повернення кредиту 18.06.2006 року. 17.06.2004 року між ОСОБА_4 та Відкритим акціонерним товариством "Державний ощадний банк України" укладений договір поруки, згідно якого поручителем боржника ОСОБА_7 є приватний підприємець ОСОБА_4 Згідно видаткового касового ордеру від 21.06.2004 року ОСОБА_7 видано кредит в сумі 45000 грн. Згідно розрахунку суми заборгованості по кредитному договору №235 від 18.06.2004р заборгованість по відсоткам складає 641,10 грн., пеня за несвоєчасне погашення кредиту складає 187,40 грн., загальна сума заборгованості складає 45828,40 грн.

Відповідно до Постанови від 23.05.2006 року, проти ОСОБА_4 порушена кримінальна справа за ч. 4 ст. 190 КК України по факту заволодіння кредитними коштами шляхом обману, у відношенні головного бухгалтера ТОВ «Молодіжна асоціація ділових людей» ОСОБА_8, якій ОСОБА_4, як директор зазначеного товариства, запропонував звернутись у банківську установу за кредитом, надавши їй довідку з завідомо неправдивими відомостями про доходи; на підставі поданих документів був укладений кредитний договір № 137 від 25.07.2003 року між ОСОБА_8 та ВАТ "'Державний ощадний банк України», згідно якого банк надав ОСОБА_8 кредит в сумі 45000 грн., який був одержаний і використаний ОСОБА_4 Згідно відповіді слідчого управління, провадження по кримінальній справі № 5806014 зупинено на підставі п.1 ч. 1 ст. 206 КПК України до розшуку звинуваченого ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 526, 611, ч. 1 ст. 625 ЦК України, дійшов висновку про те, що оскільки відповідач ОСОБА_2 добровільно не виконує взяті на себе зобовЃЊязання по кредитному договору, заборгованість за цим договором підлягає стягненню з неї на користь ВАТ Державний ощадний банк України у судовому порядку.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

„Bі„t„Ѓ„Ђ„rі„t„~„Ђ „t„Ђ „ѓ„„. 1054 „W„K „T„„‚„pї„~„y „x„p „„‚„u„t„y„„„~„y„ „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„Ђ„ „q„p„~„ „p„q„Ђ і„~„Љ„p „†і„~„p„~„ѓ„Ђ„r„p „…„ѓ„„„p„~„Ђ„r„p („„‚„u„t„y„„„Ђ„t„p„r„u„€„Ћ) „x„Ђ„q„Ђ„r'„„x„…є„„„Ћ„ѓ„ „~„p„t„p„„„y „s„‚„Ђ„Љ„Ђ„rі „„Ђ„Љ„„„y („„‚„u„t„y„„) „Ѓ„Ђ„x„y„‰„p„|„Ћ„~„y„„Ђ„rі „… „‚„Ђ„x„і„‚і „„„p „~„p „…„„Ђ„r„p„‡, „r„ѓ„„„p„~„Ђ„r„|„u„~„y„‡ „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„Ђ„, „p „Ѓ„Ђ„x„y„‰„p„|„Ћ„~„y„ „x„Ђ„q„Ђ„r'„„x„…є„„„Ћ„ѓ„ „Ѓ„Ђ„r„u„‚„~„…„„„y „„‚„u„t„y„„ „„„p „ѓ„Ѓ„|„p„„„y„„„y „Ѓ„‚„Ђ„€„u„~„„„y. „D„Ђ „rі„t„~„Ђ„ѓ„y„~ „x„p „„‚„u„t„y„„„~„y„ „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„Ђ„ „x„p„ѓ„„„Ђ„ѓ„Ђ„r„…„ђ„„„Ћ„ѓ„ „Ѓ„Ђ„|„Ђ„w„u„~„~„ „Ѓ„p„‚„p„s„‚„p„†„p 1 „€ієї „s„|„p„r„y, „„„‹„Ђ і„~„Љ„u „~„u „r„ѓ„„„p„~„Ђ„r„|„u„~„Ђ „€„y„ „Ѓ„p„‚„p„s„‚„p„†„Ђ„ і „~„u „r„y„Ѓ„|„y„r„pє і„x „ѓ„…„„і „„‚„u„t„y„„„~„Ђ„s„Ђ „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„….

„R„„„p„„„„„u„ђ 526 „W„K „T„„‚„pї„~„y „Ѓ„u„‚„u„t„q„p„‰„u„~„Ђ, „‹„Ђ „x„Ђ„q„Ђ„r'„„x„p„~„~„ „„pє „r„y„„Ђ„~„…„r„p„„„y„ѓ„ „~„p„|„u„w„~„y„ „‰„y„~„Ђ„ „rі„t„Ѓ„Ђ„rі„t„~„Ђ „t„Ђ „…„„Ђ„r „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„… „„„p „r„y„„Ђ„s „€„Ћ„Ђ„s„Ђ „K„Ђ„t„u„„ѓ„…, і„~„Љ„y„‡ „p„„„і„r „€„y„rі„|„Ћ„~„Ђ„s„Ђ „x„p„„Ђ„~„Ђ„t„p„r„ѓ„„„r„p, „p „x„p „rі„t„ѓ„…„„„~„Ђ„ѓ„„і „„„p„„y„‡ „…„„Ђ„r „„„p „r„y„„Ђ„s - „rі„t„Ѓ„Ђ„rі„t„~„Ђ „t„Ђ „x„r„y„‰„pї„r „tі„|„Ђ„r„Ђ„s„Ђ „Ђ„q„Ђ„‚„Ђ„„„… „p„q„Ђ і„~„Љ„y„‡ „r„y„„Ђ„s, „‹„Ђ „x„r„y„‰„p„z„~„Ђ „ѓ„„„p„r„|„„„„Ћ„ѓ„.

У звЃЊ„„x„„… „x „~„u„r„y„„Ђ„~„p„~„~„„ „O„„ѓ„ђ„„„Ђ„ђ „L.„D. „r„x„„„„y„‡ „~„p „ѓ„u„q„u „x„Ђ„q„Ђ„rЃЊ„„x„p„~„Ћ „x„p „„‚„u„t„y„„„~„y„ „t„Ђ„s„Ђ„r„Ђ„‚„Ђ„ „…„„„r„Ђ„‚„y„|„p„ѓ„Ћ „x„p„q„Ђ„‚„s„Ђ„r„p„~і„ѓ„„„Ћ „r „ѓ„…„і 45828,40 „s„‚„~.

Колегія суддів не бере до уваги доводи відповідача та її представника про те, що судом безпідставно не було прийнято до уваги обставини, а саме те, що документи кредитного договору заповнювалися та підписувалися у кабінеті ОСОБА_4, позбавивши при цьому ОСОБА_2 ознайомитись зі змістом кредитного договору; в заповнених ним документах було останнім підроблено підписи; усі довідки для отримання кредиту збирав і подавав до банку ОСОБА_4, який і отримав грошові кошти за кредитним договором; заставлене майно по кредиту ОСОБА_4 реалізував у присутності представника банку, проте отримані гроші, банк незаконно прийняв не на погашення спірного кредитного договору, а на погашення іншого кредиту тощо, оскільки ними не надано будь-яких доказів на їх підтвердження.

Відповідно ж до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи відповідача та її представника про те, що судом безпідставно не було зупинено провадження у справі відповідно до п.4 ч.1 ст.201, або за п.4 ч.1 ст.202 ЦПК України, колегія суддів вважає такими, що суперечать обставинам та матеріалам справи, оскільки згідно копії постанови про притягнення ОСОБА_4 в якості обвинуваченого за ч.4 ст.190 КК України, копії постанови про оголошення його в розшук мова йде про кредитний договір між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_8, доказів, що ОСОБА_2 є потерпілою по кримінальній справі ОСОБА_4 нею суду не надано. Крім того, їх доводи суперечать п.4 ч.1 ст.201 ЦПК України, оскільки кримінальна справа відносно ОСОБА_4 не знаходиться у провадженні суду, досудове слідство по справі зупинено до розшуку обвинуваченого.

Положення ст. 202 ЦПК України, передбачають право суду, а не обовязок зупинити провадження у справі за заявою особи, яка бере участь у справі, а також з власної ініціативи, зокрема, у звязку із розшуком відповідача в разі неможливості розгляду справи за його відсутності.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для застосування п.4 ч.1 ст.202 ЦПК України, оскільки відповідно до ст. 78 ЦПК України, суд ухвалою оголошує розшук відповідача лише в справах за позовами про стягнення аліментів або про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншими ушкодженнями здоровя або смертю фізичної особи у разі, якщо місцеперебування відповідача невідоме.

Пункт 2 прохальної частини апеляційної скарги про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про зупинення провадження по справі у звязку з неможливістю розгляду справи до вирішення кримінальної справи відносно ОСОБА_4 суперечить положенням ст. 309 ЦПК України, якою передбачено підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення.

Крім того, судом першої інстанції у рішенні вірно зазначено, що рішення суду, яким закінчено розгляд справи, що набрало законної сили, може бути переглянуто у звязку з нововиявленими обставинами, відповідно до ст. 361 ЦПК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 29 квітня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: