Справа № 2-11/2010
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

.

05 жовтня 2012 року Артемівський міськрайонний суд Донецької області у складі: головуючого судді Букрєй С.П.

при секретарі Пікуліної Ю.І.

з участю позивача/відповідача/ ОСОБА_1

з участю відповідача/позивача, 3-ї особи/ ОСОБА_2

представника відповідача /позивача, 3-ї особи/ ОСОБА_3

представника 3-ї особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, третьої особи - служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням; ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про вселення в квартиру; ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третьої особи ОСОБА_5 про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням; ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третім особам: служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання права користування жилим приміщенням та вселення в жиле приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

22 листопада 2003 року було укладено шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_1.

На підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2004 року квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_5, що було підтверджено і рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 03 листопада 2006 року.

У вказаній квартирі зареєстровані і проживали ОСОБА_5, ОСОБА_1 та їх малолітня донька Ангелина.

18 листопада 2006 року ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_5

26 лютого 2007 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовною заявою про визнання ОСОБА_1 та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України у звязку з їх відсутністю у цій квартирі без поважних причин понад один рік.

04 травня 2007 року ОСОБА_1 подала позовну заяву про вселення в квартиру АДРЕСА_1 оспорюючи відсутність поважних причин її відсутності у спірній квартирі.

28 вересня 2007 року з виконанням вимог діючого законодавства ОСОБА_5 продав, а ОСОБА_6 купив квартиру АДРЕСА_1.

26 березня 2008 року ОСОБА_6, як власник вказаної квартири, подав позов до суду про визнання ОСОБА_1 та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В свою чергу ОСОБА_1 14 квітня 2009 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання за нею та її донькою права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та вселити їх у цю квартиру.

В судове засідання позивач ОСОБА_5 не зявився, оскільки знаходиться у містах позбавлення волі, але надав суду письмову заяву про підтримку своїх позовних вимог у повному обсязі та розгляд справи за його відсутності.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заперечує проти позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання її та її доньки такими, що втратили право користуватися жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1, просить визнати за ними таке право, вселити у вказане жиле приміщення та пояснила, що дійсно з 12 лютого 2006 року не проживає з донькою в квартирі АДРЕСА_1, але це було з поважних причин, оскільки ОСОБА_5 зловживав спиртними напоями, сварився, застосовував до неї фізичне насильство, в силу чого вона була змушена проживати весь цей час у батьків, а потім наймати житло. Весь цей час вона по питанню вселення в квартиру зверталася до дільничого, в міліцію, а потім 4 травня 2007 року звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про вселення. Вважає, що була відсутня у спірній квартирі з 12 лютого 2006 року з поважних причин, в силу чого просить визнати за нею та її донькою право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 та вселити їх у цю квартиру.

ОСОБА_6 в судовому засіданні не визнав позовних вимог ОСОБА_1 та просить визнати її та її доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 пояснивши, що він в установленому законом порядку є власником цієї квартири, придбавши її у ОСОБА_5 за договором купівлі- продажу. В цій квартирі мешкає його сімя. Оскільки ОСОБА_1 та її донька не є членами його сімї, то на них розповсюджуються вимоги ст.. 163 Житлового кодексу України, як на наймача та члена його сім*ї, відповідно до яких за ними може зберігатися жиле приміщення у разі їх відсутності до шести місяців. Як до, так і з часу придбання ним спірної квартири ( 28.09.2007 рік), ОСОБА_1 не проживала в цій квартирі.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази по справі, зяувавши обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третім особам: служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_1 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_7 Віталієвною права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та вселення їх в квартиру АДРЕСА_3 не підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні в достатній ступені доведено наявність підстав для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено і це не оспорюється, т.т. визнано сторонами, що квартира АДРЕСА_3 з 23 листопада 2004 року належала на праві особисто приватної власності ОСОБА_5 і членами сім*ї власника цієї квартири були ОСОБА_1 та їх донька, які не проживають у спірній квартирі з 12 лютого 2006 року по теперішній час і вказані обставини, в силу ч.1 ст. 61 ЦПК Україні, не підлягають доказуванню.

Як на поважність причин не проживання в цій квартирі з 12 лютого 2006 року ОСОБА_1 посилається на неналежну поведінку ОСОБА_5, що змусило її там не проживати.

Оцінюючи докази у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1 не надала достатніх доказів поважності причин її не проживання у спірній квартирі протягом більш ніж року, оскільки протягом цього терміну остання не вчиняла певних дій, які б свідчили про її намір щодо реального намагання вселитися у цю квартиру та поновити порушене право на користування жилим приміщенням.

На доказ наявності бажання вселитися у спірну квартиру, ОСОБА_1 посилається на факти неодноразових звернень її до дільничого інспектора.

Так, відповідно до письмової відповіді на запит адвоката дільничий інспектор повідомляє, що ОСОБА_1 зверталася до нього: 12.02.2006 року по факту спричинення їй тілесних ушкоджень; 24.02.2006 року по факту перешкоджання з боку ОСОБА_5 до доступу в квартиру; 10.03.2006 року по факту по факту образ з боку ОСОБА_5; 06.03.2006 року по факту перешкоджання ОСОБА_5 у користуванні спільним майном.

Суд вважає, що такі звернення до дільничого не можна визнати належними діями ОСОБА_1 щодо наявності у неї мети в установленому законом порядку захистити свої права на користуванні вказаним жилим приміщення.

Так, частина звернень ОСОБА_1 стосується образ та спричинення їй тілесних ушкоджень з боку ОСОБА_5 розгляд яких дійсно в компетенції дільничого інспектора, але вони не стосуються права ОСОБА_1 користування жилим приміщенням.

Решта звернень ОСОБА_1 до дільничого інспектора з приводу перешкоджання ОСОБА_5 у користуванні спільним майном та доступу в квартирусуд не може визнати належними діями ОСОБА_1 щодо наявності у неї мети в установленому законом порядку захистити свої права на користуванні вказаним жилим приміщення, оскільки дільничій інспектор ні є той посадовою особою, або органом, у компетенцію якого входить вирішення питання щодо житлових спорів, в тому числі питання вселення, виселення громадян з квартир, визнавати за ними право користування жилими приміщеннями, чи навпаки.

Крім того суд приймає до уваги той факт, що ОСОБА_1 мала реальну можливість в установленому законом порядку, при наявності бажання, захистити свої житлові права, вважаючи їх порушеними, шляхом звернення з позовом до суду, оскільки протягом 2006 року ОСОБА_1 зверталася до суду з позовами з інших питань: про розірвання шлюбу, про розподіл майна, а про вселення у спірну квартиру звернулася лише 04 травня 2007 року після пред*явлення до неї позову про визнання її особою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Таким чином суд вважає, що ОСОБА_1 не надала докази щодо поважності причин відсутності її, як члена сім*ї власника житла, понад один рік та наявності реального бажання щодо вселення у вказане жиле приміщення.

Обгрунтовуючи свою відсутність у цій квартирі понад рік з поважних причин, ОСОБА_1 посилається і на агресивну поведінку ОСОБА_5, що начеб то позбавляло її можливості користуватися цим приміщенням.

Однак суд приймає до уваги не тільки відсутність з боку ОСОБА_1 реальних кроків щодо вселення у спірну квартиру шляхом своєчасного звернення до суду з таким позовом, а і факт відсутності в цій квартирі самого ОСОБА_5 з 08 лютого 2007 року по день продажу квартири (28.09.2007 року), що виключало для позивачки вимушене спілкування з останнім, усувало наявність щодо неї агресивної поведінки з боку ОСОБА_5, оскільки останній вказаний період перебував в Артемівському слідчому ізоляторі.

Крім того судом встановлено, що з 28 вересня 2007 року власникам спірної квартири став ОСОБА_6, який 26.03.2008 року подав позов до суду про визнання ОСОБА_1 та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 у зв*язку з не проживанням їх у цій квартирі у якості наймачів понад шість місяців.

Суд вважає доведеним цей факт наступними доказами.

З моменту продажу квартири і зміни її власника, ОСОБА_1 та її донька були позбавлені статуту члени сім*ї власника квартири і відносно нового власника квартири стали формально її наймачами, які не проживають в цій квартирі з 28 вересня 2007 року і по теперішній день, що визнано сторонами по справі.

Як вбачається з тексту рішення Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 06.10.2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_1 про факт продажу квартири дізналася 2.11.2007 року під час судового засідання по справі про вселення.

Разом з тим, позов про визнання за нею права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_1 подала лише 14.04.2009 року, тоді як ОСОБА_6 подав до неї позов 26.03.2008 року про визнання ОСОБА_1 та малолітню доньку такими, що втратили право користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1 у зв*язку з не проживанням їх у цій квартирі у якості наймачів понад шість місяців.

Відповідно до ч.1 ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених ч.1, п.п. 1 і 5 ч.3 і ч. 4 ст. 71 ЖК України.

Стаття 71 ч.1 ЖК України що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Частина 2 цієї статті передбачає, що якщо наймач або члени його сім*ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом.

Приймаючи до уваги відсутність у ОСОБА_1 доказів про поважність причин пропуску нею встановленого законом строку, факт звернення її з позовом до власника житла лише через півтора роки про вселення і через рік після звернення власника до ОСОБА_1 про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням, враховуючи, що відповідно до ст.. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд вважає, що з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_6 також підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-61, 82, 209, 212 215 ЦПК України; ст.ст.391, 405 ЦК України; ст..ст. 71, 163 ЖК України суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6, третім особам: служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради, ОСОБА_5 про визнання за ОСОБА_1 та її неповнолітньою донькою ОСОБА_7 Віталієвною права користування жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_2 та вселення їх в квартиру АДРЕСА_2 ЗАЛИШИТИ ОСОБА_8.

Позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до ОСОБА_1, третіх осіб - служби у справах дітей управління молодіжній політики в справах дітей Артемівської міської ради про визнання ОСОБА_1 та малолітньої ОСОБА_7 такими, що втратили право користуванням жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_4 - ЗАДОВОЛЬНИТИ.

ОСОБА_1 та малолітню ОСОБА_7 визнати такими, що втратили право користуванням жилим приміщенням в квартирі АДРЕСА_5.

Рішення у повному обсягу виготовлено 10 жовтня 2012 року. .

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддя С. П.Букрєй