АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/1486/2012 Головуючий 1 інстанції
Справа № 2-169611 ОСОБА_1
Категорія: договір дарування недійсним ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Бородіна М.М.

ОСОБА_3

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 23 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа у справі: приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА :

09 листопада 2010 року позивач звернувсь у суд з позовом, в якому на підставі статей 230, 215, 216 ЦК України, просив визнати недійсним договір дарування двокімнатної квартири № 7 по проспекту Тракторобудівників в будинку 65 міста Харкова , укладеного 25.06.2010 року між ним та відповідачем ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6 за реєстровим номером № 690.

Свої вимоги обгруновував тим, що зазначена квартира належала йому на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності , виданого Москоською районною радою м.Харкова 07.02.2007 року.

Як на підставу визнання зазначеного договору недійсним позивач зазначає на те,що він укладений внаслідок обману з боку ОСОБА_7, матері відповідача, яка обіцяла його доглядати та зробити родинний обмін, але своїх зобов»язань не виконала. Крім того, як на підставу визнання вказаного договору недійсним позивач посилається на те, що вважав, що ним укладається заповіт на право власності на належну йому квартиру та відповідач набуде таке право власності після його смерті та уклав цей договір під впливом психічного тиску на нього з боку ОСОБА_7 та під час укладання оспорюваного договору , він був у стані психічного розладу, внаслідок чого не міг керувати своїми діями під час укладання договору.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з зазначених підстав.

Відповідач та її представник в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги позивача не визнали . Свої заперечення обґрунтовували тим, що для неї було несподіваним рішення позивача подарувати їй спірну квартиру та ніякої попередньої домовленості про це між ними не було. При укладанні договору нотаріусом було роз»янено позивачу природу договору та різницю між договором дарування та договором довічного утримання та позивач наполягав на укладанні договору дарування.

Третя особа у справі , приватний нотаріус Харівського районного нотаріального округу в судовому засіданні заперечувала проти позову посилаючись на те, що нею посвідчувався спірний договір перед укладанням якого, вона проводила бесіду зі сторонами . Позивач був адекватним, йому було роз»яснено природу договору дарування та різницю між вказаним договором та договором довічного утримання. Договір перед його підписанням був прочитаний вголос та сторони пояснили, що їм все зрозуміло і необхідності перекладати його на російську мову нема.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм матеріального права .

Наводить ті ж доводи,що і в суді першої інстанції при цьому також посилається на вимоги ст. 229 ЦК України щодо укладання зазначеного договору внаслідок помилки.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу, без задоволення.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи , доводи апеляційної скарги та заперечень на апеляційну скаргу, судова колегія приходить до висновку ,що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позову щодо визнання недійсним оспорюваного договору дарування, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів введення його відповідачем в оману, вчинення правочину внаслідок помилки та в стані психічного розладу.

Між тим, повністю погодитись з вказаним висновком суду не можна виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджено наявними у справі доказами, спірна квартира належала позивачу на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , видане Московською районної радою м. Харкова 05.02.2007 року.

Судом першої інстанції також встановлено, підтверджено наявними у справі доказами , що 25 червня 2010 року між позивачем та відповідачем у справі був укладений договір дарування зазначеної вище квартири ( а.с.6).

Відповідно до ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов»язується передати в майбутньому стороні(обдарованому) безоплатно майно ( дарунок) у власність.

Договір ,що встановлює обов»язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно до вимог ч.1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнано судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін.

В правових позиціях, які містяться в п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»зазначено , що обставини, щодо яких помилилась сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Позивач на час вчинення оспорюваного ним правочину мав похилий вік та є юридично необізнаною людиною.

Крім того, як вбачається із тексту договору дарування від 25 червня 2010 року при його підписанні текст договору сторонам не оголошувався , ними не читався що підтверджує його доводи про помилку позивача щодо обставин , які мають значення для справи ( а.с.6).

Вказані обставини, а також об»єктивні обставини справи, а саме: той факт , що 24 липня 2010 року позивач вчинив спробу самогубства, про що свідчить виписка із історії його хвороби ( а.с.7) , через чотири місяці після укладення оспорюваного правочину,звернувся у суд з позовом про визнання його недійсним ,свідчать про те, що в силу похилого віку та юридичної неграмотності, позивач при вчиненні вказаного правочину помилялась щодо природи договору дарування , прав та обов»язків сторін.

Матеріали справи також свідчать про те, що іншого власного житла позивач не має, в період знаходження його на стаціонарному лікуванні , а саме: 10 серпня 2010 року він був знятий з реєстрації у спірній квартирі та зареєстрований в домоволодінні своєї сестри в сел.. Жовтневе по вул.. Ворошилова 56, не отримавши при цьому будь-яких гарантій щодо права користування домоволодінням, в якому він був зареєстрований та у будь-який момент може бути з нього виселеним, тобто передавши безоплатно у власність вказану квартиру відповідачу та не отримавши нічого взамін, позивач позбавив себе власного житла і цей факт свідчить про те, що зазначена помилка має істотне значення для нього . .

За таких обставин, судова колегія не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання вказаного правочину недійсним з підстав вчинення його позивачем внаслідок помилки , оскільки вказаний висновок суду не відповідає фактичним обставинам справи на наявним у справі доказам.

З огляду на наведене, судова колегія приходить до висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача та визнання оспорюваного ним договору дарування з підстав вчинення вказаного правочину позивачем внаслідок помилки.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК України судова колегія ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, задовольнити .

Скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2011 року . Позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати недійсним укладений між ним та ОСОБА_5 25 червня 2010 року договір дарування квартири АДРЕСА_1 та посвідчений приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 за реєстровим номером 690.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді :