АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9282/12 Справа № 2/410/69/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Чубуков О.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської

області в складі:

Головуючого судді - Чубукова О.П.

суддів - Михайловської С.Ю., Єлізаренко І.А.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «МЕТРО КЕШ ЕНД КЕРРІ УКРАЇНА»в особі філії у сел. Ювілейне «Метро 26», третя особа: комунальний позашкільний навчальний заклад «Міський палац дітей та юнацтва»про стягнення втраченого заробітку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що 29 грудня 2007 року в торгівельному залі Торгівельного Центру «ОСОБА_3 - 26», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Каштанова, № 1 стався вибух піротехнічних засобів, в результаті якого позивачу були завдані тілесні ушкодження. 18 травня 2009 року позивач зверталась до суду з позовом до відповідача про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої каліцтвом внаслідок вибуху піротехніки на території павільйону. Рішенням суду від 05.05.2011 року у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровського суду від 24 жовтня 2011 року рішення суду від 05.05.2011 року скасовано в частині відмови у стягненні моральної шкоди; стягнено з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 7 000 грн.; в іншій частині рішення суду залишено без змін. До отриманих травм, отриманих внаслідок вибуху піротехніки, Позивач працювала керівником гуртка «Вишивка»дитячого центру української культури комунального позашкільного навчального закладу «Міський палац дітей та юнацтва»з середньої заробітною платою у розмірі 855,66 грн. та у звязку з отриманням травм внаслідок вибуху піротехніки, була вимушена звільнитися з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін. Відповідно до висновку судово-медичної експертизи № 147Д від 26 вересня 2011 року, відсоток втрати професійної працездатності становить 60%. У звязку з наведеними обставинами позивач просила суд стягнути з відповідача суму втраченого заробітку з урахуванням втрати професійної працездатності у розмірі 94 887 грн.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, та стягнути з відповідача на її користь розмір втраченого заробітку за період з 01.10.2008 року по 31.12.2011 року у розмірі 94 887 грн., посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими у звязку з чим судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В запереченнях на апеляційну скаргу ТОВ «ОСОБА_3 енд ОСОБА_3 Україна»просить суд апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 29 грудня 2007 року о 23 годині 30 хвилин в торгівельному залі Торгівельного Центру «ОСОБА_3 - 26», який розташований за адресою: Дніпропетровська область, Дніпропетровський район, смт. Ювілейне, вул. Каштанова, № 1 стався самовільний вибух піротехнічних засобів, що призвело до попадання чужорідного тіла в ліве око ОСОБА_2 в результаті чого остання отримала ерозію роговиці лівого ока, що підтверджено актом про нещасний випадок невиробничого характеру від 12 січня 2008 року. За висновком МСЕК позивачу було встановлено з 13 серпня 2008 року третю групу інвалідності за причиною «загальне захворювання»та встановлено строк наступного огляду 10.09.2009 року і за умовами можливості адміністративно-господарської праці невеликого обєму. Відповідно до висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 1682 від 22 квітня 2008 року у позивача виявлені ушкодження середнього ступеню тяжкості, що зумовили тривалий розлад здоровя, в термін та можливо при обставинах, на які вказує обстежена. З матеріалів справи та медичних документів вбачається, що позивач проходила курс стаціонарного лікування з 03.01.2008 року по 16.01.2008 року у МКЛ № 6; з 06.03.2008 року по 28.03.2008 року у МКЛ № 4. На час пригоди позивач працювала керівником гуртка «Вишивка»дитячого центру української культури комунального позашкільного навчального закладу «Міський палац дітей та юнацтва»та звільнена з роботи на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. Дані обставини встановлені рішенням суду, яке в частині відмови у задоволенні позову про стягнення втраченого заробітку залишено без змін апеляційною інстанцією.

Суд першої інстанції ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову виходив з того, що позовні вимоги є недоведеними. Позивач не надала суду доказів про те, що була звільнена у звязку з хворобою. На час розгляду справи відсутній обовязків склад елементів цивільного правопорушення, так як з усіх елементів, а саме: неправомірні дії особи, що завдала шкоди; наявність шкідливих наслідків; безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою; вина особи, - наявний лише один елемент шкідливі наслідки. По факту вибуху порушена кримінальна справа і наразі розслідування триває і на даний час не встановлено особу, яка завдала шкоду, протиправності дій особи, яка завдала шкоди та її вина, безпосередній причинний зв'язок між неправомірними діями та завданою шкодою. Ці обставини встановлені рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, в частині відмови у позові про стягнення втраченого заробітку між тими ж особами та ж тих же підстав, що у відповідності до положень ч.3 статті 61 ЦПК України не доказуються за розглядом інших справ.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Згідно до ст. 1195 ЦК України частина1,- фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичний особі, зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним в наслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Згідно до вимог статті 1187 ЦК України ч.1 - джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб; ч.2 - шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку; ч.3 - особа, яка неправомірно заволоділа транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, завдала шкоди діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, зобов'язана відшкодувати її на загальних підставах; ч.4 - якщо неправомірному заволодінню іншою особою транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом сприяла недбалість її власника (володільця), шкода, завдана діяльністю щодо його використання, зберігання або утримання, відшкодовується ними спільно, у частці, яка визначається за рішенням суду з урахуванням обставин, що мають істотне значення; ч.5 - особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Особливі правила ст. 1187 ЦК України діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об'єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Суб'єктом відповідальності за вказаною статтею є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за ст. 1187 ЦК треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Згідно до вимог статті 1172 ЦК України "Відшкодування юридичною або фізичною особою шкоди, завданої їхнім працівником чи іншою особою" ч.1 - юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків; ч.2 - замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника; ч.3 - підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу.

З огляду на зміст зазначеної норми закону, для покладення на юридичну або фізичну особу відповідальності необхідною є наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправної поведінки працівника, завданої шкоди, причинного зв'язку та вини), так і певних спеціальних умов, лише за наявності яких може бути застосована зазначена стаття. До таких спеціальних умов відносяться: перебування завдавача шкоди в трудових (службових) відносинах з юридичною або фізичною особою - роботодавцем, незалежно від характеру таких відносин: постійні, тимчасові, сезонні тощо (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди"); завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов'язків. Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов'язків треба розуміти виконання роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами, протягом усього робочого часу. Якщо шкода завдана працівником в робочий час, але діями, які не пов'язані з виконанням трудових (службових) обов'язків, роботодавець відповідальності нести не буде.

Частина 2 вказаної статті Закону, встановлює відповідальність замовника за шкоду, завдану третій особі підрядником, якщо останній діяв за завданням замовника. Підстави притягнення замовника до відповідальності є такими самими, як і підстави відповідальності роботодавця: загальні - наявність в діях підрядника складу цивільного правопорушення та спеціальні - наявність підрядних відносин між замовником та підрядником, що підтверджується договором підряду; та дія підрядника за завданням замовника.

Частина 3 вказаної статті Закону, покладає на підприємницькі товариства, кооперативи обов'язок відшкодувати шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу. Зазначена норма пов'язана із правом учасника (члена) товариства брати участь в управлінні товариством, в тому числі вести від імені товариства підприємницьку або іншу діяльність (ст. 116 ЦК); а також з положенням, відповідно до якої виробнича або інша господарська діяльність кооперативу базується на особистій трудовій участі його членів.

Судова колегія, аналізуючи докази у справі, відповідно до вимог ст.ст. 64, 57-59 ЦПК України дійшла висновку про те, що відсутні підстави згідно зі ст. 1195 ЦК України для стягнення втраченого заробітку позивача тому, що не встановлено особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичний особі позивачу у справі, не встановлено у діях відповідача неправомірності чи у діях робітників відповідача юридичної особи, та не доведено причинно-наслідковий зв'язок між діями відповідача чи його робітників та ушкодженням здоровя позивача.

Згідно ч.3 ст. 10, ст.ст. 57-60 ЦПК України, - кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановленим цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази повинні бути належними і допустимими. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Позивач не довів свого позову, що є її обов'язком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, стосуються переоцінки доказів справи, а тому підстав для зміни чи скасування судового рішення, не вбачається.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 24 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді колегії