АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9641/12 Справа № 2/422/3/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Михайловська С.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Чубукова О.П., Єлізаренко І.А..

При секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягання матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю, стягання матеріальної та моральної шкоди задоволенні частково.

Вселення ОСОБА_2 в АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 325 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку доказів та обставина по справі.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги позивачки встановив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2003 року. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2006 року шлюб між ними було розірвано.

В період сумісного шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 придбали квартиру АДРЕСА_2. В договорі купівлі-продажу квартири від 26 травня 2003 року, посвідченому приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрованому в реєстрі за № 1904, зареєстрованому в КП «ДМБТІ» 04 листопада 2003 року, покупцем зазначено ОСОБА_3

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_7 чинять позивачу перешкоди в користуванні вищезазначеною квартирою, у зв'язку з чим ОСОБА_2 не має змоги вселитись до неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного , заробітку (доходу).

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За таких обставин, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині усунення перешкод в користуванні квартирою та вселити в квартиру АДРЕСА_2.

В частині позовних вимог позивачки про стягнення матеріальної та моральної шкоди суд відмовив, оскільки ОСОБА_2 в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надала суду доказів заподіяння їй матеріальної та моральної шкоди, та наявність між спричиненою їй шкодою та діями відповідачів безпосереднього причинного зв'язку.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог 321, 391, 1167 ЦК України, ст..63 СК України ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід апеляційної скарги про неправильну оцінку доказів та обставина по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Таким чином рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують його правильність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 13 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :