АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 2/420/38/12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1179/12 ОСОБА_1
Категорія - 45 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Карнаух В.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Граніт Групп» - ОСОБА_5,

представника відповідача ОСОБА_6 районної державної адміністрації ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 з обмеженою відповідальністю «Граніт Групп», ОСОБА_6 районної державної адміністрації, треті особи Лозуватська та Недайводська сільські ради, про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ТОВ «Граніт Групп», ОСОБА_6 РДА, треті особи Лозуватська та Недайводська сільські ради, про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки від 08.09.2009 року, укладеного між ОСОБА_6 РДА та ТОВ «Граніт Групп» для розробки гранітного кар'єру і будівництва дробильно-сортувальної фабрики посилаючись на його укладення з порушенням вимог діючого законодавства, а саме: укладено один договір оренди, а не два окремих на кожну частину земельної ділянки, розташованої на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, що спричинило порушення порядку державної реєстрації договору; не проведено експертної грошової оцінки орендованої земельної ділянки. Крім того, вважає, що укладеним договором порушуються її конституційні права, оскільки розробка гранітного карєру, яка проводиться відповідачем незаконно, тягне за собою погіршення екологічної ситуації, впливає на стан її здоровя.

Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення заявленого нею позову, посилаючись на неврахування судом наявності підстав для визнання оспорюваного договору недійсним, а саме: в змісті договору відсутні умови, які є для нього істотними, до договору не додані додатки, вказані в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є невідємною його частиною. Також судом не звернуто уваги на те, що договір укладено ОСОБА_6 РДА з перевищенням повноважень, оскільки орендодавцем цих земель є Дніпропетровська обласна державна адміністрація, а також на те, що відповідач, здійснюючи розробку гранітного карєру на орендованих ним землях завдає шкоди довкіллю, й безпосередньої їй.

Відповідачі ТОВ «Граніт Групп» та ОСОБА_6 РДА заперечують проти апеляційної скарги, просять її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 08 вересня 2009 року між ОСОБА_6 РДА та ТОВ «Граніт Групп» укладено договори оренди земельної ділянки, розташованої за межами с. Недайвода Криворізького району Дніпропетровської області загальною площею 120 га з кадастровим номером 010010394 та земельної ділянки, розташованої за межами с. Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області загальною площею 10,1368 га з кадастровим номером 020010932.

Вказані договори зареєстровано в ОСОБА_6 відділі Дніпропетровської регіональної філії Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», про що в Книзі записів державної реєстрації договір оренди вчинені записи за № 24 від 23.09.2009 року та № 23 від 23.09.2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з відповідності укладених договорів оренди вимогам діючого законодавства, а також відсутності у позивачки права вимоги за даним позовом, оскільки вона не є ані власником, ані користувачем орендованих земельних ділянок, а також не є стороною укладених договорів.

Колегія судів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позовних вимог ОСОБА_2 є визнання недійсними укладених 08 вересня 2009 року між ОСОБА_6 РДА та ТОВ «Граніт Групп» договорів оренди земельної ділянки.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України.

Статтею 14 ч.1 Закону України «Про оренду землі» в редакції чинній на момент укладення договору, визначено, що договір оренди укладається в письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 20 вказаного Закону договір оренди землі підлягає державній реєстрації і на підставі ч.1 ст. 210, ч.3 ст. 640 ЦК України, ч.2 ст. 125 ЗК України та ст. 18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту такої реєстрації.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а також порушення вимог ст.ст. 4 - 6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Невід'ємною частиною договору оренди землі на підставі ч.4 ст. 15 Закону України «Про оренду землі» є: план або схема земельної ділянки, яка передається в оренду; кадастровий план земельної ділянки з відображенням обмежень (обтяжень) у її використанні та встановлених земельних сервітутів; акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості); акт приймання-передачі об'єкта оренди; проект відведення земельної ділянки у разі його розроблення згідно із законом.

З матеріалів справи вбачається, що оспорювані договори оренди укладено в письмовій формі, вони пройшли відповідну державну реєстрацію у ОСОБА_6 відділі Дніпропетровської регіональної філії Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру», про що в Книзі записів державної реєстрації договір оренди вчинені записи за № 24 від 23.09.2009 року та № 23 від 23.09.2009 року, передачу земельних ділянок, якими користується відповідач ТОВ «Граніт Групп», здійснено за актом їх приймання-передачі (а.с. 96-98, 99, 104-106, 107 т.1),

У якості додатку до договорів додано акт встановлення меж земельних ділянок в натурі та передачі на зберігання межових знаків ТОВ «Граніт Групп» від 16.01.2009 року, кадастровий план земельних ділянок (а.с. 101-103, 109-11 т.1).

Вказане спростовує посилання позивача про відсутність додатків, зазначених в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», які є невідємною його частиною.

Отже, при укладенні договорів оренди сторони дотрималися установленого законом порядку їх укладення, погодили всі істотні їх умови, в тому числі й щодо обєкту оренди, розміру орендної плати, що підтверджується умовами укладених договорів.

Крім того, укладаючи договори, сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності й їх волевиявлення було спрямоване на їх укладення.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що договір укладено ОСОБА_6 РДА з перевищенням повноважень, оскільки орендодавцем цих земель є Дніпропетровська обласна державна адміністрація, колегія суддів вважає безпідставними, тому що укладаючи оспорювані договори, голова ОСОБА_6 РДА діяв за дорученням голови Дніпропетровської обласної державної адміністрації на їх укладення, що підтверджується розпорядженнями за № р-704/с/3-08 та № р-705/с/3-08, які є чинними (а.с. 9-10 т.2).

Отже, встановивши, що в момент укладення оспорюваних договорів оренди, сторони цих договорів відповідачі по справі - дотрималися вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутності підстав, передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України для визнання вчинених правочинів недійсними.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.5 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 року № 9 відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншої заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилалася на те, що у звязку з укладенням 08 вересня 2009 року договору оренди між ОСОБА_6 РДА та ТОВ «Граніт Групп», порушено її права та законні інтереси в частині завдання шкоди її здоровю, здоровю територіальної громади, погіршення екологічної ситуації та інше. При цьому, позивач вказала, що таке порушення завдано у звязку з розробкою відповідачем ТОВ «Граніт Групп» на орендованій землі гранітного карєру та будівництвом дробильно-сортувальної фабрики.

Колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, яким спростовані зазначені посилання позивача, враховує наступне.

Як встановлено в суді першої інстанції і не спростовано в суді апеляційної інстанції, оспорюваний договір оренди був укладений відповідно до вимог чинного законодавства.

Розробка родовища гранітів та будівництво дробильно-сортувальної фабрики погоджено з відповідними компетентними органами та отримано відповідні дозволи.

Оспорюючи договір оренди земельної ділянки, на якій йдеться розробка гранітного карєру, і зазначаючи про порушення її прав та законних інтересів, позивачкою не доведено належним чином обставин порушення її особистих немайнових прав саме укладенням договору оренди земельної ділянки 08.09.2008 року між відповідачами по справі.

Отже, вищевикладене та аналіз матеріалів справи свідчать про відсутність у позивача права на захист в спосіб визнання правочину недійсним.

За таких підстав, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 20 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: