Справа № 221/2-1675/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2012

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Ковальчуку Я.В.

з участю представника позивачки ОСОБА_1

відповідачки ОСОБА_2

її представників ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог СГІРФО Староміського РВ УМВС України у Вінницькій області про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні будинком шляхом виселення та зняття з реєстрації. Позов мотивований тим, що вона є власником 13/20 часток житлового будинку № 20 по вул. Форпостній в м. Вінниці, але оскільки постійно проживає в Російській Федерації, вона доручила громадянці ОСОБА_6 наглядати за будинком. В 2009 році їй стало відомо, що в належній їй частині будинку проживає відповідачка ОСОБА_2, яка 01.06.2005 року без її відома зареєструвалась в будинку, незважаючи на те, що дозволу вона не надавала і договір найму з нею не укладала. Добровільно ОСОБА_2 не бажає виселитись і скасувати реєстрацію, тому на підставі ст.ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України вона звернулась до суду з даним позовом. Враховуючи те, що ОСОБА_2 самочинно демонтувала льох, позначений на плані літ «Г», просила стягнути у відшкодування завданої шкоди 5 000 грн. Крім того, просила стягнути судові витрати в сумі 99 грн., плату за послуги КП «ВМБТІ»в сумі 175,77 грн., послуги Державного нотаріального архіву Вінницької області в розмірі 51 грн.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу дійсним і визнання права власності на 13/20 часток будинку ухвалою суду від 07.05.2012 року залишений без розгляду (а.с. 134).

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 позов підтримав, суду пояснив, що частина будинку, яка належить позивачці, складається з приміщень: кухні 1-1, коридору 1-2, комори 1-3, кімнати 1-4, кімнати 1-5 і раніше в цій частині будинку проживала мати позивачки ОСОБА_7, за якою до дня смерті 01.11.1991 року доглядала ОСОБА_6 Приїхавши в Україну в серпні-вересні 1993 року, ОСОБА_8 познайомилась зі ОСОБА_2, яка вже на той час проживала в її частині будинку зі згоди ОСОБА_6 і позивачка також дозволила їй проживати, вважаючи, що будинок буде доглянутий. Будь-яких угод, в тому числі договору найму, ОСОБА_8 із ОСОБА_2 не укладала. Протягом всього часу вона цікавилась будинком, підтримуючи телефонний зв`язок з ОСОБА_6, але згодом їй стало відомо, що ОСОБА_2 завела нову домову книгу на будинок і 01.06.2005 року незаконно зареєструвалась за даною адресою, тому позивачка поставила питання про її виселення. З цією метою в листопаді 2008 року, він, як представник ОСОБА_5, надіслав на адресу ОСОБА_2 письмове попередження про звільнення будинку до 20.04.2009 року, яке відповідачка отримала 12.11.2008 року, неодноразово намагався усно домовитись про звільнення будинку, але в добровільному порядку ОСОБА_2 не виселилась. Це стало підставою для подачі відповідного позову до суду. Заперечив щодо застосування строку позовної давності, оскільки про порушення свого права позивачка дізналась в квітні 2009 року, після того, як в установлений нею строк відповідачка добровільно не виселилась.

Відповідачка ОСОБА_2 позов не визнала, суду пояснила, що ще за життя ОСОБА_7 вона разом з ОСОБА_6 неодноразово приходила до неї, допомагала доглядати, іноді залишалась ночувати в будинку. З ОСОБА_8 вона познайомилась в 1990-1991 роках, коли вона приїжджала до матері з Росії. В 1991 році вона сплатила 5 000 доларів США ОСОБА_8 за цю частину будинку, але договір купівлі-продажу не уклали і розписку вона не брала. При цьому ОСОБА_5 дозволила їй проживати в будинку і пообіцяла переоформити хату на неї, але так і не зробила цього. Після смерті ОСОБА_7 вона разом з ОСОБА_6 організувала похорон і остаточно поселилась в цьому будинку, привела його до житлового стану, багато разів робила капітальний ремонт, оскільки будинок завжди навесні підтоплювало водою, стіни руйнувались, підлога прогнивала. Останній раз вона бачила позивачку в 1992-1993 роках, коли вона приїжджала встановлювати пам`ятник. ОСОБА_5 забрала всі документи і домову книгу, залишила лише розрахункові книжки та виїхала в Росію, не залишивши навіть своєї адреси та номеру телефону. Протягом 20 років вона розшукувала позивачку, намагалась встановити її місце проживання, але все було марно. Рішенням суду від 03.12.2002 року ОСОБА_5 була визнана безвісно відсутньою. Вважає, що вона добросовісно і відкрито володіє будинком, тому просила відмовити в позові.

Представники відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали, просили застосувати строк позовної давності, про що подали письмову заяву (а.с. 159-160). Додатково пояснили, що протягом 20 років ОСОБА_5 не цікавилась будинком і не пред`являла жодних претензій, тому що отримала від ОСОБА_2 5 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що останній час до дня смерті 01.11.1991 року, на прохання ОСОБА_5, вона доглядала за ОСОБА_7 Оскільки будинок залишився порожнім, почав руйнуватись, вона дозволила ОСОБА_2 проживати в ньому і восени 1992 року відповідачка поселилась. За час життя ОСОБА_7 ОСОБА_2 не була з нею знайома, в будинку не бувала і не доглядала за хворою, також не приймала участі в організації похорон, а з ОСОБА_5 вони познайомились, коли та приїжджала в 1993 році встановлювати пам`ятник матері. ОСОБА_8, впевнившись, що ОСОБА_2 є порядною і будинок був доглянутий, сказала: «Хай живе», а про купівлю-продаж питання не піднімалось, оскільки ОСОБА_2 не збиралась продавати житло. ОСОБА_2 лише мала оплачувати комунальні послуги. Додала, що вперше ОСОБА_5 пред`явила до неї претензії влітку 2011 року і вимагала, щоб вона виселила ОСОБА_2, оскільки та зареєструвалась в будинку без відома власниці.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з дозволу ОСОБА_6 ОСОБА_2 поселилась в будинку по вул. Форпостній, 20, зробила капітальний ремонт, оскільки будинок розвалювався, навела порядок. Зі слів ОСОБА_2 їй також відомо, що ОСОБА_5 дозволила їй жити в будинку і за проживання вона повинна була заплатити власниці 5 000 доларів США.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що в 1990 році ОСОБА_2 запропонували жити в будинку по вул. Форпостній і вона шукала гроші, щоб сплатити власниці, в сумі 5000 доларів США. Вона особисто позичила ОСОБА_2 2000 доларів США, щоб та частково повернула позичені кошти. Чи придбала вона частину будинку не знає, але може підтвердити, що будинок вона зробила придатним для проживання.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що з 1986 року ОСОБА_2 проживала з бабкою в будинку по вул. Форпостній в м. Вінниці, а коли та померла, вона позичила ОСОБА_2 5 000 доларів США, потім ще позичала кошти на ремонт, але чи купила ОСОБА_2 цю частку будинку не знає.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є співвласницею будинку № 20 по вул. Форпостній в м. Вінниці. Після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_5 поселила ОСОБА_2, на яких умовах не знає, скоріше, як квартирантку. ОСОБА_2 часто робила капітальні ремонти в цій частині будинку, де жила, поставила паркан. Погреб сам зруйнувався через постійні підтоплення водою.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що вона по сусідству проживає зі ОСОБА_2 і підтвердила, що ОСОБА_2 щороку робила ремонт в будинку, оскільки навесні вода підтоплює всі навколишні будинки.

Вислухавши пояснення сторін, представників, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Між сторонами виникли не договірні правовідносини, а саме, щодо захисту права власності, тому при вирішенні спору суд застосовує відповідні норми Цивільного кодексу України.

Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 16.01.2990 року, зареєстрованого в БТІ 03.09.1993 року, позивачка ОСОБА_5 є власницею 13/20 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд, що знаходиться по вул. Форпостній, 20 в м. Вінниці (а.с. 7-10).

З пояснень сторін та технічного паспорту, виготовленого БТІ із змінами станом на 03.09.1993 рік, вбачається, що дана частина будинку (квартира № 1) складається з приміщень: кухні 1-1, площею 4,5 кв.м., коридору 1-2, площею 2,6 кв.м., комори 1-3, площею 3,8 кв.м., кімнати 1-4, площею 9,3 кв.м., кімнати 1-5, площею 15,2 кв.м.

З осені 1992 року в даній частині будинку з дозволу ОСОБА_6 постійно проживає відповідачка ОСОБА_2, власниця ОСОБА_5 не заперечила щодо її проживання. При цьому письмовий договір найму житла, відповідно до ст. 158 ЖК України, між сторонами не укладався і суду не надано жодних доказів щодо досягнення сторонами всіх істотних умов договору найму.

Реєстрація ОСОБА_2 01.06.2005 року за місцем проживання м.Вінниця, вул. Форпостна, 20, була здійснена самою ОСОБА_2 без згоди власниці ОСОБА_5, і відповідачка не заперечила це, тому на підставі ст. 61 ЦПК України дана обставина не потребує доказування.

Водночас свої заперечення відповідачка ОСОБА_2 обґрунтовувала тим, що насправді вона є власницею цієї частини будинку, оскільки в 1990-1991 роках придбала її у ОСОБА_5, сплативши 5 000 доларів США. Саме в зв`язку з продажем цієї частки будинку ОСОБА_5 протягом 20 років не цікавилась будинком і не пред`являла будь-яких претензій. Оскільки належним чином договір купівлі-продажу оформлений не був, хоча істотні умови договору були виконані, в зустрічний позовній заяві вона просила визнати договір купівлі-продажу дійсним і визнати за нею право власності на 13/20 часток житлового будинку № 20 по вул. Форпостній в м. Вінниці (а.с. 70-72).

Даний факт не підтверджений жодним належним доказом, а свідки, допитані за клопотанням відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_11, також не змогли підтвердити укладення договору купівлі-продажу, оскільки не були присутні при передачі грошей.

За завою ОСОБА_2 ухвалою суду від 07.05.2012 року її зустрічний позов залишено без розгляду.

Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В зв`язку з відсутністю між сторонами договірних відносин і в зв`язку з тим, що відповідачка була попереджена про звільнення приміщення до 20.04.2009 року, про що 12.11.2008 року отримала лист представника позивача ОСОБА_1 (а.с. 167-168), але в добровільному порядку не звільнила житло, чим ускладнює здійснення повноважень щодо вільного володіння і користування власністю, позов про її примусове виселення з будинку без надання іншого житла підлягає задоволенню.

Позовна давність, про яку заявили представники відповідачки, застосуванню не підлягає, оскільки умовою подання даного позову в порядку ст. 391 ЦК України (негаторного позову) є наявність порушення права власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним своїх правомочностей саме в момент подання позову. Крім того, згідно наданих доказів поштового повідомлення і копії листа ОСОБА_2, вбачається, що ОСОБА_1, як представник ОСОБА_5, запропонував звільнити приміщення до 20.04.2009 року і ця вимога про звільнення будинку була вручена відповідачці 12.11.2008 року. Дані обставини визнав і представник відповідачки ОСОБА_4, зазначивши про це в своїх письмових поясненнях. В зв`язку з тим, що ОСОБА_2 залишила вимогу без реагування і позивачка дізналась про порушення свого права з 21.04.2009 року, трирічний строк позовної давності нею не порушений (ст. 261 ЦК України).

Позовні вимоги про зобов`язання СГІРФО Староміського РВ ВМУ УМВС України у Вінницькій області зняти ОСОБА_2 з реєстраційного обліку задоволенню не підлягають, оскільки частина перша ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»від 02.06.2005 року встановлює вичерпний перелік підстав для зняття з реєстрації місця проживання, в тому числі, рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Тому рішення суду про виселення є підставою для здійснення відповідних дій СГІРФО.

Також не підлягає задоволенню позов в частині відшкодування матеріальної шкоди за знесений льох в сумі 5 000 грн., оскільки відповідачка заперечила факт знесення і пояснила, що погреб зруйнувався внаслідок часу та частих затоплень тієї ділянки водою, що також підтверджено показаннями свідків, а позивачем не доведено позовних вимог в цій частині. Крім того, в судових дебатах представник позивачки ОСОБА_1 висловився, що не підтримує дану позовну вимогу.

Позов в частині стягнення суми за послуги БТІ та Державного нотаріального архіву задоволенню не підлягає, оскільки є безпідставним.

Судовий збір в сумі 94,10 грн. на підставі ст. 88 ЦПК України та Згідно Закону України «Про судовий збір»від 08.07.2011 року слід стягнути з відповідачки на користь позивачки.

Керуючись ст.ст. 16, 319, 391 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 29, 57, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити частково.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, без надання іншого житла, із квартири АДРЕСА_1, яка становить 13/20 часток будинку і складається з приміщень 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, що належить на праві власності ОСОБА_5.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 судовий збір в розмірі 94 (дев`яносто чотири) грн. 10 коп.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційні скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: