АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ

Справа № 2-2564/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/491/799/12 суддя Мясоєдова О.М.
Категорія - 46 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

13 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів - Братіщевої Л.А., Карнаух В.В.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ майна.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідач ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна.

В обґрунтування позову зазначили, що відповідач ОСОБА_5 з 05 травня 1988 року по 07 липня 2010 року перебував у зареєстрованому шлюбі з позивачем ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей позивачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 вересня 1993 року сторонам на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1.

Зважаючи на те, що відповідач участі в утриманні спільного майна не бере, просили суд поділити спільне сумісне майно, визначивши частки в розмірі ј частки майна ОСОБА_3 та ј частки майна ОСОБА_4, 2/5 частки ОСОБА_2 збільшивши ї частку, та 1/10 частку ОСОБА_5

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що судом необґрунтовано, в порушення вимог ст. 58-59 ЦПК України, прийнято як доказ по справі чеки та квитанції, які не можуть бути визнані належними та допустимими доказами, оскільки не містять прізвища покупця та підписів замовника чи виконавця.

Судом порушено норми матеріального права та не взято до уваги, що саме ОСОБА_2 утримувала та зберігала спірне майно, а відповідач не проводив його поліпшення понад 20 років, а тому суд повинен був застосувати п.2.ч.2 ст. 372 ЦК України, збільшивши частку ОСОБА_2 та зменшивши частку ОСОБА_5

Крім того судом порушено норми процесуального права: не наведено мотивів відмови в задоволенні позовних вимог і не ознайомлено позивачів з матеріалами справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності згідно свідоцтва №1234 про право власності на житло, виданого на підставі розпорядження №Д-1743 від 20.08.1993р. (а.с. 5).

Спір виник з приводу перерозподілу часток сторін у спільній приватній власності.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з рівності часток ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у спільній частковій власності та відсутності істотних обставин для зміни їх розміру.

Цей висновок суду підтверджується встановленими обставинами та матеріалами справи.

Так, п. 2 ч.2 ст. 372 ЦК України передбачено, що за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до умов ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень позивачів, заявляючи позовні вимоги щодо зміни розміру часток спільної сумісної власності, останні виходили з того, що відповідач ОСОБА_4 участі в утриманні спільного майна не бере, сумісні зусилля для користування та володіння майном не докладав, однак, не довели вищевикладеного належними та допустимими доказами, тому ці вимоги не підлягають задоволенню.

Натомість відповідачем підтверджено факт участі у витратах на утримання спільного майна квитанціями та поясненнями свідків.

Апеляційний суд вважає, що надані сторонами і досліджені судом першої інстанції докази дозволили суду зробити висновок про наявність підстав для відмови в задоволенні позову, що спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

Порушення судом першої інстанції норм процесуального права при розгляді справи, на які посилається представник позивача в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування законного рішення, оскільки вони не призвели до неправильного вирішення справи.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги не доведені, не обґрунтовані, а тому не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м.Кривого Рогу від 31 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис)