АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22ц/2090/4055/2012р Головуючий 1 інст.-Марюхна Л.А.
Справа №2-2028/23/2012 р ОСОБА_1
Категорія право власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого - Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В.,

ОСОБА_2,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Станичненської сільської Ради Нововодолазького району Харківської області, ОСОБА_4, треті особи - ОСОБА_5, комунальне підприємство „Нововодолазьке архітектурно - інвентаризаційне бюро", Нововодолазька державна нотаріальна контора Харківської області, приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області - ОСОБА_6 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, поновлення порушеного права, витребування майна із чужого незаконного володіння і виселення та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_5, Станичненська сільська рада Нововодолазького району Харківської області, комунальне підприємство „Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро", Нововодолазька державна нотаріальна контора Харківської області, приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області - ОСОБА_6 про визнання права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та ОСОБА_7 про поновлення порушеного права власності на домоволодіння за адресою: вул. Будьонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області шляхом витребування його з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 і виселення відповідачки з усіма проживаючими з нею особами без надання іншого жилого приміщення. Просила також зобовязати комунальне підприємство (КП) „Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро„ скасувати реєстрацію права власності за ОСОБА_4 та зареєструвати право власності на вказане домоволодіння за нею.

У грудні 2011 року ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_8 уточнила позовні вимоги: просила визнати недійсним і скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 18.02.2004 року Станичненською сільською радою Нововодолазького району Харківської області на імя ОСОБА_9 на підставі рішення виконкому Станичненської сільської ради від 09.01.2004 року; поновити порушене право власності на домоволодіння за адресою: вул. Будьонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області шляхом витребування його з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 і виселення відповідачки з усіма проживаючими з нею особами без надання іншого жилого приміщення, передавши їй ( позивачу) це домоволодіння. Просила також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1136,70 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в суді в сумі 120 грн.

В обґрунтування позову посилалася на те, що її матері ОСОБА_10 належав на праві власності жилий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області по вул. Будьонного,6 на підставі запису у господарській книзі за № 44 виконкому Станичненської сільської Ради Нововодолазького р-ну Харківської області.

15 червня 1981 року ОСОБА_10 померла. Після смерті матері вона як спадкоємець за заповітом відповідно до ст.ст. 548, 560 ЦК УРСР набула права власності на вказане домоволодіння, і їй 13 липня 1983 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори було видано свідоцтво про право на спадщину, яке ніким не оспорювалося та не визнавалося недійсним.

Після прийняття спадщини вона дозволила братові ОСОБА_9 разом із сім'єю проживати у цьому домоволодінні, оскільки останні не мали власного житла.

15 квітня 2007 року ОСОБА_9 помер, а у спірному будинку залишилась проживати його дружина ОСОБА_5.

18 квітня 2007 року вона (позивач) надіслала до Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та до державної нотаріальної контори Нововодолазького р-ну Харківської області рекомендовані листи, якими підтвердила своє право власності на вказане домоволодіння відповідно до отриманого свідоцтва про право на спадщину.

У квітні 2009 року вона дізналася про те, що згідно рішення Станичненської

сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 4 від 09.01.2004 року без будь-яких правоустановчих документів та відсутністю законних підстав ОСОБА_9 було видано свідоцтво про право власності від 18.02.2004 року на домоволодіння за адресою: вул. Бульонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області та зареєстроване в Нововодолазькому МКП ТІ.

Після смерті ОСОБА_9О право власності на спірний жилий будинок було

оформлено за його дружиною ОСОБА_5 шляхом видачі 18.01.2008 року нотаріально посвідченого свідоцтва про право на спадщину за законом та зареєстровано Нововодолазьким МКП ТІ

03 жовтня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі - продажу жилого будинку.

Вважаючи, що належний їй спірний будинок вибув з її володіння без її волі, ОСОБА_3 просила на підставі ст. 388 ЦК України витребувати цей будинок у ОСОБА_4 та виселити її з усіма членами сім»ї з цього будинку.

З приводу незаконних дій щодо порушення її права власності на спірний будинок вона з квітня 2009 року по червень 2010 року зверталась до правоохоронних органів. За результатами проведених перевірок у порушенні кримінальної справи відмовлено та рекомендовано вернутись до суду. У звязку з чим вважає, що строк звернення її до суду не сплинув.

ОСОБА_4 вищевказані позовні вимоги не визнала, подала до суду зустрічний позов про визнання за нею в порядку ст. 392 ЦК України право власності на домоволодіння за адресою: вул. Будьонного,6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. Посилалася на те, що придбала зазначений жилий будинок на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного 03.10.2008 р. між нею та ОСОБА_5, який не визнаний в установленому законом порядку недійсним, та зареєструвала нерухомість в органах БТІ.

Вказувала, що свідоцтво про право власності на імя ОСОБА_3 видано їй

на домоволодіння, що розташоване в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області жилою площею 48 кв.м і не відповідає технічним характеристикам належного їй домоволодіння.

Також просила стягнути на її користь з ОСОБА_3 судові витрати в сумі 171 грн. та витрати на правову допомогу.

Представник Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав за безпідставністю вимог, проти задоволення позову ОСОБА_4 не заперечував.

КП «Нововодолазьке архітектурно-інвентаризаційне бюро» просило розглянути справу за відсутності його представника.

Треті особи: Нововодолазька державна нотаріальна контора та приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_6 просили розглянути справи за їх відсутності, надали письмові пояснення по справі, зазначаючи, що дії нотаріусів відповідали вимогам чинного законодавства.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 квітня 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 та задоволено зустрічний позов ОСОБА_4, за якою визнано право власності на домоволодіння №6 по вул. Бульонного в с. Станичне Нововодолазького району Харківської області. З ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 стягнуті судові витрати в розмірі 620 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність тих обставин, які суд вважав встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати вказане рішення районного суду і ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Зазначає, що районним судом при ухваленні рішення не враховано, що вона відповідно до діючого на час відкриття спадщини після смерті матері прийняла спадщину відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, норми якого не повязували момент виникнення прав власності на нерухомість з моментом державної реєстрації договорів.

Вказує, що висновок суду про те, що нею не доведено наявність домоволодіння, яке вона набула у спадщину за заповітом матері, спростовуються первинними документами - даними погосподарських книг Станичненської сільради, де зафіксована інформація ,що мати ОСОБА_10 була останньою головою господарського двору, мала у власності жилий будинок 1966 року забудови і сарай 1956 року забудови, які вона прийняла у спадок, є їх власником, і це домоволодіння є предметом спору.

Посилається й на те, що проживання в належному їй будинку з її дозволу брата ОСОБА_9 з сімєю, можливість зроблення ним перебудови не є підставою для набуття ним права власності на вказане майно відповідно до ч.2 ст. 332 ЦК України.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд виходив з недоведеності її вимог та вважав обґрунтованими доводи зустрічного позову ОСОБА_4

Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, посвідченого 13 липня 1983 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори ОСОБА_11, реєстровий № 950, ОСОБА_3 є спадкоємцем майна, а саме: жилого будинку з надвірними побудовами за адресою: с. Станичне Нововодолазького району Харківської області.

На землі колгоспу ім. Дзержинського розташований житловий будинок дерев'яний обкладений цеглою, житловою площею 48 кв.м., до якого належать надвірні побудови -сарай. Цей житловий будинок з надвірними будівлями належав померлій ОСОБА_10 на підставі запису в погосподарській книзі за №44 виконкому Станичненської сільської ради, що підтверджується довідкою цього виконкому від 12.07. 1983 року за №47.

Вказано, що це свідоцтво необхідно зареєструвати в Станичненській сільській раді Нововодолазького району Харківської області (а.с. 10).

При цьому судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що така реєстрація нерухомості на час видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на спадкове майно була визначена Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP від 31.01.1966 року, затвердженої наказом Міністерства комунального господарства УРСР.

Вчинення зазначених дій власником нерухомого майна на час виникнення вищевказаних правовідносин була обовязковою та узгоджувалася з вимогами ст.ст. 103, 104, ч.1 ст. 128 ЦК УРСР в редакції, яка діяла до виключення зазначених норм Законом № 3718-12 від 16.12.1993 року.

За таких обставин ОСОБА_3 не зареєструвала своє право власності на спадковий будинок на час вищевказаних обставин в установленому законом порядку і не набула права власності на цей будинок.

У звязку з цим посилання апелянта на те, що право власності на спадкове майно виникло у неї з моменту прийняття спадщини та оформлення відповідного нотаріального свідоцтва про право на спадщину, оскільки ЦК України 1963 року не пов'язував момент виникнення права власності на нерухомість з моментом державної реєстрації договорів, є безпідставними.

Невчинення ОСОБА_3 дій по реєстрації свідоцтва про право власності на жилий будинок в Станичненській сільській раді Нововодолазького району Харківської області та проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 тривалий час ОСОБА_9 з сімє ю стало підставою для ухвалення сільрадою рішення від 09.01. 2004 року про оформлення право власності ОСОБА_9 на вказане домоволодіння та видачу йому свідоцтва про право власності на нього (а.с. 13). Вказане рішення сільради не скасовано в установленому законом порядку.

Свідоцтво про право власності від 18.02.2004 року на домоволодіння за адресою: вул. Будьонного.6 у с. Станичне Нововодолазького району Харківської області в подальшому зареєстроване Нововодолазьким МКПТІ на ім'я ОСОБА_9

Доводи апеляційної скарги про те, що проживання в належному їй будинку з її дозволу брата ОСОБА_9 з сімєю, можливість зроблення ним перебудови не є підставою для набуття ним права власності на вказане майно відповідно до ч.2 ст. 332 ЦК України, судова колегія також вважає безпідставними, оскільки зазначена норма права діє з 01.01.2004 року, а відповідно до вищевказаного рішення Станичненської сільської ради Нововодолазького району Харківської області від 09.01.2004 року спірний будинок з надвірними побудовами та спорудами вже мав відповідну технічну документацію для вирішення питання про оформлення на нього права власності за ОСОБА_9

Судом першої інстанції на підставі наданих сторонами доказів обґрунтовано зроблений висновок про те, що після смерті ОСОБА_9 право власності на вищевказаний будинок в порядку спадкування за законом набула його дружина ОСОБА_5, яка відповідно до вимог ст. 319 ЦК України здійснила своє право по відчуженню будинку шляхом укладення нотаріально-посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 03.10.2008 року ( який не визнаний в установленому законом порядку недійсним та не розірваний сторонами) з ОСОБА_4, яка є добросовісним набувачем майна.

Районним судом відповідно до вимог ст. 387 ЦК України на підставі наданих сторонами доказів зроблений обґрунтований висновок про те, що перехід права власності на жилий будинок ОСОБА_4 відбулося у відповідності до вимог законодавства яке діяло на момент укладення вищевказаного договору, і визнав за нею право власності на спірний будинок відповідно до вимог ст. 392 ЦК України .

Оскільки ОСОБА_7 не надані в повному обсязі докази на підтвердження витрат по оплаті правової допомоги, суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про стягнення на її користь судових витрат в сумі 620 грн.

Судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, рішення якого відповідає вимогам матеріального та процесуального права, що згідно ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: