АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №22-ц/491/559/12 Головуючий в 1 інстанції - Прасолов В.М.
Категорія 5 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«20» березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Карнаух В.В., Остапенко В.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

представника виконкому Саксаганської районної у місті ради ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1В в своїх інтересах та в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_6 звернулася із позовом до ОСОБА_3 про визнання квартири особистою приватною власністю і в обґрунтування позову вказала, що з 1999 року по2006 рік перебувала з відповідачем у шлюбі від якого, 15.09.2000 року народилася донька ОСОБА_6. Під час перебування у шлюбі, 14.04.2005 року нею придбана квартира №77 буд. №4 на бул. Вечірньому в м. Кривий Ріг. Зазначена квартира була придбана за 30686,28грн. за кошти, які були взяті у кредит в ПАТ КБ ПриватБанк.

Оскільки кредит сплачувався нею за період з 2005 по 2011 рік, коли шлюбі вже був розірваний, на підставі ст. 57 СК України, вважає, що квартира, придбана за її кошти, а тому є її особистою приватною власністю.

Посилаючись на ці обставини просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на кв. 77 в буд. №4 по бул. Вечірній в м. Кривому Розі та стягнути з ОСОБА_3 понесені нею судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2011 року ОСОБА_1 у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, оскільки порушено норми матеріального та процесуального права. Зокрема, суд помилково до спірних правовідносин застосував норми ст. ст. 70 та 71 Сімейного Кодексу України та не взяв до уваги норми Цивільного кодексу; не врахував пояснення відповідача щодо особистої сплати нею кредитних коштів, за які була придбана квартира.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що виниклі правовідносини по даній справі регулюються нормами Сімейного кодексу України.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, з 25.12.1980р. по 14.02.2007 року сторони по справі перебували в зареєстровану шлюбі, від якого 15.09.2000р. народилася дитина ОСОБА_6 (а.с. 9, 10).

Квартира №77 у буд. №4 по бул. Вечірньому в м. Кривому Розі належить позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 14 вересня 2007 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а.с. 12).

Для придбання зазначеної квартири 14 вересня 2005 року між позивачкою та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір та надано ОСОБА_1 кошти в сумі 6855,46 доларів США для придбання нерухомого майна (а.с. 17).

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що придбання квартири і оформлення кредиту для придбання цієї квартири було здійснено позивачкою під час перебування з відповідачем у шлюбі, за згодою відповідача, тобто в спільних інтересах сім'ї.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватної власністю дружини (чоловіка) є зокрема майно, набуте у шлюбі, втім за кошти, належні йому особисто.

А відповідно до ч.1 ст. 60 СК україни майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежного від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Розглядаючи справу, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, що оскільки спірна квартира придбана подружжям під час шлюбу, то вона в силу ст. 60 СК України є їх спільною сумісною власністю.

Із договору купівлі-продажу квартири від 14.04.2005р. вбачається, що на час вчинення зазначеного правочину позивач ОСОБА_1 перебувала в зареєстрованому шлюбі і квартиру купувала за згодою чоловіка (а.с. 12)

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд відмовляючи в позові застосував лише перші частини статей 70-71 СК України, проігнорував положення інших частин зазначених статей є необгрунтованими, оскільки в рішенні суд зазначив, що позовні вимоги щодо поділу спільного майна, у спосіб передбачений цими статтями, ОСОБА_1 не заявлялись, а тому суд першої інстанції не може вийти за межі заявлених нею позовних вимог.

Щодо неврахуванням судом тих обставин, що кредит за квартиру сплачувала позивач самостійно вже після розірвання шлюбу і відповідач не ніс витрат на утримання майна, то колегія не приймає їх до уваги, оскільки у п.5 договору купівлі-продажу квартири зазначено про згоду відповідача на придбання квартири і суд в рішенні суду вірно прийшов до висновку, що отримання кредиту було здійснено в інтересах сім'ї.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд встановивши обставини по справі міг самостійно припинити право власності відповідача на підставі ст.365 ЦК України є безпідставними з огляду на те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог, а із позовної заяви ОСОБА_1 не вбачається, що нею така позовна вимога заявлялась.

Інші доводи позивача викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає рішення суду ухваленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: