Провадження номер 2/2516/428/12
Справа № 2-186/12
РІШЕННЯ

іменем України

26 березня 2012 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого районного судді Дикого В.М.

з участю секретаря Герасимчук Н.Ю.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

До Носівського районного суду звернулась приватний підприємець ОСОБА_1 з позовом до жительки м.Носівки ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди 19286 гривень.

Як в позовній заяві до суду так і в судовому засіданні позивач вказала, що вона є приватним підприємцем і відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію займається торгівельною діяльністю в містах Ніжині та Носівці. Для здійснення господарської діяльності вона використовує найманих працівників.

23 травня 2011 року між нею та відповідачкою був укладений трудовий договір, згідно якого остання була прийнята на роботу як продавець. Трудовий договір в установленому законом порядку був зареєстрований 23.05.2011 року в Ніжинському міськрайонному центрі зайнятості населення.

Відповідно до умов вказаного трудового договору та заключеного з відповідачкою договору про матеріальну відповідальність, відповідачка зобов»язалась нести повну матеріальну відповідальність за збереження довірених їй товаро-матеріальних цінностей.

З 23 травня 2011 року по 29 вересня 2011 року відповідач працювала продавцем в магазині по вул.Буняківська 1 міста Носівки та здійснювала продаж товарів з Європи.

З 26 вересня по 29 вересня 2011 року в магазині з участю відповідачки та продавців ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, які приймали магазин, було проведено інвентаризацію товаро-матеріальних цінностей і виявлено нестачу на суму 19286 гривень.

Позивач пояснила, що по завершенні інвентаризації 29.09.2011 року відповідач написала пояснювальну записку, в якій вказала, що зобов»язується на протязі місяця погасити нестачу в сумі 19286 гривень.

Позивач пояснила, що уже пройшло декілька місяців, а нестача не погашена, що й вимусило її звертатись до суду з відповідним позовом, який вона просить задовольнити.

Відповідач позов не визнала та дала пояснення, що з 23 травня 2011 року по 29 вересня 2011 року вона працювала продавцем магазину по вул.Буняківська 1 міста Носівки та здійснювала продаж товарів з Європи.

При прийомі на роботу вона підписала договір про повну матеріальну відповідальність. З 26 по 29 вересня 2011 року в магазині, де вона працювала, була проведена інвентаризація товаро-матеріальних цінностей, яка виявила нестачу товару на 19286 гривень. Яким чином виникла нестача вона пояснити не може.

Допитана як свідок ОСОБА_7 ОСОБА_8 дала показання, що вона разом з ОСОБА_2 ОСОБА_9, хазяйкою магазину ОСОБА_1 та ОСОБА_5 брала участь в роботі інвентаризаційної комісії. Інвентаризація проводилась дуже скрупульозно з дублюванням підрахунку і по завершенні інвентаризації була встановлена нестача 19286 гривень. По завершенні інвентаризації ОСОБА_2 в її присутності та присутності ОСОБА_5 написала розписку, що через місяць поверне нестачу 19286 гривень.

Свідок ОСОБА_7 ОСОБА_8 дала показання, що на її думку, однією з причин нестачі могло бути неналежне виконання відповідачкою своїх функціональних обов»язків, яка часто запізнювалась на роботу, щодня приходила на роботу з запахом алкогольного перегару, не завжди записувала в зошит обліку про реалізований товар.

Допитана як свідок ОСОБА_3 ОСОБА_4 підтвердила, що ОСОБА_2 ОСОБА_9 регулярно приходила на роботу з запахом алкогольного перегару.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню з слідуючих підстав.

Згідно ст..134 ч.1 п.1 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації у випадку коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання.

В матеріалах справи (а.с.7) є договір між позивачем по справі та відповідачем про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення цілості товаро-матеріальних цінностей, переданих відповідачу.

В матеріалах справи є акт інвентаризації, з якого видно, що нестача товаро-матеріальних цінностей становить 19286 гривень. В судовому засіданні відповідач пояснила, що якихось зауважень щодо необ»єктивності акту інвентаризації у неї немає.

Відповідно до ч.1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цивільного процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до положень статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідач ОСОБА_2 ОСОБА_9 не надала доказів, які б свідчили про безпідставність вимог позивача. А позивач надала достатньо доказів, як на підставу своїх вимог, а тому позов підлягає задоволенню.

Під час підготовки позовної заяви та розгляду справи в суді позивач понесла витрати на правову допомогу в розмірі 2423 гривні, що підтверджується квитанціями про оплату та розрахунком витраченого часу. Вказані витрати підлягають стягненню з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 19286 гривень на відшкодування матеріальної шкоди та 214 гр.60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2423 гривень на відшкодування витрат на правову допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.М. Дикий