АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Cправа № 2/2035/4578/2012
Провадження №22ц/2090/6326/2012
Головуючий1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач: Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Коростійової В.І., Ізмайлової Г.Н.,

за участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 2 серпня 2012 року по справі за позовом Дочірнього підприємства «Інтергласт» фірми «Гласт ГМБХ»до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про відшкодування майнової шкоди, заподіяної в результаті дорожньо-транспортної пригоди, -

встановила:

У грудні 2007 року ДП «Інтергласт»фірми «Гласт ГМБХ»звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування майнової шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Позивач просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду в сумі 39 452 грн. 84 коп., судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 394 грн. 53коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн..

В обґрунтування позову посилався на те, що 15 жовтня 2007 року на 494 км.+50м. автодороги Київ-Харків-Довжанський сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю автомобіля НОМЕР_1 (далі Рено) під керуванням водія ОСОБА_5 та автомобіля SAN ALMERA»(далі Нісан) державний номер НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_6. Водій ОСОБА_5, в порушення п.14.2 Правил дорожнього руху України, не впевнившись, що смуга зустрічного руху, на яку він буде виїжджати, вільна від транспортних засобів на достатню для обгону відстань, допустив зіткнення з автомобілем під керуванням водія ОСОБА_6, який належить ДП «Інтергласт»фірми «Гласт ГМБХ». Внаслідок ДТП належний позивачу автомобіль було пошкоджено, загальна вартість відновлюваних робіт та проведення автотоварознавчого дослідження становить 39 452 грн. 84 коп.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 вересня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 грудня 2009 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 11 квітня 2012 року рішення першої та ухвала апеляційної інстанцій скасовані, справа направлена на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 2 серпня 2012 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_5 на користь ДП «Інтергласт»фірми «Гласт ГМБХ»у рахунок відшкодування майнової шкоди 31562 грн. 27 коп. та судові витрати в розмірі 339 грн. 62 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції, із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

ДП «Інтергласт»фірми «Гласт ГМБХ» та третя особа ОСОБА_6 рішення суду не оскаржували.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що суди попередніх інстанцій «..не врахували, що за відсутності преюдиційного доказу вини відповідача у заподіянні шкоди позивачу посилання позивача на вину відповідача та заперечення відповідача щодо цього підлягають перевірці судом на загальних підставах, як і встановлення ступеню вини володільців джерел підвищеної небезпеки (ч.1 ст.60 ЦПК України)».

На виконання ухвали касаційної інстанції, суд першої інстанції на загальних підставах перевірив доводи позивача щодо вини відповідача і заперечення відповідача та дійшов висновку, що ДТП сталася з вини обох водіїв, зокрема внаслідок невиконання водієм ОСОБА_5 п.п.10.1,12.1,12.3,14.2 Правил дорожнього руху України, та внаслідок невиконання водієм ОСОБА_6 п.п.12.1,12.3 цих Правил, що на думку суду, знаходилося у причинному звязку з виникненням дорожньої пригоди та спричиненням автотранспортним засобам механічних пошкоджень. При цьому, суд вважав що вина ОСОБА_5 складає 80%, а вина ОСОБА_7 20%.

Повністю погодитися з такими висновками не можна, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. При ухваленні рішення суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги не позбавлені технічної спроможності пояснення ОСОБА_5, стосовно того що аварійна ситуація була створена саме водієм автомобіля Мерседес (а.с.49 адм.м.), та крім того, дійшов висновку, що в діях водія ОСОБА_5 мали місце порушення п.п. 10.1, 12.1,14.2 Правил дорожнього руху України, тоді як матеріали справи не містять достатніх та допустимих доказів на підтвердженя такого висновку, а доказування не може грунтуватись на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст.309 ЦПК України, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права є підставою для зміни рішення.

За змістом положень ст. 1166 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди.

Порядок звільнення від відшкодування завданої шкоди можливий лише при доведенні, що шкода завдана не з вини особи (ч. 2 ст. 1166 ЦК України).

Частиною першою ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

В п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»зазначено, що шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяній нею (в порядку часткової відповідальності).

Судом апеляційної інстанції встановлено і підтверджено наявними у справі доказами, що 15 жовтня 2007 року біля 14 год. 25 хв. на 494 км + 500 м автодороги Київ-Харків-Довжанський сталася ДТП за участю автомобіля марки Рено державний номер НОМЕР_3, яким керував водій ОСОБА_5 та автомобіля НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_6, який керував цим автомобілем на підставі подорожнього листа службового легкового автомобіля від 15 жовтня 2007 року (а.с.31,32-34). Внаслідок ДТП транспортним засобам було спричинено механічні пошкодження.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, автомобіль марки Нісан, державний номер НОМЕР_2, належить ДП «Інтергласт»фірми Гласт ГМБХ»; матеріальний збиток, завданий власникові цього автомобіля в результаті його пошкодження при ДТП складає 39 122 грн. 84 коп; вартість дослідження складає 330 грн., що підтверджується дослідженням спеціаліста-автотоварознавця №630/2007 від 09 листопада 2007 року.

З урахуванням послідовних пояснень ОСОБА_5, які узгоджуються з поясненнями ОСОБА_7, письмовими доказами у справі та не спростовані позивачем, ДТП сталася за наступних обставин.

ОСОБА_5, керуючи автомобілем Рено рухався у колоні автомобілів позаду автомобіля Мерседес (джип) зі швидкістю не більше ніж 60 км/год. Вирішивши здійснити маневр обгону, він впевнився у його небезпеці, вімкнув сигнал повороту та виїхав на зустрічну смугу. При здійсненні маневру обгону, автомобіль Мерседес раптово також почав здійснювати маневр обгону, чим створив перешкоду для автомобіля під керуванням ОСОБА_5, що змусило останнього різко загальмувати. Вналідок гальмування автомобіль винесло на зустрічну смугу де і сталося зіткнення з автомобілем Нисан під керуванням ОСОБА_7

Постановою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 7 травня 2009 року провадження в адміністративній справі відносно водія ОСОБА_5 було закрито у зв'язку з закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків притягнення до адміністративної відповідальності (а.с.133). При розгляді адміністративної справи винність дій водія ОСОБА_5 судом не встановлена. Ні ОСОБА_5, ні ОСОБА_6, ні власник автомобіля Нісан не скористались своїм правом на оскарження постанови судді від 7 травня 2009 року про закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення у встановленому законом порядку.

Згідно висновку автотехнічної експертизи, проведеної за постановою суду по адміністративній справі №3-12369/08 у відношенні водія ОСОБА_5 (№ 10618 від 27.02.2009 року) в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобілю Мерседес (джип) своїми діями створив аварійну ситуацію і змусив водія автомобіля Рено ОСОБА_5 застосувати гальмування, в результаті чого водій автомобіля Рено допустив зіткнення з автомобілем Нісан під керуванням водія ОСОБА_7; в даній дорожньо-транспортній ситуації водій автомобіля Мерседес (джип) мав технічну можливість запобігти зіткненню шляхом виконання вимог п.п.10.1 та 14.2 «а»Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було перешкод технічного характеру; дії водія автомобіля Мерседес (джип) не відповідали вимогам п.п.10. та 14. «а»Правил і знаходились, з технічної точки зору, в причинному звязку з виникненням дорожньої пригоди. В даній дорожньо-транспориній ситуації водій автомобіля Рено ОСОБА_5 і водій автомобіля Нісан ОСОБА_6 повинні були діяти у відповідності з вимогами п.12.3 Правил.(а.с.50 адм.мат.)

В суді апеляційної інстанції, у відповідності до ч.4 ст.10 ЦПК України, сторонам у справі було розяснено їх право на заявлення клопотання про проведення у цивільній справі судової автотехнічної експертизи для обгрунтування своїх вимог та заперечень, проте представник позивача та відповідач відмовились від проведення такої експертизи, про що надали письмові заяви.

За таких обставин, при вирішенні спору суд керується наявнами у матеріалах справи доказами та приймає, як письмовий доказ висновок автотехнічної експертизи, проведеної у справі про адміністративне правопорушення.

Отже, транспортна пригода фактично мала місце за участі трьох осіб ОСОБА_5, ОСОБА_6 та невстановленої особи водія автомобіля Мерседес. Обставини скоєння ДТП визнаються і позивачем у справі, стосовно чого не заперечував представник позивача в суді апеляційної інстанції.

Судова колегія, у відповідності по положень п.3 ч.1 ст.1188 ЦК України та розяснень, що містяться в п. 3 зазначеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, при визначенні розміру відшкодування враховує обставин, що мають істотне значення, зокрема те, що аварійна ситуація була створена водієм автомобіля Мерседес (джип), дії якого знаходяться в причинному звязку з виникненням дорожньої пригоди, що повинно враховуватися при визначенні ступеню вини кожного з учасників ДТП. Разом з тим, як водій ОСОБА_5 так і водій ОСОБА_7 при виникненні небезпеки для їх подальшого руху, створеної з вини водія автомобіля Мерседес (джип), у відповідності до п.12.3 Правил, повинні були негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки свого транспортного засобу, що могло б запобігти зіткненню. Ні позивач, ні відповідач не надали суду допустимих доказів на підтвердження того, що водіями ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було вжито таких заходів. Навпаки, водій ОСОБА_7 у своїх поясненнях зазначав про неможливість різко зменшити швидкість, оскільки за ним рухались автомобілі (а.с.9 адм.м.). Така позиція водія ОСОБА_7 не є правильною, оскільки наявність позаду автомобіля під його керуванням інших автомобілей, що рухалися в попутному напрямку, не звільняє його від обовязку виконання п.12.3 Правил.

За таких обставин, судова колегія вважає, що ступень вини водіїв ОСОБА_5 та ОСОБА_7 у заподіянні майнової шкоди, завданої внаслідок ДТП, є рівною і складає 20%,

рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині розміру стягнення із ОСОБА_5 на користь позивача майнової шкоди та судових витрат.

Як зазначено вище, розмір завданої позивачу внаслідок ДТП шкоди складає 39 452 грн. 84 коп., а 20 % від цієї суми складає: 39 452 грн. 84 коп. : 100 х 20 = 7890 грн. 57 коп..

Відповідно до ст.88 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати підлягають відшкодуванню у розмірі прапорційному до задоволених вимог. При подачі позову позивачем понесені судові витрати в розмірі 424 рн. 53 коп., відшкодуванню підлягають 20% від цієї суми: 424 грн. 53 коп. : 100 х 20 = 84 грн. 90 коп..

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5, щодо відсутності його вини у скоєнні ДТП є голослівними, оскільки жодних доказів на підтвердження цього він суду не надав, зокрема, не вчинив дій, щодо встановлення особи водія Мерседес (джип), відмовився від проведення автотехнічної експертизи у цивільній справі, не окаржив постанову суду про закриття провадження у справі про адміністративне праворушення, яка не містила висновку щодо наявності чи відсутності його вини у скоєнні ДТП.

Позиція позивача, за якою ДТП сталася виключно з вини ОСОБА_5 є безпідставною.

Так, посилання позивача на встановлення вини ОСОБА_5 постановою суду від 07 травня 2009 року не грунтується на законі, оскільки зазначена постанова містить лише посиланя на обставини скоєння ДТП відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та не містить висновку щодо вини ОСОБА_5 Дана постанова не може розцінюватися судом як така, що має приюдиційне значення у цивільному спорі. Невірним є і посилання позивача на встановлення вини ОСОБА_5 постановою суду від 26 жовтня 2007 року (а.с.30), оскільки ця постанова скасована у встановленому законом порядку, як така що винесена з порушенням права ОСОБА_5 на участь у судовому процесі. Безпідставними з правової точки зору, є і посилання представника позивача на те, що протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_7 компетентними органами не складався, що свідчить про відсутність його вини у скоєнні ДТП. Посилання позивача на те, що у виниклих між сторонами правовідносинах про відшкодування шкоди діє презумпція вини, яка ОСОБА_5 не спростована, не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач у своїх запереченнях проти позову посилається на письмовий доказ автотехнічну експертизу, разом з тим, позивач не скористався своїм правом на проведення автотехнічної експертизи по цивільній справі для підтвердження позовних вимог, та спростуваня позиції відповідача.

До того ж рішення суду першої інстанції, яким встановлена ступінь вини ОСОБА_7 у 20%, ні останнім ні позивачем не оскаржувалось.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Червонозаводського районного суду м.Харкова від 2 серпня 2012 року в частині розміру

стягнення з ОСОБА_5 на користь Дочірнього підприємства «Інтергласт»

фірми «Гласт ГМБХ»в рахунок відшкодування майнової шкоди та судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Дочірнього підприємства «Інтергласт»

фірми «Гласт ГМБХ»в рахунок відшкодування майнової шкоди 7890 грн. 57 коп. замість 31562

грн. 27 коп. та судові витрати 84 грн. 90 коп. замість 339 грн. 62 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене

у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним

законної сили.

Головуючий

Судді