АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0441/2-2522/11
Провадження № 22-ц/491/653/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-2522/11 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 (3) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу

цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» (далі ПАТ «Євраз ОСОБА_2») та просила стягнути з відповідача 100000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійними захворюваннями.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на її користь з ПАТ «Євраз ОСОБА_2» стягнуто 25000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_2» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд безпідставно залучив його до участі у справі в якості відповідача, помилково до спірних правовідносин застосував норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України і ст. 1167 ЦК України та залишив поза увагою положення підпункту 4.2 пункту 4 Рішення Конституційного ОСОБА_2 України від 27 січня 2004 року № 1рп/2004, яким передбачено, що відшкодування моральної шкоди відповідно до ст. 237-1 КЗпП України не застосовується до осіб, які підлягають обовязковому соціальному страхуванню. Також суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надала. Крім того, судом не звернуто уваги на те, що позивач була попереджена про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві.

Представник позивача ОСОБА_4 Просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_2 встановлено, що позивач ОСОБА_3 тривалий час працювала у шкідливих умовах праці на шахті «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка», правонаступником якого є відповідач.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 01 лютого 2011 року ОСОБА_3 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.) Легенева недостатність першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст.. (з легким зниженням слуху), у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 10 від 15 лютого 2011 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 17 років 8 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони та шуму, винними в профзахворюваннях позивача визнано адміністрацію шахти «Ювілейна» рудника «Суха Балка», ВАТ «Суха Балка, яка порушила вимоги ст. 13 Закону України «Про охорону праці» та ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 02 березня 2011 року ОСОБА_3 вперше встановлено 25 % втрати професійної працездатності, з яких 15 % по ХОЗЛ, 5% по нейросенсорній приглухуватості, на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування, виробів медичного призначення, обмеження праці по лінії ЛКК.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 02 березня 2011 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Тому доводи відповідача про те, що моральна шкода повинна відшкодовуватися Фондом соціального страхування, не можуть бути взяті до уваги.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з її професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_2 України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати нею професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 20000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_2» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, до 20000 (двадцяти тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_5