АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2-2962/11 Головуючий в першій
Провадження 22-ц/491/712/12 інстанції Попов В.В.
Категорія № 26 ( І ) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі: Бадалян Н.О.,

за участю: представника відповідача - Курщиної Наталії Вітіліївни ,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" на рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" пр о стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання., -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо-збагачувальний комбінат" (ВАТ "ПІвдГЗК) про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок професійного захворювання.Просив суд стягнути у відшкодування моральної шкоди з ВАТ "Півд ГЗК" на його користь 192 000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто на його користь з ВАТ "ПівдГЗК" 6 000 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ВАТ "Півд ГЗК" на користь держави 8,50 грн. судового збору та 15 грн. витрат на інформаіцйно- технічне забезпечення розгляду спарви.

В апеляційній скарзі ВАТ "Півд ГЗК" ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог .

Зокрема, вважає що судом не взято до уваги, що позивачем не доведений факт заподіяння моральної шкоди та не надано доказів вини ВАТ "Півд ГЗК" у спричиненні позивачу моральних страждань; судом безпідставно застосовано до спірних правовідносин ст.237-1КЗпП, та не застосовано спеціальний закон, розмір моральної шкоди стягнутої судом першої інстанції не відповідає засадам розумності , виваженості і справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ВАТ "Півд ГЗК" не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 у період з 03.12.1997 року по 13.01.2009 р. працював на посаді слюсаря у шкідливих умовах праці на ВАТ "Півд ГЗК", більше ніж 23 роки 11 місяців у зв'язку із чим отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 21.01.2009 року позивачу вперше встановлено 15 % втрати професійної працездатності.

Згідно Акту № 10 розслідування професійного захворювання позивача від 26 листопада 2008 року , комісією встановлено, що причиною професійного захворювання ОСОБА_3 є робота протягом 23 років 11 міс. в умовах запиленості повітря робочої зони , що перевищує ГДК.

Відповідно п.19 Акту винними в порушенні ст.153 КЗпП України та ст.13 Закону України "Про охорону праці" визнано адміністрацію в/о та ДП "Кривбасрудоремонт",, РЗФ-2 ВАТ "ПівдГЗК" в період роботи позивача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач ВАТ «Півд ГЗК» винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Тому доводи апеляційної скарги стосовно невірного застосування судом ст. 237-1 КЗпП України та не застосування до спірних правовідносин Закону України "Про загальнообов'язкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", не можуть бути взяті до уваги, оскільки не ґрунтуються на законі.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, оздоровлення. Обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача ВАТ « ПівдГЗК » моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача, визначений з урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, та інших обставин. Суд врахував ступінь фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, а також конкретні обставини по справі, і наслідки, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну Відкритого акціонерного товариства "Південний гірничо - збагачувальний комбінат" - відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 08 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складання повної ухвали відкладено до 06 березня 2012 року.

Головуючий:

Судді