Справа № 2-1329/11
Провадження № 2/420/77/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 квітня 2012 року

Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Коваленко Н. В.

при секретарі Рачук Г. І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, в обґрунтування позовних вимог посилаючись на те, що 30.11.2006 року він надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 1300,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 6500,00 грн.

Крім того, 29.12.2006 року позивач надав у позику відповідачу грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., що в загальному розмірі становить 7500,00 грн., які відповідач зобовязався повернути в строк до 20.01.2007 року.

В забезпечення виконання своїх зобовязань, відповідач написав відповідні розписки.

15.05.2009 року відповідач віддав йому суму боргу в розмірі 600,00 грн., про що позивач написав йому розписку.

Інші гроші, взяті в борг у позивача в обумовлений строк відповідач не повернув, у звязку з чим позивачу було завдано моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях, психоемоційній напрузі, погіршенні стану здоровя, що змусило позивача неодноразово звертатися до лікаря; суттєво погіршився його матеріальний стан, що в свою чергу також призвело до тяжких хвилювань.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь суму боргу в розмірі 6900,00 грн., спричинену моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. та суму сплаченого судового збору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач, його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні 17.02.2012 року позовні вимоги визнали частково, не заперечували факт отримання відповідачем в борг у позивача 29.12.2006 року грошових коштів в сумі 1000 грн., про що ОСОБА_4 власноруч склав розписку. Також зазначили, що інших грошових сум, ні 30.11.2006 року, ні в будь-який інший час відповідач у борг у позивача не брав, а також ніяких сум йому не віддавав, оскільки позивач безпідставно користується земельною ділянкою, яка належить відповідачу. Крім того, відповідач не оспорював той факт, що в розписці від 30.11.2006 року є його підпис.

В подальшому в судові засідання відповідач, його представник ОСОБА_5 не зявилися, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. Справу розглянуто за їх відсутності.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні 18.04.2012 року позовні вимоги не визнав, просив застосувати строк позовної давності у три роки, щодо заявлених позовних вимог та в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, свідка ОСОБА_6, дослідивши письмові докази в справі, дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

У відповідності до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншій стороні (позичальнику) кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцю таку ж суму коштів (суму позики), а згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України в підтвердження договору позики і його умов може бути представлена розписка позичальника.

Як слідує з розписки, складеної відповідачем 29.12.2006 року, він взяв у відповідача грошові кошти у розмірі 1000,00 грн., а також з розписки від 30.11.2006 року вбачається, що відповідач взяв у позивача грошові кошти в розмірі 1300,00 доларів США, що в еквіваленті до національної валюти становить 6500 грн. (а.с.7,8).

Зазначені розписки підтверджують факт передачі ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_4 з вказівкою повернення позичальником грошей позикодавцю у визначений строк, а саме 20.01.2007 року, тобто зазначені розписки мають силу письмового договору позики згідно ст. 1047 ЦК України.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні підтвердив факт укладення договору позики між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 шляхом складення позичальником розписки, а також передачу позивачем грошових коштів відповідачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором.

Однак, представник відповідача заявив клопотання про застосування по справі відносно спірних правовідносин строку позовної давності у три роки, тому суд вважає, що вимоги позивача задоволенню не підлягають, оскільки заяви про поновлення строку позовної давності та доказів, які б підтверджували поважність причин пропуску цього строку позивач суду не надав, та відповідно до вимог

ст. 257 ЦК України суд застосовує загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

В даному випадку за захистом своїх прав позивач звернувся до суду за межами строку, встановленого ст. 257 ЦК України, яка визначає загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Так, позов подано до суду 12.12.2011 року, а отже позовна давність в три роки щодо відносин, які виникли до 12.12.2008 року сплинула, тому борг у загальному розмірі 7500 грн., згідно розписок про отримання відповідачем грошових коштів від 30.11.2006 року та 29.12.2006 року, стягненню не підлягає, та в задоволенні позовних вимог позивачу слід відмовити.

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Суд розцінює критично та не може взяти до уваги розписку позивача від 15.05.2009 року про нібито повернення йому відповідачем грошових коштів у сумі 600 грн. в рахунок боргу відповідно до розписок від 30.11.2006 року та 29.12.2006 року, на яку посилається позивач та його представник, оскільки зазначена розписка, складена власноруч ОСОБА_3, оригінал даної розписки суду не наданий. Крім того, факти, викладені в розписці від 15.05.2009 року, відповідач та його представники оспорюють.

Таким чином, суд дійшов висновку, що перебіг позовної давності щодо вимог позивача про повернення йому як позикодавцю суму коштів згідно розписок від 30.11.2006 року та 29.12.2006 року, почався від дня, коли позивач міг довідатися про порушення свого права, тобто з дати зазначеної в розписках - 20.01.2007 року та позивач своїм правом не скористався, в строки встановлені законом з вимогою про захист свого цивільного права до суду не звернувся.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 256, 257, 261, 625, 638, 639, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 10,11, 60, 208, 209, 213, 215, 218 ЦПК

України,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: