АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/7448/12 Справа № 429/3549/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів Волошина М.П., Варенко О.П.

при секретарі Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Прокурора м. Павлограда

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року по справі за позовом Прокурора м. Павлограда в інтересах ОСОБА_2 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді про відшкодування витрат на санаторно-курортне лікування,

встановив:

Прокурор м. Павлограда звернувся з апеляційною скаргою на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року, де ставить питання про його скасування, посилаючись на те, що рішення ухвалені з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року відмовлено в задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28.04.2006 року відділення Фонду зобов'язано надавати ОСОБА_2 путівки для санаторно-курортного лікування кожної професійної хвороби, які йому встановлені. Відповідно до довідки МСЕК № 195 від 12.08.1995 року ОСОБА_2 встановлено 60% втрати працездатності, а саме 50% по пиловому бронхіту, 5% по кохлеарному невриту, 5% по професійній екземі, і третя група інвалідності / а.с. 5/.

Відділенням Фонду було встановлено графік розподілення санаторно-курортних путівок один раз на три роки кожної професійної хвороби, а саме: 2006 рік - лікування екземи, 2007 рік -лікування пилового бронхіту, 2008 рік -лікування органів слуху, 2009 рік -лікування екземи, 2010 рік -лікування пилового бронхіту, 2011 рік -лікування органів слуху. Тобто у 2011 році позивач повинен був лікувати органи слуху /а.с. 37/.

Відповідно до санаторно-курортної книжки та виписного епікризу Ялтинського військового санаторію «Ялта»ОСОБА_2 знаходився на лікуванні органів дихання в даному закладі з 05.08.2011 року по 24.08.2011 року з діагнозом основним: хронічний обструктивний бронхіт. Путівку до вказаного закладу позивач придбав самостійно, знаючи про те, що в 2010 році він отримував путівку від відділення Фонду для лікування органів дихання і відповідно до черговості надання путівок в 2011 році ОСОБА_2 повинен лікувати органи слуху.

В жовтні 2011 року відділенням було направлено позивачу повідомлення про отримання путівки до санаторію «Гурзуфський», на що позивач відмовився, про що складено Акт про відмову / а.с. 35/.

Таким чином, порушень з боку відділення Фонду у відмові задоволення вимог щодо компенсаційних виплат позивачу за самостійно придбану путівку судом не встановлено.

Згідно довідки Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Павлограді, ОСОБА_2 протягом останніх трьох років лікував органи дихання, а саме: 2009 рік - органи дихання (путівка придбана самостійно позивачем); 2010 рік - органи дихання (відповідно до рішення Павлоградського міськрайонного суду від 28.04.2006 року путівку було надано відділенням); 2011 рік - органи дихання (путівка придбана самостійно позивачем) /а.с. 33/.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги чинного законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у позові, відмовивши у стягненні витрат на санаторно-курортне лікування.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ч. 5 с. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Доводи апелянта, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позову, посилаючись на розроблений графік, згідно якого ОСОБА_2 надається путівка на санаторне лікування один раз на три роки кожного профзахворювання, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до довідки МСЕК № 195 від 12.08.1995 року ОСОБА_2 встановлено 60% втрати працездатності, а саме 50% по пиловому бронхіту, 5% по кохлеарному невриту, 5% по професійній екземі, і третя група інвалідності / а.с. 12/.

Згідно ч. 5 с. 34 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності", потерпілому, який став інвалідом, періодично, але не рідше одного разу на три роки, а інвалідам I групи щорічно безоплатно за медичним висновком надається путівка для санаторно-курортного лікування; у разі самостійного придбання путівки її вартість компенсує Фонд соціального страхування від нещасних випадків у розмірі, встановленому правлінням Фонду.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем у 2010 році ОСОБА_2 був забезпечений путівкою до санаторія «Горний» з 18.08.2010 року по 07.09.2010 року для лікування органів дихання /а.с. 6/.

Отже, колегія суддів, враховуючи зазначені обставини, норму зазначеного закону, вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відсутні обставини щодо зобов'язання відповідача компенсувати вартість санаторно-курортної путівки, придбаної ОСОБА_2 самостійно в серпні 2011 року для лікування органів дихання, оскільки ОСОБА_2 є інвалідом третьої групи і відповідач забезпечує його путівками для санаторно-курортного лікування органів дихання не рідше одного разу на три роки.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки, і висновків суду не спростовують.

Міськрайонний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційні скарги відхилити, а судові рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Прокурора м. Павлограда відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: