АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2034/2-4221/11 Головуючий 1 інстанції- Назаренко О.В.
Провадження № 22ц/2090/1685/2012 р. Доповідач Хорошевський О.М.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого, судді - Хорошевського О.М.,

суддів: Зазулинської Т.П., Яцини В.Б.

при секретарі - Гопко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2

на рішення Харківського районного суду Харківської області від 05 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі - продажу, -

встановила:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири №12 в будинку 4 «А»по вул. Молодіжній у смт. Пісочин Харківського району Харківської області, укладений ОСОБА_3 та ОСОБА_4 26 травня 2009 року, повернути відповідачеві у первісний стан, скасувати державну реєстрацію права власності на спільну квартиру за ОСОБА_4 та поновити державну реєстрацію права власності на цю квартиру за ОСОБА_3

В обгрунтування позовних вимог вказав, що 17 листопада 2008 року між ним та ОСОБА_3 було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким він передав відповідачу 74400 грн., що є еквівалентом 12000 доларів США, а ОСОБА_3 зобов'язалась повернути йому ці кошти до 17.12.2008 року.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_3 умов договору позики 27.02.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_6 було вчинено виконавчий надпис.

02 березня 2009 року за цим виконавчим надписом відкрито виконавче впровадження, а 22 квітня 2009 року складено акт опису та арешту майна боржника, згідно якого арештовано квартиру №12 в будинку 4 «А»по вулиці Молодіжній у смт. Пісочин Харківського району Харківської області.

Незважаючи на накладений арешт 26 травня 2009 року ОСОБА_3 уклала договір купівлі-продажу цієї квартири з ОСОБА_4

Рішенням Харківського районного суду Харківської області мвід 05 грудня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, як ухвалене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права та ухвалити нове рішення, задовольнивши позовні вимоги.

Зазначив при цьому, що суд безпідставно дійшов висновку про необгрунтованість позовних вимог, посилаючись на відсутність у законодавстві України норм, які б прямо забороняли відчудження майна, яке знаходиться під арештом.

Є необгрунтованим висновок суду про те, що відчудження такого майна тягне лише кримінальну відповідальність, а особа, що не була стороною договору, не може у цьому випадку оспорювати цей правочин.

Посилаючись на вимого ч.1 ст.203 ЦПК України, згідно яких, зміст правочину не може суперечити цьому кодексу і іншим актам, просив скаргу задовольнити.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що законом чітко і вичерпно визначено особиста відповідальність особи, яка порушила заборону арештованого майна. ОСОБА_3 необхідно притягнути до кримінальної відповідальності, а підстави для визначення такого правочину недійсним відсутні.

Проте погодитись з таким висновком не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення пправочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

За правилами ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Недійсним, за правилами ч.3 ст. 215 ЦК України може бути визнаним правочин недійсність якого не встановлено законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах встановлених законом.

Судом встановлено та незаперечувалось сторонами, що на виконання виконавчого напису нотаріуса від 27.02.2009 року, державним виконавцем 22.04.2009 року було накладено арешт на квартиру 12 будинку 4 «А»по вулиці Молодіжній смт. Пісочин належній ОСОБА_3

26 травня 2009 року ОСОБА_3 уклала з ОСОБА_4 договір купівлі-продажу зазначеної квартири.

Викладені обставини свідчять про порушення ОСОБА_3 приписів ч.1 ст.203 ЦК України, що є підставою для визнання оскаржуваного правочину недійсним.

Право на оскарження цього правочину передбачено ч.1 ст. 215 ЦК України оскільки ОСОБА_1 є зацікавленою особою, як сторона виконавчого провадження і за рахунок цієї квартири можуть бути задоволені його вимоги.

Таким чином, висновок суду про відсутність у позивача права вимагати оспорюваного ним правочину недійсним та про відсутність підстав визнавати цей правочин недійсним не грунтується на вимогах закону.

Не можуть бути взяті до уваги і доводи представника ОСОБА_4, надані в суді апеляційної інстанції про те, що складений державним виконавцем опису та арешту майна від 22 квітня 2009 року не свідчать про накладеня арешту на квартиру належну ОСОБА_3, оскільки відомості про арешт не внесено в реєстр заборон та обтяжень.

Накладеня арешту на нерухоме майно, як процесуальна дія, що має правові наслідки, вчиняється саме державним виконавцем і оформлюється відповідним процесуальним документом - актом, примірник якого і було вручено ОСОБА_3

Разом з тим, не підлягають задоволенню позовні вимоги про застосування наслідків недійсності оспорюваного договору, оскільки позивач не був стороною у цьому договорі і не може вимагати приведення його учасників у первісний стан.

Окільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п.4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Керуючись, 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3,4 ч. 1 ст. 309, 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 листопада 2011 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійснимм договір купівлі-продажу квартири № 12 в будинку 4 «А»по вул. Молодіжній у сел. Пісочин Харківського району Харківської області від 26 травня 2009 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5. за реєстраційним № 1670.

Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру 12 в будинку 4 «А»по вул. Молодіжній у сел. Пісочин Харківського району Харківської області за ОСОБА_4.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий /підпис/ Судді: /підписи/ З оригіналом згідно: Суддя -

Текст документа...