АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22 - ц/2690/ 4069 / 2012 Головуючий у 1-й інстанції: Шереметьева Л.А.
доповідач: Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2012 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: ГоловачоваЯ.В., Шахової О.В.

при секретарі: Данільченко Р.І.

за участю осіб: представника відповідача ОСОБА_2- ОСОБА_3

представника Солом'янської районної у м. Києві державної

адміністрації Мдзелурі К.З.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у м. Києві ради» до ОСОБА_2, третя особа: Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація про виселення

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування жилим приміщенням;

за апеляційною скаргою Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації

на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року

встановила:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року Комунальному підприємству «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Солом'янської районної у м. Києві ради» відмовлено у позові до ОСОБА_2 про виселення, зустрічний позов ОСОБА_2 до Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації задоволено, визнано за нею право користування жилим приміщенням - АДРЕСА_2

Не погоджуючись з рішенням суду, Солом'янська районна у м. Києві державна адміністрація подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову про виселення в повному обсязі, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ухваленого на підставі неповного та неправильного дослідження доказів по справі. Апелянт зазначає, що помилковим є висновок суду про те, що на підставі ордеру, виданого в 1993 році, відповідач отримала право на проживання у спірній квартирі, а відповідно право користування нею, оскільки ордер був виданий ОСОБА_5 на тимчасове проживання з сім'єю у спірній квартирі, термін проживання закінчився 31.12.2001 року, а відповідно ОСОБА_2 зобов'язана звільнити квартиру і тому підлягає виселенню.

В суді апеляційної інстанції представник Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації Мдзелурі К.З. підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній доводів. Представник відповідача ОСОБА_3. апеляційну скаргу не визнала, просила суд її відхилити, рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що воно є законним та обґрунтованим. Представник позивача, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Неявка зазначених осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд вважав за можливе розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи в 1993 році ОСОБА_5 - чоловіку ОСОБА_2, як військовослужбовцю, на сім'ю з 3-х осіб (він, дружина ОСОБА_6, син ОСОБА_9.) на підставі ордера № 01188 Б від 28.05.1993 року терміном дії до 31.12.1996 року була надана квартира АДРЕСА_2 (а.с.12).

Після видачі ордера вся сім'я була зареєстрована в спірній квартирі та проживала в ній.

В подальшому термін дії ордера був продовжений до 31.12.2001 року.

Після закінчення терміну дії ордера сім'я відповідачки залишилася проживати в спірній квартирі.

В 2009 році ОСОБА_5 знявся з реєстрації в даній квартирі та звільнив займане ним приміщення. Відповідачка з сином продовжували проживати в квартирі, ОСОБА_2 проживає в ній до цього часу, виконує умови договору найму жилого приміщення, що не заперечував представник позивача.

Відповідно до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення в будинках державного громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем- житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності-відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем-громадянином, на ім'я якого видано ордер. Оскільки ОСОБА_8 (як член сім'ї наймача) вселилась до зазначеної квартири на підставі ордеру, який не визнаний недійсним, відповідно, вона вселилась до жилого приміщення законно, на відповідній правовій підставі.

Відповідно до ст.65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як член сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами,наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Статтею 64 цього ж кодексу передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть всі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членом сім"ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_5,відповідно вона є членом його сім'ї.

Відповідно до п.9 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року /з наступними змінами/ «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вирішуючи спори про право користування жилими приміщеннями осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлений угодою між цими особами, наймачем та членами сім'ї, певний порядок користування жилим приміщенням.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 постійно, з 1993 року проживає в спірній квартирі. Вселилася в квартиру за згодою наймача, на підставі виданого Солом'янською районною в м. Києві державною адміністрацією ордера.

З ордера № 01188 Б від 28.05.1993 року вбачається, що він є тимчасовим з терміном дії до 31.12.1996 року, а в подальшому термін дії ордеру продовжено до 31.12.2001 року.

Законодавством не передбаченого такого типу ордера, як тимчасовий. В ордері зазначено термін його дії 30 днів, протягом цього строку сім'я ОСОБА_2 вселилась до спірної квартири.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЖК України умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім'ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу PCP, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української PCP, є недійсними.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обставини вселення ОСОБА_2 до спірної квартири, тривалість її проживання в ній, її реєстрація в квартирі свідчать про те, що вона у встановленому законом порядку вселилася в спірну квартиру і відповідно придбала право користування нею.

Суд дав вірну оцінку тому, що при видачі тимчасового ордера на право вселення сім'ї відповідачки в спірну квартиру, були обмежені її права, як члена сім'ї наймача а тому колегія суддів не приймає до уваги посилання апелянта на незаконність проживання ОСОБА_2 в спірній квартирі.

Та обставина, що ОСОБА_2 була зареєстрована в спірній квартирі тимчасово, не свідчить про те, що вона не придбала права користування нею.

Термін реєстрації сім'ї ОСОБА_2 в спірній квартирі був пов'язаний з тимчасовістю ордера.

Пунктом 15 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 01.11.1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз'яснено, що відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для відмови в визнанні права користування жилим приміщенням особі, яка вселилася в нього та проживала як член сім'ї наймача приміщення.

Крім того, відповідно до норм ст. 65 ЖК України право на жилу прощу породжує не наявність реєстрації, а фактичне постійне проживання особи на цій площі, як члена сім'ї наймача.

Відповідно до ст.109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про правомірність вселення та проживання відповідачки в спірній квартирі, набуття нею право користування жилим приміщенням та про відсутність передбачених законом підстав (на які послався позивач) для її виселення з квартири.

Виходячи з цих обставин суд вважає, що підстави, встановлені законом, для виселення відповідачки із спірної квартири відсутні.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів вважає, що справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів, поданих сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації

відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 02 грудня 2011 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання

до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: