АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 2-2334/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/669/12 ОСОБА_1
Категорія - 52 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника третьої особи Державне підприємство «Степове» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Міністерства оборони України, третя особа - Державне підприємство «Степове», про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України, третя особа - ДП «Степове», про поновлення на роботі, посилаючись на те, що він працював за контрактом на посаді директора ДП «Степове», починаючи з 31 січня 2006 року.

14.03.2011 року за наказом Міністерства оборони України № 142 контракт з ним було розірвано достроково та звільнено з займаної посади за невиконання умов контракту на підставі п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України та п. 5.3 розділу 5 контракту.

Вважаючи, що його звільнено незаконно в період його тимчасової непрацездатності та за відсутності підстав для дострокового розірвання контракту, оскільки жодних порушень умов контракту ним допущено не було, просив суд визнати незаконним наказ Міністерства оборони України № 142 від 14.03.2011 року та поновити його на посаді директора ДП «Степове» з 14.03.2011 року.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року відмовлено ОСОБА_2 в задоволенні позову.

Додатковим рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2012 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 188,20 грн.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення заявлених ним вимог, посилаючись на те, що суд не врахував, що згідно звіту про фінансові результати ДП «Степове» за 2010 рік, підприємство отримало чистий дохід в сумі 5378000 грн., що на 3590000 грн. більше ніж за попередній рік й свідчить про зростання обсягів реалізації продукції підприємства, а отже виключає порушення ним п.п. 9 п.5.3 контракту. Не перевірено судом й тієї обставини, що виконання укладеного між ПП «Агроімпекс КР» та ДП «Степове» договору позики від 12.05.2010 року не забезпечувалося іпотекою, а тому його погодження з Органом управління майном не є обовязковим (п.п. 15 п. 5.3 контракту). Крім того, в справі відсутні докази на підтвердження недостатності його кваліфікації виконувати обовязки керівника підприємства; документи, на які посилається суд як на підставу його звільнення, складені після його звільнення.

Третя особа ДП «Степове» заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, починаючи з 31.01.2006 року працював на посаді директора ДП «Степове» за контрактом між Міністерством оборони України та ОСОБА_2, який переукладався 15.03.2010 року на термін до 16.03.2015 року.

На підставі п.2 контракту у позивача, як керівника підприємства, виникли трудові відносини з Міністерством оборони України як Органом управління майном ДП «Степове».

За наказом Міністерства оборони України № 142 від 14.03.2011 року контракт з ОСОБА_2В розірвано достроково та звільнено його з займаної посади за невиконання умов контракту на підставі п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України та п. 5.3 розділу 5 контракту.

Умовами контракту передбачено (п.2.3), що керівник зобовязаний, зокрема:

- забезпечити високоефективну і стабільну роботу підприємства, зміцнення його фінансового стану, отримання та зростання прибутку, рентабельності виробництва, динамічний соціально-економічний розвиток;

- недопущення на підприємстві заборгованості із заробітної плати та інших грошових виплат.

Відповідно до п.5.3 контракту, керівник може бути звільнений з посади, а контракт розірвано за ініціативою органу управління майном, у тому числі за пропозицією місцевого органу виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі зростання обсягів кредиторської заборгованості, порушення умов взяття зобовязань підприємством за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу.

Відповідно до наказу № 142 від 14.03.2011 року Міністерства оборони України про звільнення ОСОБА_2 з посади директора ДП «Степове» на підставі п.8 ст. 36 КЗпП України припинило дію укладеного з ним контракту.

Підставою для розірвання контракту стало те, що ДП «Степове» під керівництвом ОСОБА_2 протягом трьох кварталів 2010 року не виконувало фінансові плани, отримало збитки, збільшило кредиторську заборгованість, допустило порушення при отриманні позики на суму 250000 грн.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що при звільненні позивача було дотримано вимоги чинного законодавства щодо підстав та порядку дострокового розірвання укладеного з ним контракту та його звільнення за п. 8 ст.36 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Так, згідно п.8 ст.36 КЗпП України підставою припинення трудового договору передбачено підстави, зазначені в контракті.

Відповідно до ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін.

Виходячи із особливостей зазначеної форми трудового договору, при укладенні контракту, закон надав право сторонам самим встановити їх права, обовязки та відповідальність як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника, та додаткові підстави розірвання трудового договору.

Зі змісту контракту від 16 березня 2010 року, вбачається, що сторони домовились щодо підстав розірвання договору, про що зазначено у п.5.3 контракту.

Підставою для дострокового розірвання контракту з ОСОБА_2 стали фінансові звіти, з яких вбачалось, що мало місце невиконання фінансових планів, отримання збитків у сумі 471 тис. грн., зростання дебіторської заборгованості за період з 01.01.2010 року по 01.10.2010 року з 259,00 тис. до 2007 тис. грн., порушення умов отримання позики.

Таким чином, оскільки встановлені порушення були визначені контрактом, як підстави його дострокового розірвання, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо законності припинення трудового договору між Міністерством оборони України і ОСОБА_2В за п.8 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав для дострокового розірвання контракту жодним доказом не підтверджені. При цьому, апелянт дає оцінку обставинам, які не є підставою для видання наказу, а саме аналізує підпункт, який передбачає зростання дебіторської заборгованості протягом 3-х звітних кварталів, тоді як відповідно наказу, однією із підстав дострокового розірвання контракту з ОСОБА_2 є зростання кредиторської заборгованості.

Не спростовані позивачем та його представником і інші порушення, що явились підставою для звільнення ОСОБА_2, тоді як відповідачем на підтвердження законності наказу № 142 від 14 березня 2011 року під час розгляду справи надано акти перевірки фінансової діяльності підприємства після звільнення директора за час керівництва ОСОБА_2, які підтвердили факти, що покладено в основу наказу.

Не можна погодитися з посиланням позивача на те, що перевірка мала місце після його звільнення, а тому не може братися до уваги. Як вбачається із матеріалів справи, зазначений акт не покладено в основу звільнення позивача з посади директора, а є одним із доказів на підтвердження заперечень відповідача проти позову і є підтвердженням обставин по справі.

Судом першої інстанції при ухваленні рішення вірно не прийнято до уваги доводи позивача, що розірвання з ним трудового договору, слід визнати необґрунтованим, оскільки в день звільнення 14 березня 2011 року, він перебував на лікуванні, а закон не допускає звільнення в період тимчасової непрацездатності.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в цій частині, колегія суддів враховує, що розірвання контракту відбулося не з підстав порушення позивачем трудової дисципліни, які можуть бути зазначені в контракті, а з підстав невиконання ним умов контракту на підставі п.8 ст.36 КЗпП України.

Причини, через які позивач не виконував визначені умови контракту правового значення для його розірвання не мають. Тому, Міністерство оборони України вправі було розірвати з позивачем контракт і в період тимчасової непрацездатності.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є законним і обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 16 грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: