Справа № 2-117/12
РІШЕННЯ

Іменем України

03.07.2012 року Сторожинець

Сторожинецький районний суд

Чернівецької області

в складі: головуючої судді Пташник А.М.

при секретарі Полішенко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сторожинець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сторожинецької Центральної районної лікарні про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків,халатного відношення по наданню кваліфікованої невідкладної медичної допомоги хворій, халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу, та врятування життя.

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Сторожинецької Центральної районної лікарні про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків, халатного відношення по наданню кваліфікованої невідкладної медичної допомоги хворій, халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу, та врятування життя, зазначили, що ОСОБА_3 являється рідною сестрою ОСОБА_1 та рідною донькою ОСОБА_2 31.08.1990 року, після укладення шлюбу з ОСОБА_4, ОСОБА_5 змінила своє прізвище на ОСОБА_4.

06.11.2006 року ОСОБА_3 звернулася до Сторожинецької ЦРЛ зі скаргами на болі в лівому ступеневому суглобі. Лікарями було встановлено, закритий перелом малої гомілкової кістки зі зміщенням та вивихом ступні, всі інші життєво важливі показники її здоровя відповідали віковій нормі. Однак 07.12.2006 року, через місяць після звернення ОСОБА_3 до лікарні, вона померла. Згідно пункту 20 протоколу патологоанатомічного дослідження у померлої ОСОБА_3 діагностований тромбофлебіт глибоких вен лівої нижньої гомілки та тромбоемболія лівої та правої легеневої артерії. Позивачі вважають, що смерть ОСОБА_3 настала внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків, внаслідок халатного відношення по наданню невідкладної медичної допомоги та халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу ОСОБА_3, посилаючись на наступне.

ОСОБА_3 вночі 29.11.2006 року була доставлена до Сторожинецької лікарні в звязку з погіршенням здоровя, однак не була госпіталізована. На думку позивачів, встановлення правильного діагнозу у випадку госпіталізації ОСОБА_3, врятувало б її життя. 04 грудня 2006 року ОСОБА_3 вдруге, не було здійснено заміну гіпсової повязки у звязку з відсутністю лікарів, які перебували на курсах підвищення кваліфікації та було рекомендовано зявитись через тиждень. Вважають, що у випадку зміни гіпсової повязки 04.12.2006 року лікарі могли побачити у хворої наявні ознаки тромбофлебіту. 04.12.2006 року завідувач травматологічного відділення Сторожинецької ЦРЛ відмовив у прийомі ОСОБА_3 Позивачі вважають, що ліки, які вводились померлій прискорили її смерть. Переконані, що ОСОБА_3 потрібно було відправляти з Сторожинецької ЦРЛ до реанімаційного відділення Обласної клінічної лікарні, а не психіатричної лікарні, де вона померла. За час перебування ОСОБА_3 у Сторожинецькій районній лікарні, не було заведено історії хвороби, що на думку позивачів являється халатністю з боку працівників лікарні. При огляді хворої 05.12.2006 року лікарем анестезіологом реаніматологом, було встановлено, що у неї важка задишка, прискорене серцебиття, відчуття страху, але подальшого лікування хвора не потребує. Вважають, що при встановленні лікарем такого стану, пацієнта потрібно було терміново госпіталізувати, що лікарем зроблено не було. Тому з причин халатного відношення медичних працівників до своїх обовязків призвело до важких наслідків у виді смерті ОСОБА_3

У звязку з смертю рідної дочки, ОСОБА_2 перенесла сильні душевні страждання, що призвело до головокружіння, головних болей, серцево-судинних захворювань, виникнення склеротичних бляшок в сонних артеріях, підвищення внутрішньочерепного тиску, ішемічної хвороби серця. Після смерті дочки здоровя ОСОБА_2 сильно погіршилось, що призвело до моральних страждань, які мають довготривалий характер.

У ОСОБА_1 після смерті її сестри ОСОБА_3 стан здоровя різко погіршився, зявилась дисфункція всіх життєво важливих органів, що проявилося в запаленні щитовидної та підшлункової залоз, порушенні обміну речовин, остеохондрозі шийного та грудного відділу хребта, частих головних болях та невриті слухового нерву. Також в неї проявлялися депресія, панічні атаки, гіпертонічні кризи та підвищення температури тіла. ОСОБА_1 лікувалась, як амбулаторно так і в стаціонарі.

Душевні страждання позивачів значно зросли у звязку з тим, що прокуратурою Сторожинецького району за заявою ОСОБА_1 була проведена неповна перевірка відносно халатності лікарів. Результатом такої перевірки стала постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 лютого 2007 року. Заподіяні позивачам моральні страждання неможливо відшкодувати у матеріальній формі. Однак певна грошова компенсація може деякою мірою зменшити вплив негативних наслідків на їх життя. Загальний розмір такої компенсації з урахуванням обставин справи позивачі розцінюють в 150 000 000 (сто пятдесят мільйонів) гривень, вважають, цей розмір відшкодування розумним та справедливим. Просять стягнути з Сторожинецької ЦРЛ на їх користь 150 000 000 (сто пятдесят мільйонів) гривень моральної шкоди, завданої їм смертю ОСОБА_3, внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків та халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу.

В судовому засіданні позивач та представник за дорученням позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини викладені вище, суду пояснила, що ОСОБА_3 є її рідної сестрою, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своїми дітьми. Вночі 29.11.2006 року її сестра була доставлена до Сторожинецької лікарні в звязку з погіршенням здоровя, однак не була госпіталізована, хоча у неї був закритий перелом малої гомілкової кістки зі зміщенням та вивихом ступні, На її думку, встановлення правильного діагнозу у випадку госпіталізації ОСОБА_3, врятувало б її життя. Сестрі не було здійснено заміну гіпсової повязки у звязку з відсутністю лікарів, які перебували на курсах підвищення кваліфікації та було рекомендовано зявитись через тиждень. Вважає, що у випадку зміни гіпсової повязки 04.12.2006 року лікарі могли побачити у хворої наявні ознаки тромбофлебіту. 04.12.2006 року завідувач травматологічного відділення Сторожинецької ЦРЛ відмовив у прийомі ОСОБА_3 Вважає, що ліки, які вводились померлій прискорили її смерть. Переконана, що ОСОБА_3 потрібно було відправляти з Сторожинецької ЦРЛ до реанімаційного відділення Обласної клінічної лікарні, а не психіатричної лікарні, де вона померла. Лікарі Сторожинецької ЦРЛ знехтували результатами клінічно лабораторних досліджень, які були зроблені 05.12.2006 року, в яких вміст лейкоцитів у померлої становив 31.6 при нормі 8, що свідчило про сильний запальний процес у крові ОСОБА_3 За час перебування сестри у Сторожинецькій районній лікарні, не було заведено історії хвороби, що на її думку являється халатністю з боку працівників лікарні. Неправильне її транспортування до Чернівецької обласної психіатричної лікарні призвело до відриву тромбу і смерті ОСОБА_3 При огляді сестри 05.12.2006 року лікарем анестезіологом реаніматологом, було встановлено, що у неї важка задишка, прискорене серцебиття, відчуття страху, але подальшого лікування вона не потребує. Вважає, що при встановленні лікарем такого стану, пацієнта потрібно було терміново госпіталізувати, що лікарем зроблено не було. Тому з причин халатного відношення медичних працівників до своїх обовязків призвело до важких наслідків у виді смерті ОСОБА_3

Просить позовні вимоги задовольнити в повній мірі, бо вважає, що лікарі Сторожинецької районної лікарні допустили халатне відношення до своїх обовязків до прийняття мір по встановленні правильного діагнозу та врятування життя її сестри ОСОБА_3

Представник відповідача ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав суду пояснив, що позовні вимоги позивача вважає безпідставними, оскільки при звернення до Сторожинецької районної лікарні хворій ОСОБА_3 була надана кваліфікована допомога лікарів. Так при надходженні в Сторожинецьку районну центральну лікарню ОСОБА_3 було встановлено діагноз закритий ускладнений перелом нижньої третини лівої мало-гомілкової кістки з розривом синдесмозу та вивихом ступні до зовні. Супутний діагноз епілепсія. 05.12.2006 року при обстежені анестезіологом було встановлено діагноз неврастенія. Але враховуючи, що ОСОБА_3 хворіла епілепсією з помірно вираженою зміною особистості, (збудливість, тривога, відчуття страху, сухість в роті, нехватка повітря), тому лікарем психіатром було виписано направлення до обласної психіатричної лікарні, де вона через декілька днів померла. Відповідно до висновку судово- медичної експертної комісії від 07.02.2007 року та висновку додаткової комісійної судової-медичної експертизи від 27.03.2012 року, вбачається, що смерть ОСОБА_3 була невідворотною, тобто такою, що настала б незалежно від рівня і обєму надання їй медичної допомоги. Просить в задоволенні позову відмовити.

Суд вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін у судовому засіданні, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

ОСОБА_3 знаходилася на стаціонарному лікуванні в травматологічному відділенні Сторожинецької центральної районної лікарні з 06.11.2006 року по 20.11.2006 року з діагнозом: закритий ускладнений перелом нижньої третини лівої малогомілкової кістки з розривом синдесмозу та вивихом ступні назовні. 05.12.2006 року ОСОБА_3 звернулася в Сторожинецьку ЦРЛ зі скаргами на збудливість, тривогу, відчуття страху, сухість в роті, нехватку повітря. При обстежені неврологом неврологічної патології не виявлено, при обстежені анестезіологом встановлено діагноз: неврастенія. У звязку із погіршенням самопочуття ОСОБА_3 була направлена на стаціонарне лікування в Чернівецьку обласну психіатричну лікарню. З 06.12.2006 року ОСОБА_3 поступила на стаціонарне лікування в реанімаційне відділення обласної психіатричної лікарні з діагнозом стан після серії судомних нападів. 07.12.2006 року ОСОБА_3 померла, діагноз заключний: двобічна позагоспітальна пневмонія з явищами обструкції, гостра серцево- судинна недостатність. Епілепсія з помірно вираженою зміною особистості, закритий консолідований перелом лівої пяткової кістки. Проведенням патологоанатомічного розтину ОСОБА_3 встановлено діагноз: тромбофлебіт глибоких вен гомілки лівої нижньої кінцівки. Тромбофлебіт лівої та правої легеневої артерії. Згідно наданих медичних документів ОСОБА_3 при житті страждала на тромбоемболічну хворобу, що перебуває в безпосередньому причинному звязку із настанням її смерті.

Відповідно до роз'яснень п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" від 25.05.2001 року, відповідно до загальних підстав цивільно - правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як вбачається з протоколу патологоанатомічного дослідження №47 від 07 грудня 2006 року ОСОБА_3 померла від тромбоемболії лівої та правої легеневої артерії.

Із постанови слідчого прокуратури Сторожинецького району Чернівецької області ОСОБА_7 про відмову в порушенні кримінальної справи від 12 лютого 2007 року вбачається, що дії лікарів Сторожинецької ЦРЛ не перебувають у причинному звязку з фактом настання смерті ОСОБА_3 Суд бере до уваги висновки комісійної судової-медичної експертизи №2 від 07.02.2007 року та додаткової комісійної судової-медичної експертизи від 27.03.2012 року, про те, що смерть ОСОБА_3 була невідворотною, тобто такою, що настала б незалежно від рівня і обєму надання їй медичної допомоги, а надто за наявності виявленої у неї патології тромбоемболії легеневої артерії. У випадку вірного діагностування захворювання ОСОБА_3, належна медична допомога могла бути надана як в умовах реанімаційного відділення Сторожинецької ЦРЛ так і в умовах реанімаційного відділення обласного центру. Проте прогноз виживання хворої у будь-якому випадку був би неблагоприємним. Комісія експертів не вбачає причинного звязку між виникненням тромбофлебіту лівої нижньої кінцівки ОСОБА_3 і його ускладнень та недоліками у наданні медичної допомоги лікарями. Позивачем ОСОБА_1 не було доведено вину халатного відношення лікарів Сторожинецької центральної районної лікарні до своїх професійних обовязків, халатного відношення по наданню кваліфікованої невідкладної медичної допомоги, адже медична допомога ОСОБА_3 надавалася лікарями, що підтверджується виписками з лікарських записів з картки хворої від 27.11.2006 року, запису лікаря анестезіолога реаніматора від 05.11.20006 року та не надано доказів їх винуватості, не доведено вини лікарів Сторожинецької районної центральної лікарні в халатному відношенні до своїх обовязків, що призвело до смерті ОСОБА_3 Позивач помилково посилається на вимоги ст. 1167 ч.2 ЦК України про відшкодування моральної шкоди незалежно від вини органу державної влади, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. При цьому не зазначає, що являється джерелом підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.. ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на безпосередньому, всебічному, повному та об'єктивному дослідженні в судовому засіданні всіх доказів, що є в матеріалах справи приходить до висновку, що вимоги позивача щодо відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків, халатного відношення по наданню кваліфікованої невідкладної медичної допомоги хворій, халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу та врятування життя недоведені та такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст. 23, 1167 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зі зімнами та доповненнями та керуючись ст. 5-8, 10, 60, 208, 209, 213-215, 294 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Сторожинецької Центральної районної лікарні про відшкодування моральної шкоди завданої смертю фізичної особи, внаслідок халатного відношення лікарів до своїх професійних обовязків,халатного відношення по наданню кваліфікованої невідкладної медичної допомоги хворій, халатного відношення до прийняття мір по встановленню правильного діагнозу та врятування життя за безпідставністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Чернівецької області через Сторожинецький районний суд протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання цього рішення .

Суддя