АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/5648/2012 р.
Справа № 2010/1790/2012 Головуючий І-ої інстанції: Болибок Є.А.
Категорія: сімейні Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Чабан А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, за участю третіх осіб: публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль», публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», приватного підприємства «Гранд-Б»про поділ майна, що є спільною сумісною власністю, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_5, далі ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розподіл сумісно придбаного майна подружжя.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 12 березня 2012 року позов про розподіл вказаного майна в частині поділу вантажних автомобілів розєднано в окреме провадження.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на той факт, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 1992 року, від якого мають двох неповнолітніх дітей. В період шлюбу на спільні кошти подружжям сумісно було придбано 36 одиниць вантажних транспортних засобів для особистого бізнесу з виїздом за кордони України. Виходячи із того, що вартість однієї одиниці транспортного засобу складає 200 000 грн., а загальна їх вартість 7200000 грн., ОСОБА_1 просила виділити їй 18 вантажних транспортних засобів на загальну суму 3600000 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 26 червня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі. Посилався на порушення норм процесуального закону та неправильне застосування судом норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції керувався тим, що позивачем не доведено та не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження обґрунтованості позовних вимог.

Висновок суду ґрунтується на основі повно та всебічно зясованих обставинах, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень та доказів, наявних у справі, яким суд дав належну оцінку, відповідає положенням ст.ст. 57-60, 64 ЦПК України.

Відповідно до глави 5 ЦПК України «Докази»доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрнутовують вимоги і заперечення для справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаних положень цивільно-процесуального закону ОСОБА_1 не надала суду першої інстанції доказів на підтвердження доводів свого позову, не підтвердила факт придбання транспортних засобів, їх вартість і наявність спірного майна подружжя.

Посилання представника позивачки в ході апеляційного розгляду справи на той факт, що автомобілі, які ОСОБА_1 просить виділити їй, були придбані відповідачем за весь період шлюбу, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки наявні у справі докази свідчать про те, що на час розгляду справи ні один із них не зареєстрований за ОСОБА_3 Згідно довідки приватного підприємства «Гранд-Б»№37 від 2 квітня 2010 року (а.с.13) та копій свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів усі вони зареєстровані за ПП «Гранд-Б».

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз. 1 п. 23 та абз. 1 п. 24 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст.368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст.65 СК).

Відповідно до положень ст.ст. 3, 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та, виконавши вимоги цивільного судочинства, справу вирішив згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, якими позивач обґрунтовувала вимоги в межах свого позову.

Судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 за недоведеністю обставин, на які остання посилалась.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає. Інших підстав для скасування рішення з ухваленням нового рішення або зміни рішення судова колегія не вбачає.

У відповідності до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливее рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 26 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: