АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №2/181/11 Головуючий 1-ї інстанції Попрас В.О.
Провадження №22ц /2090/105/2012 Доповідач: Довгаль Г.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Сащенко І.С., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про зменшення частки у спільному майні, припинення права на частку у спільному майні, визнання права власності на 1/4 частину квартири, стягнення витрат на утримання майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення ідеальної частки у праві власності на квартиру, захист прав власника та визначення порядку користування квартирою, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2009 року ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1, в якому просили: 1. припинити право власності відповідача на 1/4ч. у спільному майні в квартирі АДРЕСА_1; 2. стягнути з позивачів солідарно на користь відповідача 12631грн.75коп., в якості компенсації вартості належної йому частки; 3. визнати за позивачами право власності на 1/4ч. квартири та провести викуп у нього цієї частки, визнавши за ними право спільної сумісної власності на 1/4ч. квартири.

Заявлені вимоги позивачі мотивують тим, що згідно свідоцтва про право власності на житло реєстраційний №2-98-131762 від 21 травня 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, трикімнатна квартира №70, загальною площею 65,2кв.м, у будинку №13-Б по вул. Блюхера в м. Харкові, належить на праві спільної сумісної власності - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_1 Вважають, якщо відповідачу буде належати 1/4ч. спірної квартири, що складатиме 10,98кв.м житлової площі та загальної площі 16,3кв.м, виділити йому частку в натурі буде неможливо, оскільки житлові кімнати мають площу (16,1кв.м, 14,8кв.м та 13,0кв.м), тобто більшу чим йому причитається на ідеальну долю. Крім того, спірна квартира за типовим проектом розрахована на забезпечення потреб однієї сімї, має невеликий розмір кухні 6,7кв.м, тому, на їх думку, спільне володіння і користування квартирою за вищевикладеними обставинами також є неможливим.

У подальшому позивачі неодноразово уточнювали та доповнювали позовні вимоги, зокрема, просили зменшити ідеальну частку ОСОБА_1 з 1/4ч. до 1/8ч, припинивши його право на вказану частку з виплатою компенсації в розмірі 6315грн.87коп., стягнути з нього на їх користь понесені ними витрати на утримання квартири, а саме по сплаті комунальних послуг в сумі 2639грн.66коп. та на капітальний і поточний ремонт приміщень в розмірі 7119грн.51коп.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив поновити порушене право власника шляхом вселення його до квартири АДРЕСА_1, визначити порядок користування квартирою, виділивши йому у користування на належну йому 1/4ч. квартири найменшу кімнату 13,0кв.м, залишивши кімнати площею 16,1кв.м. та 14,8кв.м з балконом 6,0кв.м. у користуванні позивачів за первісним позовом, а кухню площею 6,7кв.м, ванну кімнату 2,1кв.м, коридор 8,8кв.м, вбудовані шафи 0,5кв. та 0,2кв.м залишити у спільному користуванні співвласників.

У подальшому ОСОБА_1 частково змінив позовні вимоги і просив визначити його ідеальну частку на праві спільної часткової власності в розмірі 1/4ч. квартири, залишивши за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 3/4ч. квартири на праві спільної сумісної власності, зобовязати відповідачів не чинити йому перешкоди у користуванні квартирою, надати йому ключі від вхідних дверей квартири та тамбура, визначити порядок користування квартирою за запропонованим вище варіантом.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивачі за первісним позовом заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. У задоволенні зустрічного позову просили відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 більше 17 років в квартирі не проживає, ніякої участі в утриманні в належному стані нерухомого майна спірної квартири не приймає.

Представник відповідача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримала заявлені ним вимоги, в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 просила відмовити, вказуючи на його безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2011 року в позові ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено частково. Визначено ідеальну частку ОСОБА_1 у розмірі 1/4ч. на праві спільної часткової власності, за ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на 3/4ч. на праві спільної сумісної власності у квартирі АДРЕСА_2. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення у частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про зобовязання відповідачів не чинити перешкоди йому у користуванні спільною квартирою, надати ключі від вхідних дверей квартири та тамбуру, визначення порядку користування квартирою скасувати і ухвали в цій частині нове рішення про задоволення його вимог в повному обсязі.

ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та у частині визначення ідеальної частки ОСОБА_1 в розмірі 1/4ч. в праві власності на квартиру сторонами не оскаржуються, тому рішення в цій частині колегією суддів не переглядається.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні вимог про зобовязання інших співвласників квартири не чинити йому перешкоди у користуванні спільним нерухомим майном, надати ключі від вхідних дверей квартири, тамбуру та визначити конкретний порядок користування квартирою, суд виходив з того, що запропонований ним варіант користування квартирою буде порушувати права інших співвласників, т.я. в такому випадку в користування трьох повнолітніх осіб - ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 передаються лише дві кімнати площею 16,1кв.м. та 14,8кв.м, що значно менше ніж припадає на їх частку в праві спільної сумісної власності на квартиру і порушаться їхні житлові умови, оскільки на теперішній час між ними склався такий порядок користування квартирою, згідно якого кожний з них користується окремою кімнатою.

Однак, повністю погодитися з таким висновком суду не можна.

Метою приватизації державного житлового фонду є створення умов для здійснення права громадян на вільний вибір способу задоволення потреб у житлі, залучення громадян до участі в утриманні і збереженні існуючого житла та формуванні ринкових відносин (Закон України „Про приватизацію державного житлового фонду від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ, з подальшими змінами та доповненнями, далі - Закону).

У ч.2 ст.8 Закону встановлено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Судовим розглядом встановлено, що спірне жиле приміщення є трикімнатною квартирою, яка до її приватизації, відносилася до державного житлового фонду. Із свідоцтва про право власності на житло за реєстраційним №2-98-131762 від 21 травня 1998 року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, вбачається, що трикімнатна квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_1, ОСОБА_4

Усі вищеперелічені сторони зареєстровані за вказаною адресою в установленому законом порядку.

Відповідно до положень ч.2 ст.370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Отже, на даний час ОСОБА_1 є власником 1/4ч. спірної квартири.

Згідно технічного паспорту на квартиру, вона має загальну площу 65,2кв.м і складається із жилих кімнат площею 13,0кв.м, 14,8кв., 16,1кв.м., службових приміщень кухні площею 6,7кв.м, вбиральні 1,2кв.м, ванної кімнати площею 2,1кв.м, коридору площею 8,8кв.м, вбудованих двох шаф площею 0,5кв.м та 0,2кв.м, балкону площею 6,0кв.м.

У ст. 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як убачається з матеріалів справи, між позивачами за первісним позовом та відповідачем, починаючи з 2009 року і по теперішній час існують конфліктні ситуації з приводу користування спірною квартирою. Сторони неодноразово зверталися до правоохоронних органів з цього питання, про що свідчать постанови слідчих органів про відмову у порушенні кримінальних справ (том 1 а.с.76-77).

Оскільки позивачі за первісним позовом не впускають ОСОБА_1 до квартири, чинять перешкоди у користуванні власністю, не дають ключі від вхідних дверей та тамбура, тому його законне право на користування власністю підлягає захисту.

Що стосується вимог ОСОБА_1 про визначення порядку користування приміщеннями квартири, то ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду ним не надано належних доказів, зокрема, експертного висновку про можливі варіанти визначення порядку користування квартирою з урахуванням розміру ідеальних часток всіх співвласників, хоча відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України це є його обовязком. Вирішити це питання по суті на даний час неможливо, т.я. ОСОБА_1 не скористався своїм правом на проведення відповідної будівельно-технічної експертизи.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення місцевого суду відповідно до вимог п.1) ч.1 ст. 309 ЦПК Україні зміні у звязку з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Керуючись ст. ст. 307ч.1п.2), 309ч.1п.1), 313, 314ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 06 жовтня 2011 року змінити: в частині відмови у задоволенні вимог зустрічного позову про поновлення порушеного права шляхом не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №70 у будинку №13-Б по вул. Блюхера м. Харкова та в зобовязанні співвласників надати йому ключі від вхідних дверей квартири і тамбура скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_1 перешкоди у користуванні квартирою №70 у будинку №13-Б по вул. Блюхера м. Харкова, зобовязавши співвласників квартири надати йому ключі від вхідних дверей квартири і тамбура.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -