АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3270/11 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/491/2364/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 37 (1) Доповідач Савіна Г.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 серпня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Куреденко О.П.,

за участю позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до державного нотаріуса Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, стягнення суми, -

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до державного нотаріуса Довгинцівського району м. Кривого Рогу ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, стягнення суми. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що він і його покійна дружиною ОСОБА_6 були співвласниками квартири АДРЕСА_1. За життя дружини вони звернулися до приватного нотаріуса ОСОБА_7 з метою скласти заповіт на користь ОСОБА_5, яка була племінницею його дружини та доглядала за ними, однак в порушення вимог ст. 1243 ЦК України нотаріус склала два заповіти від кожного з них, відповідно до яких ОСОБА_5 після їх смерті успадковувала б по 1/2 частці квартири, належних кожному з них. 12.09.2008 року його дружина померла. Скориставшись його довірою та безпорадним станом здоровя, ОСОБА_5 заволоділа його паспортом, заповітом померлої дружини та 30423 грн., які належали ОСОБА_8, чотирма ощадними книжками та його довіреністю. Під час розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги та просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, який складений з порушенням вимог ст. 1243 ЦК України, визнати недійсним свідоцтво про право на спадок видане нотаріусом ОСОБА_3 на імя ОСОБА_5, стягнути з нотаріуса ОСОБА_4 2200 гривень сплачені за складання вказаного заповіту, зобовязати ОСОБА_5 сплатити 15423 грн. ОСОБА_8., та зняти її з реєстрації у вказаній квартирі та зобовязати сплатити борги за 6 місяців.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2012 року ОСОБА_2 відмовлено у задоволенні його позовних вимог.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення його позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд неправомірно відмовив йому в задоволенні його позовних вимог, не звернув увагу на незаконні дії нотаріуса ОСОБА_9 при посвідченні заповітів та не врахував, що свідоцтво від 07 березня 2001 року, яким квартиру розділено на 4 частки, рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 30 червня 2006 року визнане недійсним. Також судом залишено поза увагою, що довіреністю, виданою ним на ім'я ОСОБА_5 він довіряв їй зняти відсотки з рахунку в банку, а не дарував їй ці кошти. Крім того, судом не звернуто увагу, що ОСОБА_5 незаконно заволоділа коштами, які за заповітом належать ОСОБА_8.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що станом на 30.01.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_6 мали у спільній частковій власності квартиру № 21, розташовану в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі, в якій кожному із ним належало по 1/2 частці.

30.01.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 402 було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_2 належну йому 1/2 частку квартири № 21, розташованої в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі заповідав ОСОБА_5, а усі належні йому грошові внески з усіма відсотками, що знаходяться в Криворізькій філії Відкритого акціонерного товариства банку «Фінанси та Кредит» заповідав ОСОБА_8.

В цей же день 30.01.2008 року приватним нотаріусом ОСОБА_4 за реєстровим № 404 було посвідчено заповіт, згідно якого ОСОБА_6 належну їй 1/2 частину квартири № 21, розташовану в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі заповідала ОСОБА_5.

12.09.2008 року ОСОБА_6 померла, про що 12.09.2008 року Довгинцівським відділом реєстрації актів цивільного стану Криворізького управління юстиції Дніпропетровської області в книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 1088.

05.03.2009 року до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6, яка померла 12.09.2008 року, звернулася ОСОБА_5.

15.04.2009 року до Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/4 частку квартири № 21, розташованої в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі, після смерті ОСОБА_6 звернувся ОСОБА_2.

15.04.2009 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_2 видано свідоцтво про право на спадщину за законом в порядку ст. 1241 ЦК України, що залишилося після смерті ОСОБА_6, яка померла 12.09.2008 року, а саме на 1/4 частину квартири № 21, розташованої в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі з зазначенням того, що на 1/4 частку вказаної квартири свідоцтво про право на спадщину за заповітом ще не видано.

05.05.2009 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на підставі заповіту ОСОБА_6, яка померла 12.09.2008 року, а саме на 1/4 частку квартири № 21, розташованої в будинку № 75 по проспекту Гагаріна в місті Кривому Розі.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в частині визнання заповіту, складеного за життя його дружиною ОСОБА_6, недійсним, стягнення з приватного нотаріуса ОСОБА_4 2200 грн., сплачених ним з дружиною за складання заповітів та визнання свідоцтва про право на спадщину за вказаним заповітом на ім'я ОСОБА_5 недійсним, суд першої інстанції дійшов висновку, що при складанні та посвідченні оспорюваного заповіту положення ст.1247 ЦК України , якою передбачені загальні вимоги до форми заповіту, не було порушено. ОСОБА_6 заповіла належну їй на праві власності 1/2 частину квартири,яка за її життя перебувала у спільній частковій власності подружжя, волевиявлення заповідача при цьому було вільним і відповідало її волі.

Колегія суддів погоджується з висновком суду , враховуючи наступне.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається (ст.1234 Цк України).

Частиною 1 ст.1235 Цк України передбачено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кільки фізичних сіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 361 ЦК України передбачено що співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності, тобто він може продати , дарувати , поміняти , заповісти, вимагати виділу в натурі належної йому частки в праві власності на спільне майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 67 Сімейного Кодексу України дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Із приписів вказаної правової норми випливає, що після смерті заповідача спір про визначення частки у праві спільної сумісної власності спадкодавця та визначення її в натурі вестиметься вже між спадкоємцями та вдовою чи вдовцем спадкодавця.

У даному ж спорі ОСОБА_2 та за життя його дружина ОСОБА_6 були співвласниками спірної квартири , в якій кожному з них належало на праві власності по 1/2 частці, що підтверджено витягом із Єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно , а тому відповідно до ч.1 ст. 356 ЦК України квартира належала подружжю на праві спільної часткової власності.

Враховуючи, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що волевиявлення заповідача, його дружини, не було вільним і не відповідало її волі , колегія суддів вважає, що сам заповіт відповідає вимогам ст.ст. 1247,1251,1252 ЦК України, тому відсутні підстави для визнання його недійсним. Доводи позивача про те, що нтаріусом у порушення вимог ст.1243 ЦК України складено два окремі заповіти (від нього та дружини) на спільну квартиру замість одного заповіту , безпідставні, оскільки заповіт від імені заповідача ОСОБА_6 особисто нею був прочитаний та підписаний, що підтверджується ксерокопією заповіту та не спростовується позивачем.

Крім того, ці доводи суперечать вищевказаним правовим нормам , зокрема ст.362 ЦК України, та ч.2 ст.67 СК України, згідно яких, як співвласник майна так і дружина (чоловік) мають право , зокрема, самостійно, заповідати свою частку, відповідно, як у праві спільної часткової так і у праві спільної сумісної власності подружжя.

Оскільки відсутні підстави для визнання заповіту ОСОБА_6 недійсним за ч.2 ст.1257 ЦК України , суд обґрунтовано відмовив ОСОБА_2. у стягненні з відповідача ОСОБА_9 2200,00 грн., сплачених за складання заповіту та у визнанні недійсним свідоцтва про право на спадщину у вигляді 1/4 частки спірної квартири за заповітом ОСОБА_6, виданого ОСОБА_5

Судом першої інстанції вірно відмовлено у задоволенні позовних вимог позивача в частині зобов'язання ОСОБА_5 Оплатити ОСОБА_8 15423,00 грн. та зняття ОСОБА_5 з реєстрації у спірнй квартирі , оскільки позивачем не надано доказів того, що він мав (має) правові підстави заявляти позовні вимоги в інтересах ОСОБА_8, а ОСОБА_5 Є співвласником спірної квартири.

Крім того, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» із змінами і доповненнями, внесенними Законом України від 02.12.2010 року № 2756-УІ, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Обґрунтовано судом відмовлено позивачу у позові і в частині стягнення з ОСОБА_5 боргу за комунальні послуги за шість міісяців, оскільки ним не надано доказів на підтвердження цього боргу, із яких комунальних послуг він складається , розмір цього боргу та підтвердження його погашення саме позивачем.

Доводи позивача щодо нікчемності його заповіту , за яким він заповідав 1/2 частину квартири ОСОБА_5 Та необхідності визнання його недійсним , оскільки він не містить підписів свідків , так як він незрячий, не заслуговують на увагу у зв'язку з тим, що ним не ставилося питання про визнання цього заповіту недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : /підпис/

Судді : / підписи/

з оригіналом згідно:

Суддя доповідач Г.О. Савіна