Справа №22-ц-5631/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 жовтня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Олійника В.І.,

суддів - Білоконь О.В., Кашперської Т.Ц.

при секретарі - Бобку О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Васильківського міжрайонного прокурора Київської області, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної ради на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2008 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд визнати за нею право на стягнення 350000 грн. в рахунок погашення боргу за договором позики від 25.10.2005 р., укладеним між нею та відповідачем ОСОБА_3, посилаючись на те, що відповідач не виконала зобовязання за договором, оскільки не повернула борг у вказаній сумі у строк до 25.10.2006 р.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2008 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право на стягнення з ОСОБА_3 боргу у розмірі 350 тисяч гривень за договором позики від 25.10.2001 року, укладеному між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

У рахунок погашення боргу ОСОБА_3 перед кредитором ОСОБА_2 звернено стягнення на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 7,42 га, що розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області, належну ОСОБА_3 згідно Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії Р1 № , виданого на підставі, рішення XV сесії 23-го скликання Крушинської сільської ради від 14.02.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 63137.

Припинено право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 7,42 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області(Державний акт серії Р1 № від 09.04.2001 року).

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 7,4200 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Крушинської сільської ради Васильківського району Київської області у межах, визначених Державним актом серії Р1 № від 09.04.2001 року.

Не погоджуючись з цим рішенням, Васильківський міжрайонний прокурор в особі заступника Васильківського міжрайонного прокурора Є. Линника, звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, мотивуючи тим, що рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що між позивачем з однієї сторони та відповідачем з іншої сторони, 25 жовтня 2005 року укладено договір позики, згідно з яким ОСОБА_2 передала у борг ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США, що відповідає 350 тисяч гривень, які остання зобовязалась повернути до 25 жовтня 2006 року. Проте до вказаного у розписці часу борг не повернуто, зобовязання не виконано.

Оскільки у ОСОБА_3 не має грошових коштів та цінного рухомого майна для повернення боргу готівкою або звернення стягнення на майно, у судовому засіданні вона запропонувала провести розрахунок з ОСОБА_2 шляхом передання у її власність своєї земельної ділянки. Позивач не заперечував проти отримання у власність земельної ділянки, власником якої є відповідач, у якості розрахунку за Договором.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що згідно ст.378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинено за рішенням суду у випадках, встановлених законом. Статтею 139 ч.2 ЗК України передбачено звернення стягнення на земельні ділянки, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Отже, звернення стягнення на земельні ділянки, призначені для ведення сільськогосподарського виробництва, допускається у випадках, коли у власників таких ділянок відсутнє інше майно, на яке може бути звернене стягнення, якщо інше не запропоновано власником земельної ділянки.

Проте, колегія суддів не може погодитися з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Так відповідно до п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України - до набрання чинності законами України про державний земельний кадастр та про ринок земель, але не раніше 1 січня 2012 року, не допускається купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у. власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Роз'яснюючи судам застосування норм земельного законодавства Пленум Верховного суду України в п. Єрозділу 18 постанови Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ звернув увагу всіх судів, що не може здійснюватися перехід права власності за судовими рішеннями (через визнання права власності на відчужену земельну ділянку або визнання дійсним договору щодо її відчуження, звернення стягнення на земельну ділянку в рахунок зобов'язань власника земельної ділянки або передачу її у власність кредитору з цих підстав, видачу виконавчого документа за аналогічним рішенням третейського суду тощо) на земельні ділянки, щодо яких встановлена заборона на продаж або іншим способом відчуження, а саме: сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб, відчуження та зміни цільового призначення земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідно до закону (без доплат) і вилучення (викуп) для суспільних потреб (пункт 15 розділу X "Перехідні положення" ЗК).

Також приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції порушив вимоги ст.139 Земельного кодексу України, якою встановлено імперативний припис, згідно якого при зверненні стягнення на земельну ділянку, що перебуває у власності громадянина чи юридичної особи, земельна ділянка підлягає продажу на земельних торгах, що проводиться у формі аукціону. У звязку з цими вимогами суд першої інстанції не вповноважені припиняти право власності відповідача на земельну ділянку та визнавати право власності за позивачем, оскільки земельна ділянка, на яку звернено стягнення, повинна була реалізовуватись через земельні торги.

Проте, судом першої інстанції не було враховано вищезазначені вимоги закону.

Відповідно до ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Васильківського міжрайонного прокурора, який діє в інтересах держави, в особі Київської обласної ради задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 15 серпня 2008 року скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: