РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 2-1387/11

04 травня 2012 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.,

за участю секретаря Лось Н.О.,

позивачів-відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивачів-відповідачів ОСОБА_3,

відповідача-позивача ОСОБА_4

представника відповідача-позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4, КТ «Новоградбудсервіс», третя особа КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовязків покупця та визнання права власності на квартиру та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання недійсним договору про здачу і найм квартири та виселення з квартири -

встановив:

05.09.2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулися до Новоград-Волинського міськрайонного суду з позовом до ОСОБА_8 та Командитного товариства «Новоградбудсервіс», третя особа Комунальне підприємство «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» у якому просили визнати договір купівлі-продажу квартири № 39, яка знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладений між Командитним товариством «Новоградбудсервіс» та ОСОБА_4 в частині покупця недійсним, перевести на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 права та обовязки покупців за договором купівлі-продажу квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між Командитним товариством «Новоградбудсервіс» та ОСОБА_4, визнати право власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський та грошову суму в розмірі 28309 грн., яка внесена позивачами на депозитний рахунок Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області, видати ОСОБА_4 О.М..

Свої вимоги обґрунтовують тим, що проведення аукціону відбулося з порушеннями. Позивачі не повідомлялися про проведення аукціону, а тому були позбавлені можливості прийняти участь у публічних торгах. Оскільки вони є наймачами зазначеного житла, то мають переважне право на його купівлю.

03.11.2011 року ОСОБА_4 звернулася до Новоград-Волинського міськрайонного суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у якому просить визнати недійсним договір про здачу і найм квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, без дати, укладений між БМУ №9 і ОСОБА_2 та виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та всіх інших осіб з вищезазначеного житла і стягнути з відповідачів на її користь судові витрати.

Свої вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що договір про здачу і найм квартири укладений з порушенням закону, а тому повинен бути визнаний недійсним. Таким чином, відповідачі без законних на те підстав вселилися в квартиру та продовжують нею користуватися. Тому позивачка просить виселити відповідачів з належної їй на праві приватної власності згідно договору купівлі-продажу квартири від 19.07.2007 року, без надання іншого житла.

Ухвалою суду обидва позови було обєднано в одне провадження.

У судовому засіданні позивачі-відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та їхній представник ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, просили їх задовольнити. Вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_4 не визнали, просили відмовити у задоволенні зустрічних позовних вимогах.

Відповідач-позивач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти первісної позовної заяви заперечили, просили відмовити у її задоволенні повністю. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити з підстав викладених у ній.

Представник Командитного товариства «Новоградбудсервіс» у судове засідання повторно не зявився.

Суд, заслухавши сторони, їхніх представників, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку прийшов до наступного висновку.

Стосовно первісного позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 до ОСОБА_4 встановлено наступне.

Договором на здачу в найм квартири, без дати, укладеного між БМУ № 9 та ОСОБА_2 було здано останньому у найм квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський (а.с. 8). До складу його сімї входять: дружина ОСОБА_1 та сини ОСОБА_6 та ОСОБА_7 (а.с. 9).

Посилання позивачів на рішення Новоград-Волинського міського суду від 06.10.2000 року, яким було визнано право позивачів на житло у спірній квартирі (а.с. 12-13), є безпідставним, оскільки відповідно до ухвали Верховного Суду України від 22.05.2002 року вищевказане рішення скасовано а справу направлено до суду першої інстанції на новий розгляд (а.с. 36-37). З матеріалів дослідженої справи № 2-1819/2002 випливає, що ОСОБА_2 відмовився від позову і ця відмова була прийнята судом, про що є відповідна ухвала Новоград-Волинського міського суду (а.с. 47 справа № 2-1819/2002).

27.10.2000 року сімя ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на житло, а саме на спірну квартиру (а.с. 16). Рішенням Новоград-Волинського міськайонного суду № 2-55 від 27.02.2006 року зазначене свідоцтво про право власності на житло визнано недійсним (а.с. 17). А тому власником квартири на праві колективної власності на час проведення прилюдних торгів було КТ «Новоградбудсервіс» (а.с. 15).

Посилання позивачів не те, що було порушено процедуру проведення публічних торгів з продажу оспорюваної квартири спростовуються рішенням апеляційного суду Житомирської області у справі № 22-ц-6253/10 від 25.10.2010 року та ухвалою Господарського суду Житомирської області у справі № 1/1/117«б» (а.с. 49-62).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивачів на те, що порушено їх права, як наймачів, на першочергову купівлю найманого житла є безпідставним, оскільки, як зазначено у рішенні апеляційного суду Житомирської області у справі № 22-ц-6253/10 від 25.10.2010 року рішенням комітету кредиторів КТ «Новоградбудсервіс» від 11.10.2002 року дозволено мешканцям вказаного будинку викуп квартир за балансовою їх вартістю за умови подання ними відповідних заяв до 01.12.2002 року. Сімя ОСОБА_2 цим правом не скористалася.

Отже із вищевказаного рішення випливає, що позивачам надавалось першочергове право на купівлю квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, однак таким правом вони не скористалися.

Крім того, відповідно до ухвали Господарського суду Житомирської області у справі № 1/1/117«б» ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні скарги на дії ліквідатора КТ «Новоградбудсервіс» ОСОБА_9 щодо віднесення квартири АДРЕСА_1 до ліквідаційної маси та про виключення квартири з її складу.

На підставі вищевикладеного суд не знаходить підстав для визнання договору купівлі-продажу квартири № 39, яка знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між КТ «Новоградбудсервіс» та ОСОБА_4 в частині покупця недійсним, переведення на ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 права та обовязки покупців за договором купівлі-продажу квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський від 19.07.2007 року укладеного між КТ «Новоградбудсервіс» та ОСОБА_4, та визнання права власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на цю квартиру, а отже у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Щодо зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 судом встановлено наступне.

Між СМУ № 9 та ОСОБА_2 було укладено договір про здачу та найм квартири, що належала БМУ № 9 (а.с. 9, 15). 20.10.2006 року БМУ №9 ліквідовано (а.с. 41). На підставі рішенням Новоград-Волинської міської ради № 227 від 2000 року право колективної власності на оспорювану квартиру набуло КТ «Новоградбудсервіс» (а.с. 41).

ОСОБА_2 із сімєю був вселений та зареєстрований у квартирі на підставі договору про здачу в найм квартири (а.с. 8).

19.07.2006 року ОСОБА_4, на підставі договору купівлі продажу укладеного з КТ «Новоградбудсервіс», придбала у власність квартиру № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський (а.с. 22, 23).

Договору про оренду житла між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не укладено.

Відповідно до ч. 2 ст. 61 ЖК Української РСР Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем і наймачем, на імя якого видано ордер.

Крім цього, відповідно до ОСОБА_10 Міністрів Української РСР № 243 від 11.08.88 року «Про затвердження Типового договору найму жилого приміщення в будинках державного та загального житлового фонду в Українській РСР та Правил користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку та прибудинкової території в Українській РСР» передбачено, що наймач у договорі діє на підставі ордеру.

Крім цього, як також зазначено і Верховним Судом України в ухвалі № 6-3802кс02 від 22.05.2002 року, наявний у справі договір не містить дату його укладання, у той час як його чинність повязана з часом підписання його сторонами.

Посилання представника позивачів-відповідачів ОСОБА_3 на той факт, що ОСОБА_4 не є стороною укладеного договору найму а тому не може висувати вимогу про визнання його не дійсним спростовується укладеним договором купівлі продажу квартири між ОСОБА_4 та КТ «Новоградбудсервіс», за яким право власності переходить до ОСОБА_4. А тому і усі інші права та обовязки за договорами укладеними стосовно вказаної квартири переходять до покупця.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вищевказані частини ст. 203 ЦК України проголошують наступне:

Зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, що вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

5. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

6. Правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх дітей.

Ч. 2 ст. 215 ЦК України вказує, що недійсним є правочин, якщо його недійсність прямо вказана законом.

У той час ч. 3 ст. 215 ЦК України передбачає, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 щодо визнання недійсним договору про здачу і найм квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський, без дати, укладений між БМУ №9 і ОСОБА_2, ґрунтуються на законі а тому мають бути задоволені і договір про здачу і найм квартири визнано недійсним.

Стосовно виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 із займаної ними квартири суд прийшов до наступного висновку.

Оскільки ОСОБА_4 є власником квартири, то слід застосувати норми ст. 155 ЖК Української РСР, що передбачає наступне: жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством.

Відповідно до ст.169 ЖК Української РСР у разі припинення договору найму житлового приміщення у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач та особи, які проживають з ним, зобов`язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмови підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Проживаючи в квартирі, що належить позивачці, без правових підстав, відповідачі порушують права ОСОБА_4 тому у відповідності до ч. 3 ст. 116 ЖК Української РСР відповідачів слід виселити з квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський.

Крім цього, слід задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом стосовно стягнення на користь ОСОБА_4 судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних з розглядом справи. У той час, п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України передбачає, що до витрат повязаних з розглядом справи відносяться й витрати на правову допомогу.

Ч. 1 ст. 88 ЦПК України зазначає, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалі справи вбачається, що ОСОБА_4 06.10.2011 року уклала угоду про надання правової допомоги з адвокатом ОСОБА_5, який має відповідне свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с. 104, 105). Додатковою угодою було вирішено розміри гонорарів (а.с. 106). ОСОБА_4 надано відповідні квитанції про сплату послуг згідно укладеної угоди на суму 6950 грн. (а.с. 107-111, 119, 137).

Представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 приймав участь у судових засіданнях та здійснював захист інтересів позивачки і підтримував вимоги зустрічного позову.

На підставі вищевикладеного суд прийшов до висновку задовольнити також вимоги зустрічного позову та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 6950 грн..

Стосовно заяви представника відповідача-позивача ОСОБА_5 про застосування строків позовної давності судом встановлено наступне.

Відповідно до абзацу третього п. 11 ОСОБА_10 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Тобто з цього випливає, що у разі відмовлення у задоволенні позовних вимог за безпідставністю, то відмовлення у задоволенні позовних вимог за спливом строків позовної давності не допускається.

Оскільки у задоволенні позовних вимог за первісним позовом відмовлено за безпідставністю, то застосування строків позовної давності, виходячи з вищезгаданої ОСОБА_10 Пленуму ВСУ, не потрібне.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 88, 208, 209, 211-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_4, КТ «Новоградбудсервіс», третя особа КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним, переведення прав та обовязків покупця та визнання права власності на квартиру - відмовити.

Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання недійсним договору про здачу і найм квартири та виселення з квартири задовольнити.

Визнати договір про здачу і найм квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський недійсним.

Виселити ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 та всіх інших осіб з квартири № 39, що знаходиться за адресою: вул. Свердлова, 3, м. Новоград-Волинський.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_4 сплачений нею судовий збір у розмірі 94 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 6950 грн..

Вступна та резолютивна частини рішення ухвалено в нарадчій кімнаті та проголошені у судовому засіданні 04 травня 2012 року.

Повний текст рішення складено 07 травня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба