Справа № 2-4389/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2012 року

Рівненської області в складі

Головуючої судді Ореховської К.Е.

при секретарі Шкіндер І.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Експансіяпро поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Експансія(далі по тексту - ТзОВ Експансія) про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона працювала в Рівненській філії ТзОВ Експансія з 03 грудня 2007 року на посаді оператора відео нагляду. Протягом роботи в ТзОВЕкспансія, а саме з 03 грудня 2007 року вона сумлінно і добросовісно виконувала свої функціональні обовязки, після кадрових змін, які відбулись у жовтні 2010 року, а саме коли на посаду начальника відділу охорони був призначений ОСОБА_4, у них в колективі почали постійно виникати суперечки, і в результаті неприязного відношення зі сторони ОСОБА_4 до неї спочатку 06 травня 2011 року винесений наказ про накладення дисциплінарного стягнення у вигляді догани, а 20.05.2011 року звільнено з роботи у звязку з систематичним невиконанням без поважних причин трудових обовязків. Вважає ,що з її сторони жодних порушень трудової дисципліни не було, а виконувати усне розпорядження керівника ОСОБА_4 не в ходить в її функціональні обовязки.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, з підстав викладених у позові. Додатково зазначили, що підстави, на підставі яких був виданий наказ про звільненні надумані,свої трудові обовязки позивач виконувала добросовісно,а ситуація яка склалась із клієнтом супермаркету є 18.05.2011 року є прикре непорозуміння. Просять позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, поновити на роботі та стягнути із відповідача кошти за період вимушеного прогулу. Крім того, позивач суду пояснила, що на даний час вона працевлаштована на іншу роботу.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечила проти позову, зазначила, що позивачем в силу ст. 60 ЦПК України не надано жодного доказу, який би обґрунтовував позов. Зазначила, що оскільки ОСОБА_5 неодноразово порушувала трудову дисципліну. 20.05.2011 року ОСОБА_1 згідно наказу №271к від 20.05.2011р. було звільнено у відповідності до п.З ст.40 КЗпП України за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового, розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. Приводом до звільнення стала заява-скарга покупця ОСОБА_6 від 18.05.2011р.. оскільки в порушення вимог посадової інструкції та розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, позивачка в грубій формі, без попереднього з'ясування, звинуватила покупця ОСОБА_6 в крадіжці товару; розмовляла з покупцем ОСОБА_6 грубо та зверхньо. Зазначає, що систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків - це невиконання працівником обов'язків два і більше разів. Так, 06.05.2011р. оператору відеонагляду ОСОБА_1 було оголошено догану, про що було видано наказ №1/05 від 06.05.2011р. Відповідно до ст.151 КЗпП України дане дисциплінарне стягнення не втратило своєї юридичної сили,оскільки підтверджено рішенням міського та апеляційного суду Рівненської області. Позовні вимоги є необґрунтованими та недоведеними у судовому засідання. Просить у задоволенні позову відмовити.

Суд розглянувши подані сторонами документи і матеріали, заслухавши пояснення сторін, свідків всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленум Верховного Суду України №9 від 06.11.1992 р "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до наказу № 142 К від 03 грудня 2007 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу в Рівненську філію ТОВ Експансіяна посаду оператора відео нагляду.

З оглянутої в судовому засіданні посадової інструкції вбачається, що у відповідності до п.2.2.2 вказаної інструкції оператор відеонагляду зобовязаний виконувати задачі та розпорядження заступника керівника з питань безпеки, що стосуються виявлення фактів крадіжки товарів зі сторони персоналу на клієнтів. З даною посадовою інструкцією ОСОБА_1 була ознайомлена, про що свідчить її підпис .

З оглянутого в судовому засіданні рішення Рівненського міського суду від 02.11.2011 року по справі за № 2-4391/11 по справі за позовом ОСОБА_1 до ТзОВ Експансія про визнання незаконним наказу про накладення дисциплінарного стягнення вбачається , що згідно наказу № 1/05 від 06 травня 2011 року вбачається, у звязку з неналежним виконанням покладених на ОСОБА_1 трудових обовязків ( невиконання розпоряджень керівника) на підставі доповідної записки заступника керуючого з питань безпеки ОСОБА_4ФІ. ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності і оголошено догану.

Відповідно до рішення суду в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 13.12.2011 року рішення Рівненського міського суді залишено без змін, а апеляційна скарга ОСОБА_1 без задоволення.

У відповідності до вимог ст. 147 КЗпП України підставою до притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. При цьому закон не вимагає, щоб таке порушення обов'язково тягло за собою шкідливі наслідки.

Порушення трудової дисципліни у відповідності до п. 24 Типових правил внутрішнього трудового розпорядку для робочих і службовців підприємств, установ, організацій, затверджених постановою Державного комітету СРСР по праці і соціальним питанням від 20.07.1984 є як невиконання так і неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов'язків.

З дослідженої та оціненої в судовому засіданні доповідної записки заступника керуючого з питань безпеки ОСОБА_4 від 19 травня 2011 року на ім'я керуючого ТОВ Експансіявбачається, що 18 травня 2011 року в приміщенні гіпермаркету стався випадок грубого, хамського поводження з клієнтом ОСОБА_6 зі сторони оператора оператору відеонагляду ОСОБА_1 ,що відображено в книзі заяв та пропозицій.

З оглянутої в судовому засіданні заяві ОСОБА_6 від 18.05.2012 року ,яка наявна в книзі заяв та пропозицій підтверджується факти , які зазначені в доповідній записці заступника керуючого з питань безпеки ОСОБА_4

Відповідно до ст.139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні наказу №271к від 20.05.2011р. на ОСОБА_1 накладено дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення.

Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України в №9 від 06.11.1992р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", за передбаченими п. З ч. 1 ст. 40 КЗпП України підставами працівник може бути звільнений лише за проступок, вчинений після застосування до нього дисциплінарного чи громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках ураховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або не зняті достроково (ст. 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення не минуло більше одного року

Як встановлено в судовому засіданні і це не спростовано позивачем, у відповідності до ст.ст. 148, 149 КЗпП України дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення (наказ № 271 к від 20.05.2012 року) адміністрацією підприємства застосовано до ОСОБА_1 лише після ознайомлення з письмовими поясненнями та доповідною запискою ОСОБА_1, письмовими поясненнями інших працівників відділу, заявою ОСОБА_6; враховування ступеню тяжкості проступку; після вивчення всіх обставини, за яких було вчинено проступок ОСОБА_1; а також після врахування попередньої роботи позивачки

Стосовно тверджень позивача про роботу на підприємстві відповідача без будь-яких зауважень, доган та застосування до позивачки заохочень у вигляді премій, то вказані обставини спростовані в судовому засіданні, а саме з наданих та не спростованих пояснень представника позивача відповідно до яких до ОСОБА_1 заохочення у вигляді премій не застосовувалися .

Відповідно до оглянутого рішення зборів відділу охорони РФ ТОВ Експансіявід 13.04.2011р. вбачається, що оператора ОСОБА_1 зобов'язано звернути увагу на особисті стосунки з колегами (оформлено протоколом №2 зборів відділу охорони РФ ТОВ Експансіявід 13.04.2011р.)

Стосовно тверджень позивача, що накладення на неї дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення є наслідком особистого конфлікту між нею та новопризначеним керівником служби охорони ОСОБА_4Ф, то такі твердження судом оцінюються критично, оскільки вказані позивачем обставини спростовуються показаннями свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8, які суду пояснили, що ОСОБА_1 замість виконання трудових обов'язків часто заводила провокаційні розмови щодо роботи та керівництва, які переростали в сварку і заважали нормальній роботі. Такі конфлікти мали місце і до появи на підприємстві ОСОБА_4 Повідомили, що 18 травня 2011 р. у позивачки відбувся конфлікт з покупцем магазину,яка в подальшому написала заяву в книгу скарг та пропозицій.

Свідок ОСОБА_4 пояснив суду, що на нього як керівника служби охорони РФ ТОВ Експансіяпокладено обов'язок організовувати роботу відділу. До нього, як до керівника підрозділу, неодноразово зверталися працівники відділу охорони з проханням перевести їх в інший відділ, оскільки ОСОБА_1 замість виконання своїх трудових обов'язків провокувала сварки у відділі. Випадок,які відбувся 18.05.2011 року не перше порушення виконавської та трудової дисципліни позивачем. Саме така поведінка позивачки стала приводом для звернення ОСОБА_4 до адміністрації підприємства з доповідною запискою та клопотанням про звільнення ОСОБА_1 з роботи відповідно до п.3 ст.40 КЗпПУ.

Отже, накладення на позивача дисциплінарного стягнення - звільнення, стало наслідком неодноразового порушення нею трудової дисципліни, а саме п.2.2.2 посадової інструкції, розділу 3 Правил внутрішнього трудового розпорядку, ст. 139 КЗпП України.

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що звільнення ОСОБА_1 за п.3 ст.40 КЗпПУ відбулось правомірно , з дотриманням порядку та строків застосування.

З оголошеного та оціненого в судовому засіданні листа Територіальної державної інспекції праці в Рівненській області № 17-10/905 від 22 червня 2011 року надісланого ОСОБА_1 у відповідності до її звернення вбачається, що порушень чинного законодавства при винесенні наказу № 1/05 від 06.05.2011 року, яким було оголошено ОСОБА_1 догану,а також звільнення за п.3 ст.40 КУпПУ не встановлено .

Таким чином, в судовому засіданні встановлено, і не спростовано позивачем, що ОСОБА_1 після притягнення до дисциплінарної відповідальності за порушення покладених на неї функціональних обов'язків, наказом № 271 к від 20.05.2012 року звільнена з роботи у відповідності до вимог чинного трудового законодавства.

За наведених обставин, оцінкою досліджених доказів у відповідності до положень чинного законодавства, суд вважає вимоги про поновлення на роботі безпідставними і не доведеними, такими, що до задоволення не підлягають.

Крім того позивачкою заявлено вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 тис. грн. та витрат на лікування в сумі 2 тис. грн.

Позовні вимоги про стягнення з відповідача витрат на лікування в сумі 2 тис. грн. не підлягають до задоволення, оскільки дана вимога позивача не обґрунтована жодними доказами.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні ОСОБА_1 не доведено той факт, що в зв'язку з діями (бездіяльністю) відповідача, позивачу спричинено моральних страждань та втрати життєвих зв'язків.

А том, суд вважає, що дана вимога є безпідставною та не підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 147, 148, 149 КЗпП України, ст.ст. 10,11,57-60,88, 212,213-215,218,223,294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Експансіяпро поновлення на роботі ,стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу , матеріальної та моральної шкоди відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Ореховська К.Е.