Справа № 2-6489/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2012 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського університету права Національної академії наук України про визнання права користування кімнатою у гуртожитку та зустрічним позовом Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_1 про виселення та стягнення заборгованості,-

встановив:

В судовому засіданні позивач-відповідач та представник позивача-відповідача заявлені ними позовні вимоги повністю підтримали, просять суд їх задоволити з підстав, викладених у позовній заяві, покликаючись на ті обставини, що ОСОБА_1 на законних підставах вселений в кімнату №409, своєчасно сплачував кошти за проживання у гуртожитку, перебуває у трудових відносинах з відповідачем, тому просить суд визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою №409 на ІУ поверсі гуртожитку житловою площею 33,8 кв.м., що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Короленка, 5. У задоволенні зустрічного позову Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що самовільно зайняла житлову кімнату, виселення та стягнення заборгованості за фактичне проживання в гуртожитку просять суд відмовити за недоведеністю позовних вимог.

В судовому засіданні представник відповідача-позивача заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги про визнання права користування кімнатою не визнала та просить суд відмовити у їх задоволенні. Поданий зустрічний позов повністю підтримала, з підстав викладених у зустрічному позові та уточнених позовних вимогах, покликаючись на те, що ОСОБА_1 самоправно зайняв кімнату №409, не сплачує послуг за проживання в кімнаті гуртожитку №409 та №507, просить суд зустрічні позовні вимоги задоволити та стягнути з позивача-відповідача ОСОБА_1 заборгованість по договорам від 01 вересня 2009 року №9/1-09 про надання послуг з проживання на кімнату №507 та кімнату №409 в розмірі 8840 грн. на користь Київського університету права НАН України та виселити ОСОБА_1 з займаних кімнат №507 та №409 та зобовязати забрати свої речі з Рівненського інституту Київського університету права НАН України.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 підлягають до задоволення, а зустрічний позов Київського університету права НАН України не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що на балансі Київського університету права Національної академії наук України обліковується будівля колишнього гуртожитку по вул.Короленка, 5 в м.Рівне, яка по акту приймання-передачі від 12 січня 1999 року передана Міністерством освіти України до сфери управління Національної академії наук України.

Згідно розпорядження Президії Національної академії наук України №299 від 12 травня 2005 року вищезазначена будівля по акту від 01 січня 2005 року передана на баланс Київського університету Права Національної академії наук України і використовується на праві оперативного управління. У вище згаданій будівлі з 1999 року надає освітні послуги відокремлений структурний підрозділ Рівненський інститут Київського університету Права Національної академії наук України.

На підставі витягу про державну реєстрацію прав, яке видане Комунальним підприємством Рівненського міського бюро технічної інвентаризації від 15 квітня 2011 року №29678958 власником вище зазначеної будівлі є держава Україна, в особі національної академії наук України (в оперативному управлінні Київського - університету права Національної академії наук). В будівлі Рівненського інституту Київського університету права Національної академії наук України на четвертому та пятому поверсі проживають студенти та працівники інституту на підставі укладених договорів про надання послуг з проживання.

Позивач-відповідач ОСОБА_1 з 1997 року перебуває у трудових відносинах з Рівненським інститутом Київського університету права Національної академії наук України, працює на посаді методиста навчальної частини, що підтверджується наявною в матеріалах цивільної справи копією трудової книжки та наказу №9 від 16 липня 1997 року про призначення його на посаду.

Відповідно до ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки.

У 2002 році позивачу, як працівнику навчального закладу надано в користування кімнату N«409 в гуртожитку по вул. Короленка 5 в м.Рівне.

Наказом КУП НАНУ «Про встановлення оплати за проживання в кімнаті

навчального корпусу» від 28 грудня 2005 року №60з позивачу ОСОБА_1 встановлено з 01 січня 2006 року місячну оплату за проживання в кімнаті у розмірі 10% від нарахованої місячної суми компенсації комунальних послуг. Пільгування проводиться за рахунок власного прибутку філії.

Претензій у відповідача до позивача з приводу оплати за проживання в кімнаті навчального корпус №409 не було. ОСОБА_1 своєчасно вносив плату за проживання, заборгованості не мав. Наказ КУП НАНУ «Про встановлення оплати за проживання в кімнаті навчального корпусу» від 28 грудня 2005 року №60з діяв до квітня місяця 2011 року.

Наказом КУП НАНУ №68-од від 23 липня 2009 року «Про встановлення оплати за послуги проживання» встановлено оплату за послуги повязані з проживанням в розмірі

200,0грн. з ПДВ на місяць на одне ліжко-місце для працівників Рівненського інституту КУП НАН

України.

01 вересня 2009 року між позивачем та відповідачем були заключні договори №9/1- 09 про надання послуг з проживання в кімнаті №409 та кімнаті №507.

Відповідно до п. 1.1 договору №9/1-09 про надання послуг з проживання КУП НАНУ бере на себе зобовязання надати для проживання вільну кімнату №409 на IV поверсі житловою площею 33,8 кв.м. будинку Рівненського інституту КУП НАНУ, що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Короленка,5, а ОСОБА_1 зобовязується своєчасно вносити плату за нього. В даній кімнаті ОСОБА_1 проживав до звернення до суду, в кімнаті № 507 ніколи не проживав і нею не користувався.

Наказом КУП НАНУ від 06 квітня 2011 року скасовано наказ Рівненської філії КУП НАН

України від 28 грудня 2005 року № 60з «Про встановлення оплати за проживання в кімнаті навчального корпусу» ОСОБА_1 та визначено про те, що з 01 квітня 2011 року ОСОБА_1 слід здійснювати оплату за проживання в гуртожитку Рівненського інституту відповідно до укладеного договору про надання послуг з проживання та наказу від 23 липня 2009 року №68-од КУП НАН України «Про встановлення оплати за послуги проживання».

З квітня 2011 року ОСОБА_1 здійснював оплату за проживання в гуртожитку - Рівненського інституту відповідно до укладеного договору про надання послуг з проживання та наказу від 23 липня 2009 року №68-од КУП НАН України «Про встановлення оплати за послуги проживання», що стверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями в яких зазначено вид платежу - за проживання в гуртожитку кім. №409.

Наказом КУП НАНУ № 8-з від 14 жовтня 2011 року «Про переселення мешканців у звязку з ремонтними роботами» вирішено переселити мешканця кімнати 409 позивача по справі ОСОБА_1 в кім.№412.

З даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено 17 жовтня 2011 року.

З листопада місяця 2011 року ОСОБА_1 в кімнаті №409 гуртожитку не проживає, оскільки його речі були винесені з вказаної кімнати працівниками відповідача та розпочаті ремонтні роботи.

Відповідно до ч.1 ст. 810 Цивільного кодексу України за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобовязується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ст.9 Житлового кодексу УРСР громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За змістом п.п.5.1., 5.2. договору про надання послуг з проживання він набуває чинності з моменту підписання і діє протягом 12 місяців, тобто до 01 вересня 2010 року та вважається пролонгований на наступний рік за взаємною домовленістю сторін, за відсутності заперечень щодо умов договору та його виконання.

Відповідно до ст.821 Цивільного кодексу України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором.

В разі спливу строку договору найму житла, відповідно до ч.І ст.822 Цивільного кодексу України, наймач має переважне право на укладення договору найму житла на новий строк. Не пізніше ніж за три місяці до спливу строку договору найму житла наймодавець може запропонувати наймачеві укласти договір на таких самих або інших умовах чи попередити наймача про відмову від укладення договору на новий строк. Якщо наймодавець не попередив наймача, а наймач не звільнив помешкання, договір вважається укладеним на тих самих умовах і на той самий строк.

З огляду на те, що з дати укладення договору №9/1-09 про надання послуг з проживання жодна з сторін у тримісячний термін до завершення договору не зверталася до іншої про розірвання чи необхідність його перегляду, у відповідності до п.п. 4.5 та 5.3 вказаний договір слід вважати дійсним та пролонгованим до 01 вересня 2012 року.

Крім того, на думку суду, видача наказу Рівненським інститутом КУП НАН України від 14 жовтня 2011 року № 8з про переселення ОСОБА_1 є черговим намаганням обміну займаного ним житла на інше гірше приміщення.

Такі дії відповідач чинить всупереч нормам статті 86 Житлового кодексу Української РСР якою визначено, що обмін жилим приміщенням не допускається, зокрема якщо будинок підлягає капітальному ремонту з переобладнанням або переплануванням обмінюваного жилого приміщення; якщо жиле приміщення є службовим або знаходиться в гуртожитку.

Стаття 132 ЖК УРСР закріплює основні положення, що стосується виселення з гуртожитків. Аналіз вказаної статті дозволяє встановити правові підстави виселення осіб, що мешкають в гуртожитку, зокрема: сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв'язку з роботою чи навчанням; інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину; осіб, які припинили роботу з інших підстав, ніж ті, що зазначені в частині другій цієї статті, а також осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення; осіб, які проживають у гуртожитках, виселяються також у разі знесення будинку або переобладнання будинку (жилого приміщення) в нежилий, а також якщо будинок (жиле приміщення) загрожує обвалом. При цьому виселюваним надається інша жила площа в гуртожитку або інше жиле приміщення; особи, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк, виселяються із спеціальних гуртожитків після поліпшення їх житлових умов у порядку, передбаченому законодавством, або після звільнення їх жилої площі, тимчасово заселеної іншими особами, чи після проходження відповідного курсу лікування.

Аналогічні положення закріплені в п.40 Примірного положення про гуртожитки, затверджене постановою ОСОБА_2 Міністрів УРСР від 03 червня 1986 року №208.

Посилання Відповідача за первісним позовом на необхідність проведення ремонтних робіт не зумовлює припинення права користування відповідачем кімнатою №409, а у відповідності до п.23 Примірного положення про гуртожиток є лише підставою для надання жилої площі у тому ж або іншому гуртожитку чи іншого жилого приміщення. Після закінчення капітального ремонту особам надається жила площа, яку вони займали раніше, однак як встановлено в судовому засіданні ремонт вже завершено, та жила площа, а саме кімната № 409, в якій мешкав ОСОБА_1 буде надаватись під найм третім особам, а не йому, як особі, яка раніше займала вказану кімнату.

З огляду на те, що ОСОБА_1 трудових відносин з Рівненським інститутом КУП НАНУ не припинив, правові положення ст. 132 ЖК УРСР не підлягають застосування до спірних правовідносин, а тому незрозуміло на якій підставі, передбаченої нормою ст. 132 ЖК УРСР відповідач-позивач КУП НАНУ доводить, що ОСОБА_1 підлягає виселенню без надання іншого житла.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд вважає, що ОСОБА_1 на законних підставах був вселений у кімнату №409 приміщення гуртожитку та фактично проживає в гуртожитку кімнаті №409 з 2009 року, а пояснення відповідача-позивача свідчать про неправильне тлумачення норм Житлового кодексу України та Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою ОСОБА_2 Міністрів України від 03 червня 1986 року і не заслуговують на увагу.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги позивача-відповідача ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження, є обґрунтованими, доведеними, не спростованими представником відповідача-позивача, а тому вони підлягають до повного задоволення, а вимоги по зустрічному позову про виселення ОСОБА_1 без надання іншого житлового приміщення до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог про стягнення заборгованості за проживання в гуртожитку з позивача-відповідача ОСОБА_1, про факт існування заборгованості ОСОБА_1 перед КУП НАНУ відповідач-позивач вважає за необхідне доводити вимоги на підставі Договорів від 01 вересня 2009 року №9/1-09 про надання послуг з проживання на кімнату №507 та №409. Як вбачається з змісту зустрічної позовної заяви відповідача за первісним позовом договір про надання послуг з проживання №9/1-09 від 01 вересня 2009 року на кімнату №409 не укладався з КУП НАНУ, оскільки, як зазначалося останньому про його існування не було відомо, що однак не є перешкодою для стягнення заборгованості за договором, який же і оспорюється відповідачем.

Крім того, ОСОБА_1 не користувався кімнатою №507, оскільки потреби такої не виникало, так як з 2009 року був забезпечений жилою площею на 4 поверсі гуртожитку у виді кімнати №409, що підтверджується наданою та дослідженою в судовому засіданні довідкою від 28 березня 2011 року виданою Рівненським інститутом КУП НАНУ; договором про надання послуг з проживання №9/1 -09 від 01 вересня 2009 року, а тому суд Приходить до висновку, що у ОСОБА_1 не має обовязку оплачувати послуги за користування кімнатою №507, згідно договірних зобовязань.

ОСОБА_1, як наймач жилого приміщення, кімнати № 409 на протязі всього періоду проживання у вказаному гуртожитку сумлінно виконував свої обовязки передбачені п.п. 1 договору від 01 вересня 2009 року.

Наказом КУП НАНУ «Про встановлення оплати за проживання в кімнаті навчального корпусу» від 28 грудня 2005 року №60з позивачу ОСОБА_1 встановлено з 01 січня 2006 року місячну оплату за проживання в кімнаті у розмірі 10% від нарахованої місячної суми компенсації комунальних послуг.

Згідно наказу КУП НАНУ «Про встановлення оплати за послуги проживання» від 23 липня 2009 року встановлено оплату за послуги повязані з проживанням в розмірі

200,0грн. з ЦДВ на місяць на одне ліжко-місце для працівників Рівненського інституту КУП НАН України.

Наказом КУП НАНУ № 37-од від 06 квітня 2011 року скасовано наказ Рівненської філії КУП НАН України від 28 грудня 2005 року № 60з «Про встановлення оплати за проживання в кімнаті навчального корпусу» ОСОБА_1О у розмірі 10 % від нарахованої місячної суми компенсації комунальних послуг (з 200 грн.) та з 01 квітня 2011 року ОСОБА_1 здійснювати оплату за проживання гуртожитку Рівненського інституту відповідно до укладеного договору про надання послуг з проживання та наказу КУП НАНУ «Про встановлення оплати за послуги проживання» від 23 липня 2009 року, а саме 200,00 грн. з ПДВ на місяць на одне ліжко-місце для працівників Рівненського інституту КУП НАН України.

Отже, ОСОБА_1 відповідно до наказу КУП НАНУ №60з в період з 01 вересня 2009 року по 01 квітня 2011 року зобовязаний оплачувати послуги за проживання в сумі 20 грн. за місяць, тобто у розмірі 10 % від нарахованої місячної суми компенсації комунальних послуг (з 200 грн.), а відповідно до наказу КУП НАНУ № 37-од від 06 квітня 2011 року в період з 01 квітня 2011 р. по 01 жовтня 2011 р. сплачувати - 200 грн. за місяць, з 01 листопада 2011 року по 31 грудня 2011 року - ОСОБА_1 не проживав в кімнаті, так як був виселений з кімнати № 409 КУП НАНУ, що не заперечує представник КУП НАНУ в наданих поясненнях, тому не повинен платити послуги з проживання які не були надані.

Відповідно до п.п. 18,38 Примірного положення «Про гуртожитки» затвердженого ОСОБА_2 міністрів УРСР від 03 червня 1986 року громадяни, які проживають в гуртожитку зобовязані своєчасно вносити плату за користування жилою площею і за комунальні послуги відповідно. Плата за користування жилою площею в приміщеннях, що знаходяться в спільному користуванні кількох осіб, які не перебувають у сімейних стосунках, провадиться за встановленими ставками. Витрати на комунальні послуги входять до ставки плати за користування жилою площею і окрема плата за них не стягується.

Враховуючи викладене, суд вважає вимогу по стягнення з позивача за первісним позовом боргу 8840,00 грн. за проживання у двох кімнатах №507 та №409 недоведеною, оскільки вона не підтверджена жодними доказами про існування такого боргу. Зокрема відсутній будь-який розрахунок, який би свідчив правильність нарахування відповідачем-позивачем вказаної суми боргу, в тому числі не зрозуміло за який період виникла така заборгованість.

З наданої відповідачем-позивачем довідки про нарахування та виплату за проживання в гуртожитку ОСОБА_1 №1173 від 26 грудня 2011 року за первісним позовом, складеної станом на 01 грудня 2011 р., зі змісту якої вбачається про наявність заборгованості лише в сумі 3840,00 грн., що свідчить, що вимога про стягнення 8840,00 грн. є надуманою, та не відповідає дійсним обставинам справи.

Враховуючи, що позивач-відповідач ОСОБА_1 в кімнаті №507 не проживав і йому відповідачем-позивачем даних послуг не надавалось, а покликання відповідача-позивача про те, що хоч він і не користувався кімнатою, а мав-би виконувати договірні зобовязання, передбачені договором про надання йому користування кімнатою №507 не заслуговують на увагу, а з 01 квітня 2011 року ОСОБА_1 здійснював оплату за проживання в гуртожитку Рівненського інституту відповідно до укладеного договору про надання послуг з проживання та наказу від 23 липня 2009 року №68-од КУП НАН України «Про встановлення оплати за послуги проживання», що стверджується дослідженими в судовому засіданні квитанціями в яких зазначено вид платежу - за проживання в гуртожитку кімната №409, тому в цій частині позовні вимоги відповідача по зустрічному позову до задоволення не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача-відповідача та позивач-відповідач заявлені ними позовні вимоги довели, а представник відповідача-позивача заявлені позовні вимоги позивача не спростувала, а своїх вимог не довела, тому позов ОСОБА_1 підлягає до задоволення, а зустрічний позов до задоволення не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.810,821 ЦК України, ст.ст.9,127,132 ЖК УРСР, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Київського університету права Національної академії наук України про визнання права користування кімнатою у гуртожитку задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування кімнатою №409 на ІУ поверсі гуртожитку житловою площею 33,8 кв.м., що знаходиться за адресою м.Рівне, вул.Короленка, 5.

У задоволенні зустрічного позову Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що самовільно зайняла житлову кімнату, виселення та стягнення заборгованості за фактичне проживання в гуртожитку відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: