Номер провадження: 22-ц/1590/4070/12
Головуючий у першій інстанції Матяш
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.04.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Благорозумному О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, про встановлення факту належності ? частини будинку, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом та заповітом, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2011 року,

встановила:

У грудні 2009 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4 звернулися до суду із вищеназваним позовом, в якому вказали, що 25.03.09 р. помер їх батько ОСОБА_7. До складу спадщини входить земельна ділянка, площею 12,83 га., яка розміщена на землях Великомарьянівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, цільове призначення якої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (далі земельна ділянка) та ? частина житлового будинку № 272 по вул. Кишинівській в м. Білгород-Дністровському Одеської області (далі Житловий будинок). Земельну ділянку ОСОБА_7 заповів жінці ОСОБА_5 та сину ОСОБА_3. На житловий будинок заповіт не складався. Спадкоємцями першої черги за законом на житловий будинок є чотири особи: жінка ОСОБА_5; два сина від першого шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_3; син від другого шлюбу ОСОБА_6. До державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини вони звернулися своєчасно. Оформити спадщину на житловий будинок та земельну ділянку вони не можуть, оскільки житловий будинок оформлено на ОСОБА_3 та не можуть надати Державний акт про право приватної власності на землю, який знаходиться у ОСОБА_3.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 1216, 1221, 1225, 1233, 1261, 1268, 1269, 1270, 1272 ЦК просили: 1) встановити факт належності ОСОБА_7, померлому 25.03.09 р., на праві спільної власності з його дружиною ОСОБА_5 житлового будинку, який вони придбали під час шлюбу на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.03 р. і який значиться за ОСОБА_3; 2) визнати за ОСОБА_3, ОСОБА_4 право власності на ? частину житлового будинку у порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 25.03.09 р.; 3) визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, який помер 25.03.09 р..

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.10 р. позов задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 12,83 га., розташованої на території Великомарьяновської сільської ради, масив № 21, ділянка № 11, згідно державного акту ІІІ-ОД № 045884 на право приватної власності на землю, який був виданий 12.02.04 р. головою Білгород-Дністровської районної державної адміністрації Одеської області на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 22.09.03 р. № 1321/2003 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 173/4, у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 25.03.09 р.. В інших позовних вимогах відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 12.01.11 р. апеляційна скарга ОСОБА_3 задоволена частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.10 р. в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання факту належності частини будинку та визнання права власності скасовано. Позов ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання належності частини будинку та визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 на ? частину будинку № 272 по вул. Кишинівська у м. Білгород-Дністровський Одеської області. В іншій частині рішення залишено без змін

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 27.07.11 р. касаційна скарга ОСОБА_5 задоволена частково. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 12.01.11 р. та рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.09.10 р. скасовані. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи, позивач ОСОБА_3 особисто та як представник позивача ОСОБА_4 підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити позов в повному обсязі.

ОСОБА_8, представник позивача ОСОБА_3, в судовому засіданні позов підтримав.

Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову щодо спірного житлового будинку, просили в цій частині відмовити в задоволенні позовної заяви.

Третя особа ОСОБА_9 в судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності. Вважав необхідним відмовити в задоволенні позову щодо спірного житлового будинку.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07.12.11 р. позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину земельної ділянки № 11, розташованої на території Великомарьяновської сільської ради, масив 21, наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 12,83 га. в межах згідно з планом, згідно державного акту серії ІІІ-ОД № 045884 на право приватної власності на землю, який був виданий 12.02.04 р. на підставі розпорядження Білгород-Дністровської районної державної адміністрації від 22.09.03 р. № 1321/2003 та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 173/4, у порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, який помер 25.03.09 р.. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким: 1) визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 25.03.09 р.; 2) визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/8 частину житлового будинку в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 25.03.09 р.; 3) визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину земельної ділянки в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 25.03.09 р.. Посилаються на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 1261 ЦК, ст. 60 СК) та процесуального права (ст. 213, 214 ЦПК): - безпідставним є висновок суду про те, що житловий будинок є особистою власністю ОСОБА_5.

ОСОБА_3 особисто та як представник позивача ОСОБА_4 підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

ОСОБА_8, представник позивача ОСОБА_3, в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав.

Письмових заперечень на апеляційну скаргу не надійшло.

Відповідач - ОСОБА_5, її представник ОСОБА_10 в судовому засіданні вважали необхідним відхилити апеляційну скаргу, посилаючись на її необґрунтованість.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що за життя померлий ОСОБА_7 залишив заповіт, за яким належну йому на праві власності земельні ділянку заповів сину ОСОБА_3 та другій жінці ОСОБА_5 в рівних частках. Житловий будинок був придбаний відповідачкою за власні кошти, які вона отримала від продажу належного їй будинку № 63 по вул. Леніна в с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області (а. с. 232). Колегія суддів вважає, що погодитися в цілому з обґрунтуванням судом першої інстанції висновку щодо частково задоволення позову не можна.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом першої інстанції правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин спадкування.

Встановлено судом, що 25.03.09 р. помер ОСОБА_7 (а. с. 47). Спадкоємцями майна померлого за заповітом (а. с. 48, 129) є дві особи: жінка ОСОБА_5 та син ОСОБА_3. Крім того, спадкоємцями майна померлого першої черги за законом є чотири особи: жінка ОСОБА_5, сини ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (а. с. 6, 22, 42, 43). На час відкриття спадщини із спадкодавцем постійно проживали його жінка ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 (а. с. 127, 128, 166, 167). ОСОБА_4 та ОСОБА_3 проживали окремо (а. с. 7, 8, 169). 28.05.09 р. (а. с. 123) ОСОБА_3 звернувся до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом на земельну ділянку. 24.03.10 р. (а. с. 122) ОСОБА_5 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку. 16.07.09 р. (а. с. 124 125) ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом на житловий будинок та земельну ділянку, що знаходяться в м. Білгород-Дністровський, Одеська область, вул. Кишинівська, 272. 07.07.10 р. (а. с. 131) ОСОБА_3 звернувся до держаної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Листом від 14.07.10 р. (а. с. 132) державний нотаріус відмовив ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу державного акту на земельну ділянку. Для вирішення даного питання рекомендовано останньому звернутися до суду.

Доказів звернення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до державної нотаріальної контори із заявою про видачу ним свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, відмови державного нотаріуса ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у видачі свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок матеріали справи не містять.

За змістом ст. ст. 11, 13, 15, 16 ЦК цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист, шляхом звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

За правилами передбаченими, ст. ст. 1216, 1217, 1268, 1269 ЦК спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Із зазначених ОСОБА_4, ОСОБА_11 підстав позову та з встановлених обставин справи вбачається, що останні своєчасно звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом на житловий будинок. Тобто, діяли у встановленому законом порядку для отримання спадщини. Але із заявою про видачу свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок до нотаріальної контори не зверталися. Свідоцтв про право на спадщину за законом на житловий будинок або відмов у видачі останнього у нотаріуса не отримали. Таким чином, звернення позивачів до суду із позовом про визнання факту належності їхньому батьку частини будинку на праві спільної сумісної власності подружжя, визнання за ними права власності на частину житлового будинку (як спосіб захисту порушених прав чи інтересів) є передчасним. На це звертав увагу Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ в ухвалі від 27.07.11 р. (а. с. 192).

За встановлених обставин, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що житловий будинок № 272 по вул. Кишинівський в м. Білгород-Дністровському Одеської області було придбано відповідачкою за власні кошти, які вона отримала від продажу належного їй будинку № 63 по вул. Леніна в с. Широке Білгород-Дністровського району Одеської області є передчасним і підлягає виключенню з мотивувальної частини рішення суду.

Апелянти не надали суду першої інстанції доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на ? частину земельної ділянки. Крім того, в зазначеній частині позивних вимог вони просять ухвати нове, але таке ж саме рішення. Тому доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 07 грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: В. М. Каранфілова

ОСОБА_2