справа № 1007/418/2012
У Х В А Л А

Іменем України

26 червня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Телепенька А.Д.

при секретарі Срібній Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області,-

встановив:

У січні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою, в якій просить визнати дії головного державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області неправомірними та скасувати постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.12.2011 року. Також з урахуванням уточнення до скарги, просить визнати акт опису й арешту майна від 02.02.2012 року № 925 неправомірним та скасувати його.

В обгрунтування своїх вимог скаржник посилається на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист за № 2-3651/10 від 31.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитиним договором та звернення стягнення на майно. Постановою від 07.12.2011 року головним державним виконавцем Ахмад Н.І. 30.06.2011 року накладено арешт на все майно, яке йому належить. Вказану постанову вважає незаконною і такою, що підлягає скасуванню з тих підстав, що при її винесенні перед початком примусового виконання рішення державний виконавець не перевірив отримання боржником зазначеної постанови та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк. Вважає накладення арешту на майно недоцільним, оскільки між ним та ПАТ «Державно-імпортний банк» було укладено додаткову угоду № 3 до кредитного договору № 28808С11 від 04.02.2008 року, якою передбачена реструктуризація боргу. ОСОБА_1 того, 02.02.2012 року державний виконавець провів виконавчу дію опис та арешт майна боржника з порушенням вимог ЗУ «Про виконавче проваджеення», вчасно не повідомивши боржника про його проведення. Результатом проведення виконавчої дії стало складення акту опису і арешту майна, який на думку позивача не відповідає вимогам закону, зокрема Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом МУЮ України від 15.12.1999 року № 74/5.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 скаргу підтримав та надав пояснення аналогічні вищевикладеному.

Представник ПАТ «Державно-імпортний банк» в судовому засіданні просив в задоволенні скарги відмовити та пояснив, що дії державного виконавця є правомірними, оскільки арешт майна боржника був застосований державним виконавцем з метою збереження майна боржника, що підлягає реалізації та для реального виконання рішення суду. Щодо недоцільності на думку боржника, накладення арешту на майно боржника, у звязку із укладенням додаткової угоди до кредитного договору, то зазначена угода не є мировою угодою та не впливає на здійснення примусового виконання рішення суду про стягнення заборгованості з боржника.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області в судове засідання не зявився, направив до суду заперечення, в якому просив відмовити в задоволені скарги, оскільки державний виконавець діяв в межах своїх повноважень та з підстав, які відповідають вимогам закону. А саме, у відповідності до ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження» та на підставі заяви стягувача про вікриття виконавчого провадження, та яка містила клопотання про накладення арешту на майно боржника, 07.12.2011 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Копію зазначеної постанови направлено сторонам у відповдності до вимог ст. 47 цього Закону, згідно якої боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. Щодо неправомірного складення акта опису та арешту майна, то 25.01.2012 року державним виконавцем на адресу сторін виконавчого провадження направлено вимогу забезпечити 02.02.2012 року явку сторін для проведення виконавчих дій та опису майна. Доводи скаржника, що акт опису та арешту майна боржника складено з порушенням Інструкції про проведення виконавчих дій є безпідставними, оскільки зазначена Інструкція втратила чинність з часу набуття чинності нової редакції ЗУ «Про виконавче провадження» від 08.03.2011 року.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області знаходиться виконавчий лист за № 2-3651/10 від 31.10.2011 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованості за кредитиним договором та звернення стягнення на майно.

Із заяви ПАТ «Державно-імпортний банк» про відкриття виконавчого повадження від 30.11.2011 року вбачається, що стягувачем заявлено клопотання про накладення арешту на все майно боржника.

Постановою від 07.12.2011 року головним державним виконавцем Ахмад Н.І. 30.06.2011 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження.

Згідно супровідного листа від 15.12.2011 року № 20063 постанова про арешт майна боржника направлена сторонам виконавчого провадження.

02.02.2012 головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області складено акт опису й арешту майна, який одночасно надіслано на адресу ОСОБА_1

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до провадення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 25 ЗУ «Про виконавче провадження», визначено, що за заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що виноситься відповідна постанова.

У ст. 31 цього Закону зазначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кориспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до ст. 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі для примусового виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Статтею 57 цього Закону визначено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом, зокрема, проведенням опису майна боржника і накладення на нього арешту, про проведення якого складає акт опису та арешту майна боржника.

Аналізуючи спірну постанову, акт опису та арешту майна боржника, суд вважає дії державного виконавця правомірними, а посилання позивача на те, що при винесенні постанови перед початком примусового виконання рішення, державний виконавець не перевірив отримання боржником зазначеної постанови та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення у встановлений постановою строк, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки дана норма була передбачена ст. 30 ЗУ «Про виконавче провадження» в редакції чинній до 08.03.2011 року. Неможливо скасувати постанову про накладення арешту на майно, також, лише з міркувань недоцільності накладення арешту на майно боржника у звязку із укладенням додаткової угоди про реструктуризацію боргу. Доводи скаржника, що акт опису та арешту майна боржника складено з порушенням Інструкції про проведення виконавчих дій є безпідставними, оскільки зазначена Інструкція втратила чинність з часу набуття чинності нової редакції ЗУ «Про виконавче провадження» від 08.03.2011 року.

На підставі викладеного, керуючись ст. 383, 387 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження» суд,

у х в а л и в:

В задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Київській області відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення

У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо вона не скасована, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А.Д.Телепенько