Справа № 213/1593/12 Провадження № 22-ц/0290/3236/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 48 Доповідач: Медяний В. М.

Р І Ш Е Н Н Я
Апеляційного суду Вінницької області
від 26 листопада 2012 року
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:
Головуючого: судді Медяного В.М.,
Суддів : Пащенко Л.В., Мартьянової Л.І.,
при секретарі : Агеєвій Г.В.,
за участю сторін у справі: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2012 року, -
В серпні 2012 року ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини. Посилається на те, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 13 квітня 2010 року. Від спільного життя 19 квітня 2011 року у них народилася донька ОСОБА_4. Однак, сімейне життя з відповідачем у них не склалось, тому з 13 квітня 2012 року вони перестали підтримувати подружні звязки і вона з дитиною переїхала проживати до своїх батьків. Донька повністю знаходиться на її утриманні, потребує постійного лікування, обстеження, консультацій у приватних лікарів та дороговартісних ліків, оскільки з народження є інвалідом дитинства (хвороба Дауна). Також, згідно висновків лікарів донька потребує проведення операції на серці, вартість якої приблизно становить 15 000 гривень. Відповідач жодної участі у вихованні та утриманні доньки не бере. Кошти на утримання дитини як не надавав, так і не надає. На неодноразові її звернення щодо надання матеріальної допомоги для лікування дитини, відповідач відмовляв. На даний час вона знаходиться в декретній відпусті по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, та отримує допомогу в розмірі 130 гривень на місяць, інших доходів у неї не має. Просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 800 грн. щомісячно.
Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 310 гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи стягнення з 20 серпня 2012 року і до повноліття дитини.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 83 гривні 16 копійок. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції від 08 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу не визнав та заперечив проти її задоволення, посилаючись на її безпідставність та необґрунтованість.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення сторін у справі, що зявилися до суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції до зміни, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобовязана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Апеляційний суд на виконання вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2 суд першої інстанції встановив та виходив з того, що з 13 квітня 2010 року сторони у справі перебувають між собою у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають малолітню дитину доньку ОСОБА_4, 19.04. ІНФОРМАЦІЯ_2

Встановлено, що дитина проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до висновку №32 від 19 квітня 2011 року, виписки із медичної карти хворого, квитанції №к21/В/103 ОСОБА_4 хворіє на хворобу Дауна.

Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та має нерегулярний дохід, що не заперечувалось ним у судовому засіданні.

Згідно ст.ст.180-184 СК України, батьки зобовязанні утримувати дитину до досягнення нею повноліття; кошти на утримання дитини можуть присуджуватись у частці від доходу батька, або у твердій грошовій сумі, яка може бути визначена суду за заявою платника.

Оскільки відповідач має нерегулярний дохід, тому суд прийшов до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі.

Посилання позивачки на договір М-12.5 №10 та накладну від 22 травня 2012 року як на обґрунтування позовної вимоги про стягнення аліментів у розмірі 800 гривень не було прийнято судом першої інстанції до уваги, оскільки дані письмові докази вказують на наявність додаткових витрат на дитину яких позивач не заявляє.

Таким чином, місцевий суд, враховуючи обставини, визначені ст.182 СК України прийшов до висновку, що заявлена позивачем до стягнення грошова сума є необґрунтованою та відповідач спроможний виплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 310 гривень щомісячно на утримання доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3

Проте, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки судом першої інстанції неповно зясовані фактичні обставини справи, які мають істотне значення для справи в межах наданих сторонами доказів, не вірно застосовані норми матеріального права, а доводи апеляційної скарги дають підстави вважати, що висновки суду не повністю відповідають обставинам справи та дають достатні підстави для зміни рішення суду.

Згідно ч.1 ст.51 Конституції України батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобовязані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до роз'яснень викладених в п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», згідно з якими відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Так, згідно ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, а також інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно ч.ч.8,9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Перевіряючи доводи ОСОБА_2 щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд першої інстанції належним чином врахував положення ч.1 ст.184 СК України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника аліментів. Що також підтверджується самими поясненнями відповідача наданими ним в суді першої інстанції.

Статтею 12 Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»за №4282-IV від 22.12.2011 року прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років на момент звернення з позовом до суду з 1 липня 2012 року встановлено в розмірі 917 гривень.

З медичного висновку за №32 від 19.04.2011 року виданого на дитину (підлітка) інваліда з дитинства у віці до 16 років, та дійсного до 19.04.2029 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 має захворювання (патологічний стан) хвороба Дауна (а.с.6).

Відповідно до вимог ч.3 ст.27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязанні добросовісно здійснювати свої права виконувати процесуальні обовязки. Доказ того, що відповідач ОСОБА_3 за своїм майновим станом не може сплачувати аліменти на утримання своєї малолітньої дитини-інваліда в більшому розмірі чим було визначено судом першої інстанції, в матеріалах справи відсутні.

Однак, відсутність наявних та допустимих доказів наявності у відповідача доходів свідчить про його неспроможність сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі 800 гривень.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів прийшла до висновку, що відповідач має нормальний стан здоровя, являється працездатною особою молодого віку (1988 р.н.). Доказів, які б свідчили про те, що за станом свого здоровя він не може працювати, та про наявність на його утриманні інших осіб відповідач суду також не надав належних доказів, а тому має всі можливості матеріально утримувати свою малолітню дитину, яка також є інвалідом дитинства, що є його обовязком закріпленим як в Конституції України, так і Сімейному кодексі України.

Колегія суддів вважає, що позивачкою в повній мірі були доведені ті обставини, що відповідач має мінливий та нерегулярний дохід, однак обставин, які б свідчили щодо можливості сплати відповідачем аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 800 грн. щомісячно доведено не було.

Разом з тим, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку про те, що при визначенні розміру аліментів суд першої інстанції не в повній мірі зясував та не врахував обставини, передбачені ст.182 СК України, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що рішення місцевого суду слід змінити.

Крім того, суд першої інстанції в своєму висновку вказав на те, що надані письмові докази позивачем, а саме договір М-12.5 №10 та накладна №1 від 22.05.2012 року вказують на наявність додаткових витрат на дитину про стягнення яких позивач не зазначає.

Однак, колегія суддів з даним висновком суду першої інстанції погодитись не може, оскільки позивач вказані докази надала в підтвердження стану здоровя та матеріального становища дитини, які суд був зобовязаний врахувати при визначенні позивачу розміру аліментів на утримання малолітньої дитини-інваліда.

Так як виходячи зі змісту ст.182 СК України при визначені розміру аліментів, що стягуються з батьків на користь дитини, суд має враховувати стан здоровя та матеріальне становище дитини. Зокрема, чим гірше здоровя дитини, тим більше коштів на утримання вона потребує. Так, якщо дитина є інвалідом, страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно каліцтво, суд повинен вважати такі обставини підставою для збільшення розміру аліментів.

Частиною 3 ст.88 ЦПК України визначено, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Як вбачається з матеріалів справи позивач ОСОБА_3, яка також є апелянтом, відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»звільнена від сплати судового збору, а тому колегія суддів також прийшла до висновку про його стягнення з відповідача ОСОБА_3

Крім того, згідно роз'яснень, викладених в п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України розяснює сторонам їх відповідальність за прострочення сплати аліментів.

Також, визначення розміру аліментів у твердому грошовому розмірі не позбавляє відповідача права звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів відповідно до ст.192 СК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 08 жовтня 2012 року змінити.

Стягувати з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_6, місце проживання якого зареєстровано за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_7, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, офіційно непрацюючого, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_9, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, аліменти на утримання малолітньої дитини доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи від дня предявлення позову, тобто з 20 серпня 2012 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в розмірі 134, 13 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:підпис. ОСОБА_5

Судді:підписи. ОСОБА_6

ОСОБА_7

З оригінаом вірно.

Суддя :