Справа № 913/77/2012
Номер провадження 2/913/17/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2012 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.,

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

адвоката ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Україна,Західної філії Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Україна,третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_3, про поновлення на роботі і оплату вимушеного прогулу ,суд-

встановив:

ОСОБА_2звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Україна,Західної філії Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Україна /далі-власник,відповідач,ТзОВ Нафтозахист Україна / про поновлення його на роботі,згідно раніше займаної посади ,стягнення в солідарному порядку з відповідачів на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної (немайнової) шкоди,спричиненої незаконним звільненням.

В основу свої позовних вимог позивач посилається на те,що 02.12.2004 року,згідно наказу Західної філії ТОВНафтозахист Україна,№ 8-к від 01.12.2004 року,він по переводу із філіїНафтозахист-Захід ТзОВНафтозахистприйнятий на посаду юрисконсульта Західної філії ТОВНафтозахист Україна.01.11.2010р. він під розписку ознайомився із наказом Західної філії TOB „ Нафтозахист Україна „№60 від 17.09.2010р. "Про внесення змін до штатного розпису, оплати праці та скорочення чисельності працівників Західної філії TOB „Нафтозахист Україна,в мотивувальній частині якого вказано,що у зв'язку із проведенням заходів з поліпшення фінансового становища,підвищення ефективності організації роботи Західної філії TOB „ Нафтозахист Україна „та наказу №18 від 17.09.2010р. TOB „ Нафтозахист Україна, "Про внесення змін до штатного розпису та оплати праці працівників Західної філії TOB „ Нафтозахист Україна „ " пунктом 2 наказу № 60 від 17.09.2010р. Західної філії TOB „ Нафтозахист Україна „з 17.11.2010 р. скорочується посада юрисконсульта.Згідно п.5 вказаного наказу відповідачі повинні були запропонувати йому та перевести його за згодою на наявні на той час вакантні посади. Згідно наказу Західної філії TOB „ Нафтозахист Україна „ "Про звільнення " № 297-к від 18.11.2010р. його 18.11.2010 року звільнено з посади юрисконсульта Західної філії ТОВ „ Нафтозахист Україна „ у зв'язку зі скороченням посади (чисельності штату чи ліквідацією підприємства) ( п.1.ст.40 КЗпП України).ОСОБА_4 звільненням з посади він не згідний так як відповідачами порушено норми законодавства, що регулюють вивільнення працівника .

З наказом про своє звільнення він,позивач, ознайомлений під розписку 01.11.2010р. тобто менше як за два місяці, відповідачі не запропонували йому іншої роботи та не врахували той факт, що згідно із вимогами ст.42 КЗпП України та ст. 13 Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту" він , як інвалід війни 2-ї групи , користується правом переважного залишення на роботі при вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці. Звільнення за п.1 ст.40 КЗпП України можливе лише за умови , якщо працівник відмовився від переведення на іншу роботу. Роботодавець зобов'язаний з попередженням про звільнення запропонувати працівнику іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі , організації, однак відповідачі йому не запропонували іншої роботи,а також порушили вимоги Закону України " Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні",який ,зокрема,забезпечує інвалідам право працювати на підприємствах, в установах, організаціях,які за рахунок коштів Фонду соціального захисту інвалідів або за рішенням місцевої ради за рахунок власних коштів, у разі необхідності створюють спеціальні робочі місця для працевлаштування інвалідів.

Крім того згідно рішення тридцять другої сесії п'ятого скликання Долинської районної радії Івано-Франківської області № 616-32/2009 "Про затвердження списку народних засідателів Долинського районного суду" від 24.12.2009 р. він,позивач, затверджений у списку народних засідателів Долинського районного суду під № 35.

Відповідно до ст.62 Закону України "Про судоустрій і статус суддів " за народними засідателями і присяжними на час виконання ними обов'язків у суді за місцем основної роботи зберігаються гарантії та пільги, передбачені законом. Час виконання народним засідателем чи присяжним обов'язків у суді зараховується до всіх видів трудового стажу і звільнення народного засідателя з роботи або переведення на іншу роботу без його згоди під час виконання ним обов'язків у суді на допускається.На дату звільнення він з 19.10.2010р. по даний час приймає участь як народний засідатель у розгляді цивільної справи Долинського районного суду.Неправомірними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди як громадянину України, інваліду війни , народному засідателю.Після незаконного звільнення у нього погіршився стан здоров'я, він втратив спокійний сон, у нього трапився нервовий зрив на грунті чого розпочався розлад в сімейному житті.З 08.11.2010р по 17.11.2010 р та з 04.10.2010р. по 21.10.2010р. у зв'язку погіршенням стану здоров'я він знаходився на лікуванні.Відсутність постійного заробітку відобразилась і неспроможності придбання ліків для себе - інваліда війни 2-ї групи, потягнуло несплату комунальних послуг.Моральна шкода виражається ще й у тому,що незаконним звільненням принижено його честь, професійну гідність як людини,негативне ставлення відповідачів до нього обговорюється всім колективом підприємства,він переніс нервові переживання.Незаконне звільнення призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, зусиль для відновлення порушених діями відповідачів трудових прав в суді, зусиль для відновлення стосунків.

Завдану незаконним звільненням моральну (немайнову ) шкоду позивач оцінював в розмірі 80 мінімальних заробітних плат.

В судовому засіданні ОСОБА_2позовні вимоги уточнив з підстав викладених в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог ,просить суд поновити його на роботі,яку він раніше займав, та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату в розмірі 26.684.80 гривень за час вимушеного прогулу,70000 гривень моральної шкоди та судові витрати по справі. Погоджується з твердженням представника відповідача про те,що на підприємстві Західна філія ТзОВ Нафтозахист Україна відсутня профспілкова організація.

Представник відповідачів по довіреності ОСОБА_5М в судовому засіданні позов не визнав з підстав,викладених в запереченні на позовну заяву ,яке обґрунтував тим,що позивач 14.09.2010 року був повідомлений про наступне скорочення згідно наказу від 30 серпня 2010 року № 54 по Західній філії ТОВНафтозахист Україна.ОСОБА_2пропонувалася на цьому ж підприємстві інша робота,яка не протипоказана йому за станом здоровя,про те ним було проігноровано ознайомлення із пропозиціями,про що свідчить акт від 01.11.2010 року (а.с.34 ).

Крім цього суду пояснив про те,що ОСОБА_2належним чином не виконував свою роботу,як юрист,оскільки більше часу перебував на лікарняному,обовязки позивача фактично виконував інший працівник відповідача ОСОБА_6,що підтверджується довіреністю № 4 від 07.06.2007 року (а.с.46). Позивач міг за станом свого здоровя виконувати всі наявні на час його звільнення вакантні посади,і такі посади йому пропонувалися,що підтверджено попередженнями ,які надсилалися позивачу поштою, актами від 17.09.2010 року та від 29.09.2010 року про відвідування по місцю проживання,актом від 01.11.2011 року.Погоджується з тим,що в акті від 01.11.2011 року рік його складання двічі вказано неправильно,тобто повинен бути вказаний 2010 рік,а вказано 2011 рік,однак запевняє суд,що це є механічною помилкою.В структурі західної філії ТзОВ Нафтозахист Україна ,де працював позивач відсутня профспілкова організація,тому відсутній і орган,згоду якого на звільнення мав би одержати власник,тому звільнення ОСОБА_2проведено без такої згоди.

Третя особа в судове засідання не прибув,подав суду заяву в якій просить справу розглянути у його відсутності.

Свідок ОСОБА_6працівник відповідача суду дав суду показання про те,що він в числі інших працівників відповідача відвідували ОСОБА_2по місцю проживання і складали акт від 17 та 29 вересня 2010 року,тому позивач знав про своє наступне звільнення з роботи. ОСОБА_2належним чином не виконував свою професійні обовязки,тому виконувати їх вимушений був він,свідок.

Аналогічні по суті показання дала суду свідок ОСОБА_4

Свідок ОСОБА_7суду дала показання про те,що вона працювала листоношею Долинського поштового відділення № 4.Пригадує,що приблизно у вересні 2010 року вона приносила до квартири ,в якій проживає ОСОБА_2 поштову кореспонденцію у вигляді поштової конверти відправником якої було ТзОВНафтозахист Україна,однак ,що було в конверті вона не може сказати,оскільки зміст кореспонденції не був описаний поштовим відділенням при її прийомі для відправлення. Самого ОСОБА_2вдома не було,а його мама не захотіла відкривати двері,тому вона не могла вручити кореспонденцію,яка була повернута відповідачу.

Вислухавши сторін,свідків,вивчивши матеріали справи суд вважає,що позов слід задоволити частково виходячи з наступних підстав.

Згідно з наказом № К-8 від 02.12.2004р.,ОСОБА_2прийнято з 02.12.2004 року на посаду юрисконсульта Західної філії ТОВНафтозахист Україна(а.с.120).

Згідно наказу № 297-к від 18.11.2010 року ОСОБА_2звільнений з посади юрисконсульта,на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням його посади (чисельності штату чи ліквідації підприємства (а.с.7).

За змістом ч.1 п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір,укладений на невизначений строк,а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у разі змін в організації виробництва і праці,в тому числі ліквідації,реорганізації,банкрутства або перепрофілювання підприємства,установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

З пояснень сторін ,а також з листа № 828 від 13.10.2011 року (а.с.148) судом встановлено,шо на підприємстві,де працював позивач відсутня профспілкова організація,а значить відсутній і орган,згоду якого на звільнення мав би одержати власник.

Копією листа № 666 від 25.08.2010 року підтверджено,що директор Західної філії ТОВНавтозахист Україна звернувся до ТОВ „Нафтозахист Україна з листом,в якому просив виключити зі штатного розпису Західної філії ТОВНавтозахист Українапосаду юрисконсульта,мотивуючи таке виключення необхідністю поліпшення фінансового становища та підвищення ефективноості організації роботи філії (а.с.3).

Копією наказу № 54 від 30 серпня 2010 року підтверджено намір відповідача скоротити посаду юрисконсульта відповідно до затверджених та введених з 01.09.2010 року змін до штатного розпису.З цього ж наказу вбачається,що ОСОБА_8ознайомився з його змістом 14.09.2010 року (а.с.4).

Копією та оригіналом розписки,яка надана відповідачем для підписання ОСОБА_2вбачається,що позивач 14.09.2010 року попереджений про своє наступне звільнення,яке повинно відбутися 01 листопада 2010 року.Зобовязано відділ кадрів попередити ОСОБА_2про скорочення посади та його вивільнення,запропонувати йому вакантні посади ,які наявні у відповідача (а.с.5,122).

З копії наказу № 60 від 17 вересня 2010 року вбачається,що відповідач визнав наказ № 54 від 30.08.2010 року недісним та вирішив скоротити посаду юрисконсульта,однак в даному випадку уже з 17 листопада 2010 року .

Згідно ч.2 ст.40 КЗпП України звільнення з підстав,зазначених у пунктах 1,2 і 6 цієї статті,допускається,якщо неможливо перевести працівника ,за його згодою,на іншу роботу.

Судом встановлено,що на час вирішення відповідачем питання про вивільнення позивача з роботи,на підприємстві були вакантними посади інженера по програмному забезпеченню компютерів,робітника благоустрою,старшого механіка,охоронника служби охорони. З пояснень представника відповідача судом встановлено,що відповідач за станом здоровя та кваліфікації здатний займати ці посади.

Про те,що вакантні посади на час звільнення ОСОБА_2В.з роботи у відповідача були в наявності підтверджено штатним розписом Західної філії ТзОВНафтозахист Українавід 17.09.2010 року (а.с.50-51),не заперечує цього і представник відповідача,однак він стверджує про те,що ці посади пропонувалися позивачу,але ОСОБА_2 проігнорована пропозиція.

Як на доказ відмови від запропонованих посад,представник відповідача посилається на попередження (а.с.56),на акти від 01.11.2011 року(а.с.52),від 17.09.2010 року та від 29.09.2010 року(а.с.82,83).

Згідно ст.57 КЗпП України,доказами є будь-які фактичні дані,на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін,та інших оставин,які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст.59 ЦПК України,суд зобовязаний брати до уваги докази,які одержані в порядку,встановленому законом.

Згідно ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідачем не надано суду доказів про те,що він одночасно з попередженням про звільнення з роботи на підставі ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України запропонував позивачу іншу роботу,яку за станом свого здоровя він міг виконувати,хоч такі посади були.

До такого висновку суд прийшов аналізуючи надані позивачем та відповідачем попередження,в одному з яких ОСОБА_2пропонувалася тільки робота охоронника служби охорони (а.с.121),однак така посада пропонувалася позивачу ще на підставі наказу № 54 від 30.08.2010 року,який визнаний відповідачем недійсним,а сама пропозиція,на переконання суду, мала виключно формальний характер,оскільки відсутні докази про те,шо позивач відмовився займати таку посаду.Інші посади ОСОБА_2 не пропонувалися.

Відповідач не надав суду доказів про те,що він ознайомив позивача з наказом № 60 від 17.09.2010 року ,а наступні попередження (а.с.56,119),в яких міститься пропозиція зайняти інші посади у звязку із звільненням,та які ніби-то надсилалися позивачу через поштове відділення,не містять підтвердження факту ознайомлення позивача із запропонованими йому іншими посадами.Про те,що ОСОБА_2не отримував наказ № 60 від 17.09.2010 року та зазначені попередження підтверджується вищенаведеними показаннями свідка ОСОБА_7Зазначене підтверджено і довідкою від 04.11.2011 року з якої видно,що ОСОБА_2В.з 24.09. по 06.10.2010 року перебував в протезно-ортопедичній майстерні ТзОВРеабілітація у м.Львові (а.с.190).

Викликає сумнів у суду і сам факт надіслання цих попереджень,оскільки вони не містять жодних вихідних даних,які необхідні відповідно нормативних актів,які регулюють питання ведення діловодства.Зазначені обставини підтверджені Журналом вихідної кореспонденції Західної філії ТзОВНафтозахист Україна,оригінал якого оглянуто в судовому засіданні, із якого видно,що жодний із листів-попереджень,які ніби-то надсилалися ОСОБА_2, не знайшов своєї реєстрації в цьому журналі.Суд вважає неналежним доказом відправлення ОСОБА_2листа-попередження,яке зареєстроване у цьому журналі за № 686 06.09.2010 року,оскільки цей запис містить механічні маніпуляції у вигляді підтирання та підчистки тексту (а.с.161).

Відповідач посилається на Акт від 01.11.2011 року, як на доказ,що складений ним на виконання вимог ч.2 ст.40 КЗпП України,тобто на підтвердження факту пропонування позивачу іншої роботи при його звільненні за ст.40 ч.1 п.1 КЗпП України.В цьому ж акті зазначено,що ОСОБА_2відмовився від підписання цього акту. При цьому, зі змісту вказаного документу видно,що він складений 01.11.2011 року,при цьому, рік складання цього документа неправильно вказаний двічі(а.с.52).Представник відповідача стверджує,що цей документ складався 01.11.2010 року,а зміну року в цьому акті пояснює механічною помилкою.

Суд вважає цей Акт недопустимим доказом по справі,оскільки він складений не 01 листопада 2010 року, а у 2011 році, з метою створення доказів виконання відповідачем вимог ст.40 ч.2 КЗпП України,і після того,як позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Підставами для такої оцінки судом зазначеного Акта є те,що рік складання вказано неправильно двічі;цим роком є саме 2011 рік, а не інший рік; в цьому акті відсутня графа для підпису ОСОБА_2В.і він не надсилався до відома останньому, а сам акт наданий з порушенням вимог ст.131 ЦПК України,тобто наданий суду після чергового дня розгляду справи.

А сам факт створення доказів про те,що відповідач ніби-то намагався через поштове відділення повідомити позивача про наступне звільнення та запропонувати йому посади свідчить про те,що в інший спосіб відповідач не повідомляв ОСОБА_2про його звільнення та не пропонував йому посади,тобто не виконав вимоги ст.ст.40 ч.2,49-2 ч.1 КЗпП України.

Разом з тим, суд не може взяти до уваги як підставу для поновлення на роботі твердження позивача про те,що він є інвалідом війни другої групи і тому відповідач повинен був врахувати цю обставину.Така обставина могла б бути врахована,якби вирішувалося /чи не вирішувалося/ власником питання переважного права на залишенні на роботі.Однак судом встановлено, що власник не міг визначити коло осіб,серед яких визначаються особи,що мають переважне право на залишенні на роботі оскільки посада на якій позивач працював одна і тільки він,позивач працював на цій посаді.

Також,не є підставою для поновлення позивача на роботі те,що він на час звільнення приймав участь як народний засідатель у розгляді цивільної справи Долинського районного суду,і тому на нього поширюються пільга та гарантії передбачені Законом України "Про судоустрій і статус суддів ".На час звільнення позивача з роботи,в справі,яка розглядалася Долинським районним судом було призначено судово-психіатричну експертизу,тому ОСОБА_2зобовязаний виконувати обовязки за місцем основної роботи.

Оцінюючи та аналізуючи представлені сторонами в підтвердження та заперечення позову докази в їх сукупності суд вважає,що власником при звільненні позивача з роботи не дотримані норми трудового законодавства,тобто звільнення відбулося всупереч чинному законодавству та встановленого ним порядку звільнення,тому вимога про поновлення на роботі є підставною.

Відповідно до ст.235 КЗпП України, що у разі звільнення працівника без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу,працівник поновляється на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган,який вирішує трудовий спір,одночасно приймає рішення про виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу,але не більш як за один рік.Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року,не з вини працівника,орган,який розглядає трудовий спір,виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки від 11.02.2011р. №118(а.с.45), позивач мав середньоденний заробіток в розмірі 86 гривень 46 копійок,тому на його користь,з урахуванням отриманого ОСОБА_2 заробітку у ППТалан(а.с.61), слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2010 року по 17 лютого 2012 року у розмірі,який запропонований ним в заяві про уточнення позовних вимог (а.с.134),оскільки суд погоджується з наведеним позивачем щодо визначення розміру середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу розрахунком,який проведений у відповідності до чинного законодавства України.

Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 237-1 КЗпП України, за змістом якої відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі,якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань,втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно п 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р.№ 4Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодирозмір відшкодування зазначеної шкоди суд повинен визначати залежно від характеру й обсягу страждань,яких зазнав позивач,характеру немайнових втрат і з урахуванням інших обставин;при цьому суд має виходити із засад розумності,виваженості та справедливості.

Позивач висуває вимогу про стягнення на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди в розмірі 70 тисяч гривень,обґрунтовуючи моральну шкоду обставинами,які наведені судом вище.

Суд приймає таке обгрунтування моральної шкоди,однак при визначенні розміру моральної шкоди суд виходить з характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення),виходячи із засад розумності,виваженості та справедливості суд вважає необхідне в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути меншу суму ніж це просить позивач.

Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України.

На підставі ст.ст.40,49-2,232,235,237-1 КЗпП України,керуючись ст.ст. 8,10,15,88,209,212,213, 215, 218, 223, 294, 296,367 ЦПК України,суд,-

вирішив:

Позов задоволити частково.

Поновити ОСОБА_2 на посаду юрисконсульта Західної філії ТОВНафтозахист Україна з 19 листопада 2010 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Україна на користь ОСОБА_2 26.684 (двадцять шість тисяч шістсот вісімдесять чотири) гривень 80 копійок заробітної плати за час вимушеного прогулу з 19 листопада 2010 року по 17 лютого 2012 року, моральну шкоду в розмірі 700 (сімсот) гривень,та 800 гривень витрат пов"язаних з оплатою правової допомоги.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю „ Нафтозахист Українав доход держави судові витрати в розмірі 266 гривень 84 копійки.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі,а також стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: