АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3558/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3558/2012Головуючий у 1-й інстанції Сорока К.М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Пікуля В.П.,

суддів : Бондаревської С.М., Омельченко Л.М.,

при секретарі: Рибак О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 серпня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Перша Полтавська державна нотаріальна контора, про визнання відмови від прийняття спадщини такою, що зроблена під примусом, такою, що не відповідає внутрішній волі заявниці та такою, що вчинена заявницею, коли вона не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, знаходячись під впливом обману та стягнення моральної шкоди -,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 в червні 2010 року звернулася з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, який доповнила 14.04.2011 року та в якому просила визнати відмову від прийняття спадщини, що міститься в заяві ОСОБА_5 №181 від 27.02.2009 року, поданої до Першої Полтавської державної нотконтори такою, що вчинена під примусом, такою, що не відповідала внутрішній волі ОСОБА_5 та такою, що вчинена ОСОБА_5, коли вона не розуміла значення своїх дій, бо знаходилась під впливом обману з боку відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

14.06.2012 року ОСОБА_2 збільшила свої позовні вимоги та просила визнати відмову від прийняття спадщини, що міститься в заявах ОСОБА_5 №181, №182 від 27.02.2009 року, поданих до Першої Полтавської державної нотконтори такою, що вчинена під примусом, такою, що не відповідала внутрішній волі ОСОБА_5 та такою, що вчинена ОСОБА_5, коли вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, передбачати їх наслідки, бо знаходилась під впливом обману з боку відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

Також просила стягнути з відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 на її користь судові витрати, які складаються з ІТЗ судового процесу в сумі 51 грн. 50 коп., послуг адвоката 12500 грн., окрім того, позивачка просила зобовязати відповідачів відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 4000 грн. (по 2000 грн. з кожного).

РішеннямОктябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, про визнання відмови ОСОБА_5 27 лютого 2009 року від прийняття спадщини такою, що зроблена під примусом, такою, що не відповідає внутрішній волі заявниці та такою, що вчинена заявницею, коли вона не розуміла значення своїх дій та не керувала ними, знаходячись під впливом обману відмовлено за безпідставністю позовних вимог.

Додатковим рішеннямОктябрського районного суду м.Полтави від 17 серпня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення судових витрат, витрат на послуги адвоката та стягнення моральної шкоди відмовлено за безпідставністю.

ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказані рішення, в якій просить їх скасувати та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю, посилаючись на прийняття оскаржуваного рішення із порушенням норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Частинами 2,5 ст. 1274 ЦК України передбачено, що спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу.

Частина 5 ст. 1269 ЦК України передбачає, що особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно договору дарування від 19.01.1984 року ОСОБА_5 подарувала синові ОСОБА_6 1/3 частину домоволодіння по вул. Нижньо-Млинській, 5 в м. Полтаві.

Відповідно до договору міни від 30.07.1991 року ОСОБА_5 обміняла 9/25 частин домоволодіння по вул. Нижньо-Млинській, 5 в м. Полтаві, які належали їй на праві приватної власності, на 19/50 частин цього ж домоволодіння, які належали ОСОБА_6

Згідно договору дарування від 23.04.2002 року ОСОБА_5 подарувала своїй доньці ОСОБА_2 19/50 частин домоволодіння по вул. Нижньо-Млинській, 5 в м. Полтаві.

06.10.2008 року помер ОСОБА_6. Спадкоємцями першої черги є його мати ОСОБА_5, дружина ОСОБА_4П та син ОСОБА_6, які подали до державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6

Як було встановлено судом, ОСОБА_5 проживала разом з донькою ОСОБА_2, але після смерті ОСОБА_6 на ґрунті виниклих неприязних стосунків, ОСОБА_5 взимку 2009 року перейшла проживати до невістки та онука ОСОБА_3 та ОСОБА_4

27.02.2009 року ОСОБА_5 особисто подала до Першої Полтавської державної нотаріальної контори заяву №181 про відкликання поданої нею заяви про прийняття спадщини після померлого сина ОСОБА_6, також ОСОБА_5 цього ж дня подала заяву №182 про відмову від належної їй частки спадкового майна на користь онука ОСОБА_4, де зазначала, що вона усвідомлює значення своїх дій та має можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають для неї істотне значення, без застосування до неї фізичного чи психологічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею.

З пояснень нотаріуса Першої Полтавської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, 27.02.2009 року ОСОБА_5 сама виявила бажання відмовитися від спадкування, ознак психічного захворювання в її діях не спостерігалося.

05.04.2010 року ОСОБА_5 померла.

Згідно акту №108 від 22.02.2012 року посмертної судово-психіатричної експертизи ОСОБА_5 на момент подання заяви про відмову від спадщини, а саме 27.02.2009 року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження центральної нервової системи (церебральний атеросклероз, дисциркуляторна енцефалопатія). Вищевказаний психічний розлад на момент подання заяви істотно впливав на здатність ОСОБА_5 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, експерт ОСОБА_8 пояснила, що зазначені психічні розлади не являються психічною хворобою і не є підставою для визнання особи недієздатною.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

У Постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року, прийнятої за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом(судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, яка згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК є обов'язковою для всіх судів України, висловлена правова позиція відповідно до якої правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Підставою для визнання правочину недійсним по ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Оскільки проведеною у справі експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність ОСОБА_5 в момент складення нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення її психічної діяльності істотно впливали на її здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання відмови від спадкування недійсною з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що доводи позивачки ОСОБА_2 про те, що в момент відмови від спадкування ОСОБА_5 виявляла ознаки захворювання, в результаті якого не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, нічим не підтверджуються.

Таким чином, доводи апелянта щодо наявності підстав для визнання відмови від спадщини на підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України недійсною не підтверджуються матеріалами справи.

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» Верховним Судом України викладена правова позиція, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів приходить до переконання, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність доказів та підстав для визнання відмови від спадщини вчиненою в результаті примусу або обману, а доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду обставинам справи не ставлять під сумнів правильність рішення суду першої інстанції.

У апеляційній скарзі апелянт вказує на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовився від задоволення клопотань про витребування доказів, які заявлялися позивачем.

Указані доводи ОСОБА_2 не можуть бути підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції, оскільки клопотання про витребування вказаних доказів заявлено із порушенням строків встановлених ч. 2 ст. 27 ЦПК України.

Крім того, суд може витребувати докази, які мають інформацію щодо предмета доказування і мають значення для правильного вирішення справи.

Оцінюючи докази по справі у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що докази, зокрема: оригінал відомостей про отримання пенсії ОСОБА_3 та роздруківка телефонних дзвінків на її номер, оригінал картки виклику швидкої медичної допомоги від 23.10.2008 року не вплинули на правильність вирішення справи, а тому підстави для їх витребування відсутні.

Згідно ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Так як ОСОБА_2 не було надано суду доказів завдання їй моральної шкоди відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, окрім того, їй було повністю відмовлено у задоволенні позову, суд прийшов до вірного висновку, що немає підстав для стягнення на користь позивачки моральної шкоди та судових витрат.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено у відповідності із нормами матеріального та із дотриманням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність рішення суду, а тому підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції та додаткового рішення суду відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 314, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 10 серпня 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 серпня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя: В.П. Пікуль

Судді: С.М. Бондаревска

ОСОБА_9

Згідно з оригіналом

згідно ОСОБА_1