АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа №22-ц/2690/2259/12 Головуючий в 1 інстанції-Українець В.В.
Доповідач - Желепа О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року колегія судців Судової палати з розгляду цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого − Желепи О.В.

суддів − Іванченка М.М., Кабанченко O.A.

при секретарі − Пазюку Є.С.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2011року року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення осіб, що з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 21.06.2011 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів − задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних в сумі 509 грн. 88 коп., судовий збір - 51 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення .

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилався на те, що судом першої інстанції не правильно застосовані норми матеріального та процесуального права, суд порушив ст. 267 ЦПК України, оскільки відповідачем або його представником не подавалася до суду заява про застосування строку позовної давності. В скарзі також зазначено, що суд першої інстанції, всупереч вимогам закону, не встановив в чому полягають завдані позивачу збитки (майнова шкода), рішення суду в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про відшкодування шкоди (збитків) не відповідає засадам справедливості. Скарга також містить доводи про те, що надані до суду представником відповідача копії квитанцій, не підтверджують спроби відповідача виконати рішення Залізничного районного суду м. Києва від 18.02.1999 року. Крім того суд не врахував, що часткове виконання рішення, свідчить про визнання відповідачем свого боргу, що є підставою для переривання перебігу позовної давності.

В судове засідання апеляційного суду позивач не з 'явився, про день і час розгляду справи повідомлений, надав суду свої письмові пояснення.

Представник відповідача доводи апеляційної скарги не визнав.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи частково позов про стягнення коштів, суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини:

Рішенням Залізничного районного суду м. Києва від 18 лютого 1999 року задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з ОСОБА_2 борг в сумі 5744 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Пред'являючи позов про стягнення 6952 гривень 16 копійок, позивач посилався на те, що відповідач не виконала рішення суду, чим спричинила збитки на суму різниці в курсі долара США на час ухвалення рішення суду та курсу валют на час звернення до суду з позовом.

Оскільки ті обставини на які посилається позивач не є збитками в розумінні стаття 22 ЦК України, суд першої інстанції відмовив в задоволенні позовних вимог про відшкодування збитків в повному обсязі.

Позовні вимоги про стягнення 3% річних за невиконання грошового зобов 'язання на підставі ст. 625 ЦК України були задоволені судом частково за три роки з урахуванням пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якої відповідач подав суду відповідну заяву.

Виходячи з наявних в матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для вирішення спору, які суд вважав встановленими при розгляді справи доведені.

Висновок суду, щодо наявності правових підстав для часткового задоволення вимог в частині стягнення 3% річних та відсутності підстав для стягнення з відповідача збитків завданих невиконанням судового рішення, відповідають встановленим обставинам .

Норми матеріального права судом застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що відповідач не подавав заяву про застосування строків позовної давності, спростовуються заявою поданою до суду представником відповідача ОСОБА_3, в якій він просив суд відмовити в позові у зв 'язку з пропуском позовної давності, (а.с. 40)

Доводи апеляційної скарги про безпідставну відмову в позові в частині вимог про відшкодування збитків, також не приймаються, тому, що суд першої інстанції, дійшов правильного висновку про те, що зміна курсу валют за період невиконання судового рішення не с збитками в розумінні ст. 22 ЦК України. При цьому суд правильно врахував, що кошти позивач в борг надавав у гривнях, а не в іноземній валюті.

Посилання на несправедливість судового рішення в цій частині не відповідає дійсності, тому, що ст. 625 ЦК України передбачено, що в разі невиконання грошового зобов 'язання, боржник зобов 'язаний повернути кошти з урахуванням індексу інфляції та 3% річних.

Доводи апеляційної скарги з приводу переривання строку позовної давності шляхом часткового виконання боржником судового рішення не ґрунтуються на законі тому, що перерахування відповідачем частинами коштів на виконання судового рішення, не свідчить про те, що остання визнавала вимоги позивача про стягнення з неї 3% річних за період з 1999 року.

Інші доводи апеляційної скарги законності рішення суду першої інстанції не спростовують.

Суд повно і об'єктивно з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін зібраними у справі доказами, яким дав належну правову оцінку.

Рішення суду першої інстанції ухвалене без порушення норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 − відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21 червня 2011 року − залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: