АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-2156/11 Головуючий 1 інстанції Іванова І.В.
Провадження № 22ц/2090/249/2012 Доповідач Кругова С.С.
Категорія право власності

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 лютого 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Кругової С.С.,

суддів колегії - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

за участю секретаря - Шпарага О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2011 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на будинок № 5 по Садибному в'їзду у м.Харкові.

В обґрунтування позову посилався на те, що 04 червня 1996 року помер його батько ОСОБА_6, який мешкав за вищевказаною адресою. Разом з батьком за цією адресою мешкав його брат ОСОБА_3 Після смерті батька з'ясувалось, що згідно договору дарування, будинок належить брату. Відносини між ними були добрі і він погодився з таким положенням.

У 2000 році брат вирішив виїхати з України на постійне місце проживання до Франції. Розуміючи, що будинок, який залишається без догляду, стане не придатним для проживання, ОСОБА_3 запропонував йому переїхати до вказаного будинку зі своєю родиною і користуватися ним. Жодних договорів не укладали. В травні позивач переїхав з родиною до вказаного будинку, де мешкає до теперішнього часу. Вказує, що на протязі ніж 10 років сплачував усі комунальні платежі, земельний податок, робив поточні та капітальні ремонти будинку та надвірних будівель.

В уточненій позовній заяві, поданій у вересні 2011 року, ОСОБА_3 зазначав, що в літку 2010 року запропонував брату виконати обіцянку і переоформити будинок на нього, брат погодився. У березні 2011 року дізнався про існування позову до нього з боку доньки брата ОСОБА_5 про виселення на підставі того, що вона є власником домоволодіння за договором дарування від 25 жовтня 2010 року.

Рішенням Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати, оскільки воно ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове про задоволення позову.

Вказує, що добросовісно, відкрито, безперервно, на протязі більш ніж десяти років, що згідно з діючим законодавством є підставою для визнання права власності за набувальною давністю, володів будинком, а власник майна тривалий час не заявляв свого права, тобто фактично відмовився від цього майна. Також зазначає, що доказами добросовісності та законності володіння будинком є своєчасна сплата комунальних платежів та податків. Крім того, у судовому засіданні не були допитані свідки, які б підтвердили відкритість володіння будинком.

Відповідач ОСОБА_3 подав заперечення на апеляційну скаргу і зазначив в них, що будь-яких договорів стосовно спірного будинку з позивачем не укладав. Вважає, що позовні вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки власник на свій розсуд здійснює свої права відносно майна, що є його приватною власністю. Він розпорядився своєю власністю уклавши договір дарування від 18.09.1989 року на користь ОСОБА_5 Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю не може мати місце раніше 1 січня 2011 року , а тому позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону.

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років , набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п.1 і п.8 Прикінцевих та перехідних положень цей кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року , а правила ст..344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, тобто з 1 січня 2001 року.

За умов , що позивач добросовісно заволодів чужим майном з 1 січня 2001 року, визнання за ним права власності можливо після спливу 10 років, а саме з 1 січня 2011 року.

Судовим розглядом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою м.Харків, Садибний вїзд № 5 належав на праві власності згідно договорів дарування ОСОБА_4 вцілому з 1995 року (а.с.54).

25 жовтня 2010 року ОСОБА_3 уклав договір дарування на користь своєї доньки ОСОБА_5, яка зареєструвала своє право власності на цей житловий будинок відповідно до вимог діючого законодавства (а.с.47) і звернулась до суду з позовом про виселення ОСОБА_3, який рішенням Жовтневого райсуду м.Харкова від 25 березня 2011 року було задоволено .

Таким чином, власник майна, яким начібто володів позивач, розпорядився своєю власність в жовтні 2010 року, тобто до спливу 10 річного строку.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

В апеляційній скарзі позивач наполягає на факті володіння більш 10 років чужим майном, але цей строк не узгоджується зі строком, який визнано діючим законодавством. Факт сплати за комунальні послуги в даному випадку ніякого правового значення для вирішення справи не має.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини по справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду міста Харкова від 18 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ухвалою апеляційної інстанції законної сили.

Головуючий суддя: -

Судді-