АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Майній Г.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Перша Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2010 року ОСОБА_5 звернулася до суду із позовом, в якому просила суд: визнати недійсним заповіт, складений 02 квітня 2010 року від імені ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 В обґрунтування позову посилалась на те, що спадкодавець особисто не підписував заповіт, заповіт підписано у присутності свідків, які є членами сімї спадкоємця, а також нотаріусом порушені вимоги закону при складанні та виготовленні тексту заповіту.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року позов ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано заповіт, складений 02 квітня 2010 року від імені ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 недійсним.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 45,5 грн. в рахунок відшкодування судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та не врахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 16 квітня 2010 року помер ОСОБА_6, дядько позивачки із боку батька ОСОБА_7. У ОСОБА_6 не було спадкоємців першої черги.

До спадкування притягуються спадкоємці другої черги, а саме брат ОСОБА_6 В А. -ОСОБА_7 Оскільки, 29 січня 1999 року ОСОБА_7 (батько позивачки) помер. Тому згідно ст.1266 ЦК України позивачка, як племінниця спадкодавця має право на спадкування тієї частки спадщини, яка належала її батьку, якщо би він був живим на час відкриття спадщини.

У відповідність до ст. 1220 ЦК України після смерті ОСОБА_6 спадщина відкрилась 16 квітня 2010 року.

Судом встановлено, що позивачка є спадкоємицею по праву представлення, то вона звернулась до Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Державним нотаріусом позивачці було повідомлено, що при житті, 02 квітня 2010 року ОСОБА_6, склав заповіт, згідно якого все належне йому майно де б воно не знаходилось та з чого воно б не складалось заповідав ОСОБА_2.

Суд встановив, що заповіт було складено при свідках ОСОБА_8 та ОСОБА_9Г, що є порушенням п.3 ч.4 ст.1253 ЦК України, оскільки ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 24 квітня 1992 року до 18 листопада 2009 року, та які на даний час проживають та зареєстровані за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Також судом встановлено, що вказаний заповіт не був особисто підписаний заповідачем ОСОБА_6, що є порушенням ч.2 ст. 1248 ЦК України.

Посилаючись на вимоги частини 4 ст.207, ст.ст. 1247, 1253 ЦК України, суд вважав, що даний заповіт було складено з порушенням законодавства України, а тому визнав заповіт, складений 02 квітня 2010 року від імені ОСОБА_6 та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 недійсним.

Але із такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають вимогам законодавства та обставинам у справі.

Відповідно до вимог ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Частина 1 статті 68 ЦК України вказує, що близькими родичами є батьки, діти, брати, сестри.

ОСОБА_8 та відповідачка ОСОБА_2 перебували у шлюбі до 18 листопада 2009 року, а на час складання заповіту 02 квітня 2010 року вони у шлюбі не перебували. Свідок ОСОБА_9 не є родичем відповідачки, а є сином іншого свідка ОСОБА_8

Після розірвання шлюбу ОСОБА_8 та ОСОБА_2 залишаються зареєстрованими за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_8 та ОСОБА_2 проживають в різних частинах цього будинку, а тому відсутні достовірні докази та підстави для висновку про те, що вони спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Такою підставою для висновку про наявність сімї не може бути лише реєстрація цих осіб за однією адресою.

У звязку із відсутністю достовірних та належних доказів щодо сімейних та родинних відносин між свідком та спадкоємцем за заповітом, діями нотаріуса не порушені вимоги п.3 ч.4 ст.1253 ЦК України.

Дії нотаріуса не суперечать і вимогам ч.4 ст.207, ст.ст.1247,1248,1253 ЦК України, оскільки у звязку із хворобою спадкодавець не мав можливості особисто підписати заповіт, а тому текст заповіту за його дорученням був підписаний ОСОБА_10 у присутності свідків. Також не допущено порушення закону нотаріусом і при виготовленні тексту заповіту.

У звязку із недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також невідповідності висновків суду обставинам у справі, відсутні підстави для задоволення позовних вимог. А тому рішення суду першої інстанції необхідно скасувати, та ухвалити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2011 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: