Справа №2-4045 Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко
Номер провадження 22-ц/1890/515/12 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2012 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Лузан Л. В. , Маслова В. О. ,

з участю секретаря судового засідання - Василенко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра»

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 1101 грн. 04 коп., що становить 3% річних, 3572 грн. 96 коп. інфляційних збитків, всього 4674 грн.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 120 грн. на відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 500 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, на користь держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з банку відсотків за користування чужими коштами в сумі 4189 грн. 55 коп. та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволенні позову.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «Надра», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У жовтні 2011 року позивач ОСОБА_2 в особі його представника ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що 23 червня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Надра» був укладений договір №474692 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформлений в рамках пакету послуг ПП «Базовий +» №1079533. Строк дії вкладу становив 12 місяців від дати надходження вкладу на вкладний рахунок. Протягом строку дії зазначеного договору у нього виникла потреба у знятті всієї суми коштів з депозитного рахунку, він неодноразово звертався до відповідача з відповідними заявами, але йому було відмовлено у видачі грошових коштів. У звязку з цим він вимушений був звернутись до суду.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2011 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2011 року, його позовні вимоги задоволено частково: з ПАТ КБ «Надра» на його користь було стягнуто 3208 грн. інфляційних збитків та 657,53 грн. відсотків річних, розрахованих станом на 19 листопада 2009 року, а в задоволенні інших вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Протягом часу розгляду вказаної справи судом відповідач добровільно повернув йому суму депозиту та нараховані відсотки: 18 квітня 2011 року - 5000 грн.; 16 травня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 червня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 липня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 серпня 2011 року - 4618,50 грн.

Остаточний розрахунок за вкладом відповідач провів 15 серпня 2011 року.

Посилаючись на те, що рішенням суду від 05 вересня 2011 року йому було відмовлено в задоволенні вимоги про стягнення з банку відсотків за вкладом після закінчення строку дії договору, просив на підставі ч. 1 ст. 8 , ч. 1 ст. 1048 ЦК України за аналогією закону стягнути з банку 4189,55 гр. процентів за користування його грошовими коштами, а також 1101,04 грн. 3% річних за період з 20 листопада 2009 року по 18 квітня 2012 року та інфляційні збитки у сумі 3572,96 грн. за період з 20 листопада 2009 року по 15 серпня 2011 року, 2100 грн. витрат на оплату послуг фахівця в галузі права, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобовязання перед позивачем, а тому зобовязаний сплатити на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні збитки та 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, починаючи з дня, по який стягнуті кошти за порушення грошового зобовязання банком за попереднім рішенням суду, до часу повного розрахунку з позивачем.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення з банку процентів за користування грошовими коштами позивача, суд послався на те, що спірні правовідносини сторін в цій частині врегульовані відповідними нормами ЦК України щодо банківського вкладу, і застосування до них положень ЦК України щодо позики неможливе.

Цей висновок узгоджується з обставинами справи, вірно встановленими судом, та відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «Надра» був укладений договір строкового банківського вкладу (депозиту) № 474692 на суму 20 000 грн. зі строком дії вкладу 12 місяців від дати надходження вкладу на вкладний рахунок.

Протягом строку дії договору на підставі його умов позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про повернення всієї суми коштів з депозитного рахунку, але йому було відмовлено.

9 січня 2009 року позивач звернувся з позовом до банку про розірвання депозитного договору та стягнення грошових сум, в тому числі на підставі ст. 625 ЦК України - суми боргу з врахуванням 3% річних та індексу інфляції.

Протягом розгляду вказаної справи в суді відповідач добровільно повернув йому суму депозиту та нараховані відсотки: 18 квітня 2011 року - 5000 грн.; 16 травня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 червня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 липня 2011 року - 4618,50 грн.; 15 серпня 2011 року - 4618,50 грн.

Заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 05 вересня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2011 року, вимоги ОСОБА_2 були задоволені частково: стягнуто з ПАТ КБ «Надра» на користь ОСОБА_2 грошові кошти за порушення грошового зобовязання за депозитним договором від 23 червня 2008 року №474692, вирахувані позивачем станом на 19 листопада 2009 року - 3865,53 грн., в тому числі інфляційні збитки 3208 гр., 3% річних 657,53 гр., а також понесені позивачем судові витрати 51 гр. судового збору, 30 гр. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 2100 гр. витрат на правову допомогу. В іншій частині позову відмовлено за його безпідставністю і недоведеністю.

Згідно п. 3.4.5 договору банківського вкладу (депозиту), укладеного 23 червня 2008 року між сторонами, банк зобовязаний повернути вкладнику вклад за його вимогою в кінці терміну дії вкладу чи у випадках дострокового розірвання договору шляхом перерахування коштів на рахунок.

Відповідно до ст. 1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу.

Нарахування процентів за договором банківського вкладу регулюється укладеним між сторонами договором та відповідними положеннями параграфа 3 «Банківський вклад» глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України.

Зокрема, ст. 1058 ЦК України передбачає, що до відносин банку з вкладником за рахунком, на який внесено вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Вказані норми закону передбачають сплату процентів у розмірі та на умовах, встановлених договором.

З огляду на зазначене є вірним висновок суду про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 1048 ЦК України на підставі аналогії закону відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, оскільки спірні відносини врегульовані відповідними нормами ЦК України.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Передбачена зазначеною нормою закону відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання є достатньою для відшкодування втрат позивача.

Посилання в скарзі позивача на те, що суд не визначився з характером спірних правовідносин, що склались між сторонами в результаті несвоєчасного повернення банком грошових коштів позивачеві, є безпідставними.

Необхідність застосування ст. 1048 ЦК України до спірних правовідносин за аналогією закону позивач обгрунтовує тим, що при розгляді першої цивільної справи № 2-1410/09 за його позовом до банку суд заочним рішенням від 5 вересня 2011 року відмовив йому у задоволенні позову про стягнення з банку відсотків по день фактичного повернення йому банком вкладу у розмірі, визначеному договором, а не по день закінчення строку дії договору, посилаючись на закінчення цього строку. Позивач вважає, що, оскільки 23 червня 2009 року строк дії депозитного договору закінчився, спірні правовідносини набули характеру договору позики, за якою він має право на отримання відсотків від банку за користування його коштами на рівні облікової ставки НБУ.

До спірних правовідносин позивач просив застосувати ст. 625 ЦК України, вимагаючи, таким чином, від відповідача відповідальності за порушення грошового зобовязання саме за договором банківського вкладу в звязку з несвоєчасним поверненням коштів з депозитного рахунку, а тому відсутні підстави вважати, що є правові підстави для одночасного застосування відповідальності за прострочення виконання грошового зобовязання за попереднім договором банківського вкладу і одночасно вважати, що після закінчення строку дії цього договору він набув статусу договору позики.

Доводи позивача про безпідставність неповного відшкодування йому витрат на правову допомогу також не підлягають задоволенню, оскільки суд навів в рішенні переконливі мотиви щодо часткового відшкодування вказаних витрат.

Висновки суду в цій частині узгоджуються з положеннями Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави» в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом першої інстанції, так і Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», який набрав чинності з 1 січня 2012 року.

Ст. 1 вказаного Закону передбачає, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Визначений судом розмір відшкодування витрат на правову допомогу є таким, що відповідає обставинам справи, розміру задоволених позовних вимог і вимогам закону.

Отже, апеляційна скарга позивача з наведених в ній підстав не підлягає задоволенню.

Не підлягає задоволенню і апеляційна скарга банку-відповідача, який посилається на те, що він двічі був притягнутий до відповідальності за одне і те ж порушення.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З матеріалів даної справи та винесених за позовами ОСОБА_2 судових рішень, в тому числі і оскаржуваного, вбачається, що заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 5 вересня 2011 року з відповідача стягнуто на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні збитки та три проценти річних за несвоєчасне виконання грошових зобовязань з моменту закінчення строку договору банківського вкладу по 19 листопада 2009 року.

В даній справі на підставі ст. 625 ЦК України з відповідача стягнуто грошові кошти за інший послідуючий період: інфляційні збитки з 20 листопада 2009 року по 18 квітня 2011 року (позивач зазначив кінцевою датою для застосування цього виду відповідальності дату повернення банком першої частини його депозитного вкладу) та 3 % річних з 20 листопада 2009 року по 15 серпня 2011 року (по дату остаточного повернення коштів відповідачеві).

Розрахунок, наведений позивачем, є вірним, сумнівів в правильності не викликає, відповідачем не спростовується, а тому суд обґрунтовано задовольнив позов в цій частині.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції. Оскаржуване рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, подану його представником ОСОБА_3, і публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 січня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -