Номер провадження: 22-ц/1590/5028/12
Головуючий у першій інстанції Лук`янчук О.В.
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27.04.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - Федорової М.Є., Процик М.В.,

при секретарі Благорозумному О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про стягнення 74432 грн. 80 коп., за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2012 року,

встановила:

У квітні 2011 р. ОСОБА_1 звернувся до суду із вищеназваним позовом, в якому вказав, що станом на 1990 р. він проходив військову службу офіцером Збройних Сил СРСР, знаходився на квартирному обліку. У зв`язку з великою чергою на отримання квартири, він взяв позику в Ощадбанку в розмірі 20000 крб. на будівництво власного житлового будинку. Після отримання дозвільних документів він почав будівництво житлового будинку в с. Салгани Білгород-Дністровського району Одеської області. 28.08.93 р. позика була ним погашена повністю. Згідно наказу Міністерства Оборони СРСР № 318 від 31.08.98 р. він має право на погашення позики за рахунок Міністерства Оборони (держави). Спочатку до командування військової частини з рапортом про погашення кредиту він не звертався, тому що знаходився в загальній черзі гарнізону на отримання житла в м. Білгород-Дністровському. В липні 2003 р. йому стало відомо, що його виключили з черги на житло. Його звернення до командування з рапортом про виплату йому компенсації за побудоване житло до позитивного результату не привели. З врахуванням коефіцієнту перерахування карбованців в гривню та індексу інфляції 20000 крб. станом на 30.04.10 р. дорівнюють 74432,80 грн..

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 47, 55 Конституції України, ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей», просив: 1) визначити дії військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України про відмову виплатити йому 74423,80 грн. незаконними; 2) стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України понесені ним витрати на самостійне будівництво житла в еквівалентному розмірі 74432,80 грн..

Позивач в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні з позовними вимогами не погодився, просив відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.01.12 р. у задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального (ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей») та процесуального права (ст. ст. 213, 214 ЦПК): - суд ухилився від дослідження порядку забезпечення військовослужбовців, які мають вислугу 20 років та більше, житловим приміщенням; - невірно встановлено його вислугу років, яка становить 26 років; - безпідставно застосовано затверджений постановою КМ України від 28.01.04 р. № 88 «Порядок кредитування будівництва та придбання житла для військовослужбовців Збройних Сил та інших військових формувань».

В апеляційному суді ОСОБА_1 та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Військова частина НОМЕР_1 апеляційному суду письмових заперечень на апеляційну скаргу не надала.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач проходив службу в Збройних Силах України та згідно наказу Головнокомандувача сухопутних військ від 12.03.05 р. № 65 був звільнений в запас. 20.06.90 р. Білгород-Дністровським відділенням Ощадбанку № 67074 ОСОБА_1 був виданий кредит на будівництво індивідуального житлового будинку у розмірі 20000 крб. Вказаний кредит бува погашений ОСОБА_1 28.09.93 р.. У позивача відсутнє право на одержання кредиту для індивідуального будівництва з погашенням за рахунок коштів, передбачених у державному бюджеті військовим формуванням для будівництва або придбання житла, оскільки стаж військової служби складає менше 20 років, позивач не знаходиться на квартирному обліку, не дотриманий порядок надання військовослужбовцям кредитів на індивідуальне житлове будівництво, який визначається Кабінетом Міністрів України (а. с. 72 73).

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відмови в задоволенні позову. Однак, погодитися в цілому з обґрунтуванням судом першої інстанції цього висновку не можна.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 07.08.79 р. позивач поступив до Омського вищого загальновійськового командного училища ім. М.В.Фрунзе, яке закінчив у липні 1983 р.. Після чого проходив військову службу в різних військових частинах (а. с. 21 23). Наказом Головнокомандуючого Сухопутними військами Збройних Сил України від 12.03.05 р. був звільнений з військової служби в запас. Наказом командира військової частини НОМЕР_2 , правонаступником якої є військова частина НОМЕР_1 (а. с. 37), від 14.05.05 р. № 89 (а. с. 36) ОСОБА_1 виключено із списків особового складу частини.

20.06.90 р., під час проходження військової служби, ОСОБА_1 в Ощадбанку отримав кредит для будівництва індивідуального жилого будинку у розмірі 20000 грн. (а. с. 12, 19). Кредит було погашено позивачем 28.09.93 р..

30.07.03 р. (а. с. 24) та 18.01.05 р. (а. с. 32) житловою комісією Білгород-Дністровського гарнізону ОСОБА_1 відмовлено у його поновленні на квартирному обліку. Доказів зняття ОСОБА_1 з квартирного обліку матеріали справи не містять.

Між сторонами виникли правовідносини щодо погашення військовослужбовцю за рахунок держави отриманого ним кредиту на будівництво індивідуального житла.

Згідно ч. 7 ст. 12 Закону України «Про соціальний захист військовослужбовців та членів їх сімей» військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше та потребують поліпшення житлових умов, мають право на одержання кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання приватного жилого будинку (квартири) на строк до 20 років з погашенням загальної суми та відсоткових ставок за кредитами за рахунок коштів, призначених у державному бюджеті на утримання Збройних Сил України, Служби Безпеки України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань. Зазначений кредит надається військовослужбовцям тільки один раз протягом усього часу проходження ним військової служби. Порядок та умови надання військовослужбовцям кредитів на індивідуальне житлове будівництво або придбання жилого будинку (квартири) визначаються Кабінетом Міністрів України.

Позивач визначився з відповідачем, яким вказав військову частину НОМЕР_1 , з підставами та предметом позову. Серед підстав позову вказується: «Отже я маю право отримати житло за рахунок МО (держави), або право на погашення взятої позики у відсотках за рахунок МО (держави) за будівництво власного житла» (а. с. 2). Однак, заявлено вимогу про погашення кредиту за рахунок військової частини НОМЕР_1 : «Стягнути з військової частини НОМЕР_1 Міністерства Оборони України понесених мною витрат на самостійну будівлю житла в еквівалентному розмірі 74432 грн. 80 коп.» (а. с. 4).

В порушення ст. 11 ЦПК позивач не довів на підставі яких нормативних документів саме військова частина НОМЕР_1 має представляти державу Україна у правовідносинах між сторонами.

Крім того, позивач серед підстав позову жодного разу не посилається на те, що він є власником побудованого ним житлового будинку. Матеріали справи не містять жодного доказу про це.

Виходячи з встановленого, колегія суддів вважає висновок суду про відсутність у позивача права на погашення кредиту передчасним, що не перешкоджає ОСОБА_1 заявити позов до належного відповідача та з інших підстав.

Таким чином, апелянт не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31 січня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: М. В. Процик

А. Є. Федорова