АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2431/12 Справа № 2-310/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів Лаченкової О.В., Макарова М.О.

при секретарі Бондаренку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності та зобов'язання провести державну реєстрацію права власності, третя особа Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації», та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на майно та зобов'язання провести державну реєстрацію права власності, третя особа Обласне комунальне підприємство «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»,

встановив:

ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від20 грудня 2011 року, де ставить питання про його скасування в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалення нового, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 20 грудня 2011 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Судом першої інстанції встановлено, що 20.03.1998 року на товарній біржі «Дніпродзержинська» ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 недобудований житловий будинок А-2, готовністю 64 %, який розташований за адресою: вул. Ювілейна, 6, с. Куліші, Петриківського району Дніпропетровської області /а.с. 3/. 10.04.1998 року ОСОБА_2 придбала у ОСОБА_4 земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану на землях, що знаходяться у віданні Іванівської сілької ради Петриківського району Дніпропетровської області, с. Куліші, вул. Ювілейна, видану для обслуговування житлового будинку, про що укладено договір купівлі-продажу, який того ж дня посвідчено державним нотаріусом, та 30.04.1998 року отримала державний акт на право приватної власності на зазначену земельну ділянку /а.с. 25, 29/.

Згідно технічного паспорта від 20.01.2011 року на садибний (індивідуальний) житловий будинок № 6 по вул. Ювілейна,с. Куліші, його власником зазначена ОСОБА_2, житловий будинок А-2 побудовано 2008 року /а.с. 50-56/.

Враховуючи, що зазначений будинок не прийнятий в експлуатацію, суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 331 ЦК України, Закону України "Про основи містобудування", постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року N 1243, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові про визнання права власності на нерухоме майно, оскільки воно не прийнято в експлуатацію.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що суд не взяв до уваги, що вона є власником спірного будинку, не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Згідно частин першої і другої статті 331 ЦК України, частини першої статті 182 ЦК України та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

Отже, до прийняття об'єкта новоствореного нерухомого майна до експлуатації та його державної реєстрації право власності на цей об'єкт не виникає.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК України)

Таким чином, статтею 331 ЦК України не передбачена можливість визнання права власності на недобудоване нерухоме майно в судовому порядку.

Необхідність прийняття закінчених будівництвом об'єктів в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, передбачена ч. 3 ст. 18 Закону України "Про основи містобудування".

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України "Про Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів" від 22 вересня 2004 року N 1243 прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації закінчених будівництвом об'єктів. За результатами роботи державної приймальної комісії складається акт про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта. Акт державної приймальної комісії підлягає затвердженню у 15-денний строк органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєструється в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний

суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області 20 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: