Справа № 2/2502/27/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 травня 2012 р. Бобровицький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого-судді Кузюри В.О.

при секретарях Яшенко Л.В., Голуб Л.Л.

з участю: позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4 чави Т.М.

ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бобровиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кобижчанської сільської ради , ОСОБА_3, КП «Ніжинське МБТІ» в особі Бобровицької дільниці про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно , скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно , скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності .

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

09.01.1996 року померла його мати ОСОБА_10, яка на день смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Після її смерті залишився житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України позивач є єдиним спадкоємцем першої черги після смерті матері.

При житті матері він доглядав за нею , допомагав по господарству , підтримував домоволодіння в належному стані, здійснив поховання за власні кошти.

Позивач звертався до сільської ради щодо надання йому довідки про фактичне прийняття спадщини , проте йому було відмовлено .

Інший син ОСОБА_11 з .матір»ю не проживав, не доглядав за нею , участі в похованні не приймав, бродяжничав на вокзалах , знаходився в місцях позбавлення волі.

Інші спадкоємці першої черги не приймали також спадщину, на даний час померли.

У встановлений законом термін позивач звернувся до нотаріальної контори , проте йому відмовили в оформленні спадщини , так як будинок не пройшов первинної реєстрації та рекомендовано було звернутися до суду, що позивач і зробив.

При підготовці справи до розгляду було встановлено , що після померлої ОСОБА_10 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, згідно довідок сільської ради в будинку по вул. Пристанційна, 5 мещкали ОСОБА_10 та її син ОСОБА_11, а також що на день смерті ОСОБА_10 та впродовж 6 місяців по вул. Пристанційна ,5 проживали і були прописані (зареєстровані) ОСОБА_10 та ОСОБА_11, після померлого 2003 року ОСОБА_11 спадщину прийняв його син ОСОБА_3 , щляхом подачі заяви до нотаріальної контори.

Відповідно до матеріалів спадкової справи , копія якої міститься в справі ОСОБА_3 було надано копію свідоцтва про право власності, видане виконкомом Кобижчанської сільської ради 31.08.2004 року , відповідно до якого зареєстроване право власності на померлу ОСОБА_10, що суперечить «Тимчасовому положенню про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно» № 75 від 07.02.2002 року.

На підставі даного свідоцтва державним нотаріусом Бобровицької Державної нотаріальної контори ОСОБА_12 27.11.2004 року було видане свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_3 , як спадкоємцю ОСОБА_11 Дане свідоцтво вважає недійсним, оскільки воно видане на підставі неправомірно виданого документу.

Відповідно до СТ.1299 ЦК України право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту реєстрації цього майна.

За життя ні ОСОБА_10, ні ОСОБА_11 не провели реєстрацію майна, таким чином наступному власник цього .майна необхідно звернутися до суду , щоб вирішити питання щодо визнання права власності за ним.

Крім того будинок, який належав ОСОБА_10, знаходиться на вул. Пристанційна,

5, а ОСОБА_11 був зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_2.

З огляду на вищезазначене позивач уточнив свої вимоги і просить їх задовольнити.

В судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 та його представники , представники Кобижчанської сільської ради та представник БТІ вимоги не визнали в повному обсязі, заперечують щодо їх задоволення .

Заслухавщи сторони та їх представників, свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, дослідивщи матеріали справи , суд приходить до наступного висновку.

В судовому засіданні встановлено , що 09.01.1996 року померла ОСОБА_10, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 . На день смерті разом з нею проживав та був зареєстрованим її син ОСОБА_11 , який помер 26.11.2003 року.

Так як спадщина викрилася до 01.01.2004 року після обох померлих, то до цих правовідносин застосовується нор.ми Цивільного кодексу Української РСР в редакції 1963 року , який на той час діяв .

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким , що прийняв спадщину , якщо він протягом щести місяців із дня її відкриття вчинив одну з дій , передбачених цією статтею : фактично вступив в управління або володіння спадковим майном чти подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як видно із довідками сільської ради (а.с.13, 20, 105), довідки СГІРФО Бобровицького РВ УМВС України (а.с. 38) ОСОБА_11 на день смерті матері був зареєстрований з нею , проживав разом з нею та після її смерті, що підтвердили як представники сільської ради , так і сам позивач, свідки , як до смерті матері так і після смерті матері володів і користувався всім майном, отже він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном протягом шести місяців із дня її відкриття, тобто даний факт доведений як документально, так і показами сторін, свідків.

Після його смерті в 2003 році його син ОСОБА_3 також належним чином прийняв спадщину, так як звернувся до нотаріальної контори щодо видачі йому свідоцтва про право на спадщину ( а.с.41-48) та надавщи всі необхідні документи отримав свідоцтво про право на спадщину. З часу оформлення саме він опікується спадковим майном ( а.с. 109-112).

Позивач ОСОБА_1 на день смерті матері та брата не був зареєстрований з ними, не проживав з ними , протягом шести місяців з часу відкриття спадщини з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався (а.с.29,41-48), при зверненні до сільської ради отримав відмову від сільської ради про фактичне прийняття спадщини , як пояснили представники сільської ради в фактичне володіння та управління спадковим майном він не вступав , а тому вони не визнають його як спадкоємця, який належним чином прийняв спадщину на відміну від його брата ОСОБА_11. До суду щодо поновлення строку для прийняття спадщини після померлої матері позивач не звертався , в своїй позовній заяві про встановлення факту прийняття спадщини питання не ставить. Крім того жоден із свідків на свідчення яких посилався позивач не підтвердив даний факт , вони лише зазначили , що позивач відвідував матір за її життя , що не є підтвердженням фактичного прийняття спадщини. Факт її повного перебування на його утриманні також спростовується показами свідків, представників сільської ради , які зазначити, що ОСОБА_10 на день смерті «була ходяча». Отже суд вважає, що ним не доведений факт , що має важливе значення для справи , а саме фактичний вступ в управління та володіння спадковим майном після померлої матері.

Відповідно до Ч.1 ст.16 ЦК України законодавець перерахував способи захисту прав та інтересів особи . Лана стаття не передбачає такого способу захисту як скасування свідоцтва, а передбачає визнання недійсним , проте позивачем не ставиться таке питання в заяві , а суд розглядає справи лише в межах заявлених вимог , розпоряджатися своїми правами щодо предмету спору може лише сторона у справі.( ст.11 ЦПК України).

Крім того представники відповідача ОСОБА_3 наполягають на застосуванні строку позовної давності. так як позивач пропустив строк позовної давності (13 років не звертався до суду з позовом), який відповідно до СТ.71 ЦК України в редакцій 1963 року ( так як саме даним законодавством повинен керуватися суд) становив З роки . Строк рахують з дня закінчення шестимісячного терміну на прийняття спадщини.

Суд не .може не погодитися з даним твердженням, вважає строк пропущеним , позивач питання про його поновлення не ставить, а суд не вбачає підстав для його поновлення , заява про застосування позовної давності зроблена стороною відповідача до винесення рішення.

Щодо вказівки в різних довідках вул. Пристанційна та Привокзальна, то дана помилка виникла через невірне найменування назви населенням с. Кобижчі, існує лише вулиця Пристанційна (а.с. 104).

Відповідно до встановлених обставин та правових норм , які застосовуються , слід відмовити в задоволенні позову .

Керуючись ст.ст. 213-215, 218 ЦПК України , суд ,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до територіальної громади в особі Кобижчанської сільської ради , ОСОБА_3, КП «Ніжинське МБТІ» в особі Бобровицької дільниці про скасування свідоцтва про право власності на нерухоме майно , скасування свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Чернігівської області протягом десяти днів з моменту проголошення рішення через Бобровицький районний суд.

Суддя: