АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/1905/2012 Головуючий 1 інстанції
Справа № 2018/2-2528/11/05 ОСОБА_1.
Категорія: кредитний договір ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Бородіна М.М.

ОСОБА_3

при секретарі: Сватенко А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, скасування реєстрації, виселення,-

ВСТАНОВИЛА :

11 травня 2011 року позивач звернувсь у суд з позовом, в якому на підставі ст.ст. 526. 530.554, 589, 590, 610, 625, ч.2 ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 12, 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», просив стягнути на його користь з відповідачів солідарно за кредитним договором № 0 від 25.04.2008 року в сумі 85 576 доларів США 22 цента в гривневому еквіваленті за обмінним курсом НБУ станом на дату винесення судом рішення. В рахунок погашення зазначеної заборгованості за вказаним кредитним договором , витрат, пов»язаних з розглядом справи в суді судового збору в сумі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки ,згідно до договору іпотеки від 25.04.2008 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 за реєстровим № 1102, а саме: двокімнатну квартиру,що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 ,загальною площею 65, 0 кв.м. , яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4, шляхом проведення публічних торгів за ціною, визначеною на підставі оцінки суб»єкта оціночної діяльності. Скасувати реєстрацію місця проживання та висилити всіх мешканців з зазначеної квартири.

Свої вимоги, обґрунтовував тим, що 25.04.2008 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 95 000 доларів США та вказані грошові кошти були надані відповідачу строком до 25 квітня 2018 року зі сплатою 14 % річних за користування кредитом.

Позивач зазначає, що відповідно до пунктів 1.1, 1.2.2, 3.4.1. Кредитного договору ОСОБА_5 зобов»язувався щомісячно сплачувати кредит в термін згідно з графіком погашення кредиту та відсотки з 01 по 25 число кожного місяця в розмірі, нарахованому за попередній місяць.

Позивач також зазначає ,що ОСОБА_5 взяті на седе кредитним договором зобов»язання не виконує та станом на 18 квітня 2011 року загальна сума простроченої заборгованості складає 17241, 56 доларів США , з яких 7 915, 75 доларів США заборгованості за кредитним договором, 9 325, 81 доларів США заборгованості за процентами. Крім того станом на 18.04.2011 року за неналежне виконня зобов»язань за кредитним договором відповідачу на підставі п.4.1. Кредитного договору нарахована пеня, яка складає 537, 54 доларів США за несвоєчасне погашення кредиту та 505, 57 доларів США-процентів.

Крім того позивач вказує на те, що з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором , ним з ОСОБА_4 25.04.2008 року було укладено договір поруки № П-0 відповідно до пункту 1.3. якого, поручитель відповідає перед ним в тому ж обсязі що і ОСОБА_5 та п.1.4. вказаного договору встановлена солідарна їх відповідальність.

Позивач як на підставу своїх вимог також посилається на укладання з ОСОБА_4 25.04.2008 року, з метою належного виконання ОСОБА_5 вказаного кредитного договору, іпотечного договору щодо зазначеної вище квартири та на своє право звернення стягнення на предмет іпотеки обгрунтовує вимогами ст.ст. 546, 572 ЦК України , пунктом 4.1.1. договору іпотеки та вимогами частинами 1 та 3 ст. 33, ст. 35 та ст. 7 Закону України «Про іпотеку».

Свої вимоги щодо виселення мешканців з зазначеної вище квартири , позивач обґрунтовує вимогами ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку»( а.с.4-6).

В судовому засіданні суду першої інстанції позивач, в особі свого представника, підтримав позовні вимоги з зазначених вище підстав.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник в судовому засіданні суду першої інстанції позовні вимоги позивача не визнали. Свої заперечення обгрунтовували тим, що вона змушена сама відповідати за зобов»язаннями колишнього чоловіка , а також тим,що в спірній квартирі на теперішній час разом з нею проживає неповнолітня дитина. Яка зареєстрована нею в спірній квартирі у 2010 році.

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності відповідача ОСОБА_5.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2011 року, позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі.

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 0 від 25.04.2008 року у сумі 85 576 доларі 22 цента США. В рахунок погашення зазначеної заборгованості та судових витрат у сумі 1820 грн. суд звернув стягнення на предмет іпотеки згідно договору іпотеки від 25.04.2008 року- двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_2, загальною площею 65, 0 кв.м., яка належить ОСОБА_4 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 02.11.2007 року шляхом проведення прилюдних торгів ,за ціною, визначеною суб»єктом оціночної діяльності у відповідності з вимогами Закону України «Про виконавче провадження».

Суд скасував реєстрації ОСОБА_4 та ОСОБА_7 та виселив їх з зазначеної квартири.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати вказане рішення суду на залишити позовні вимоги позивача без розгляду.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує тим, що суд першої інстанції при ухваленні вказаного рішення суду не звернув уваги на її пояснення, що при укладанні договору іпотеки ОСОБА_5 ввів її в оману, внаслідок чого за його кредитні борги фактично вона одна несе матеріальну відповідальність , а також посилається на те,що вказаним рішенням порушуються права її неповнолітнього сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 на житло та при вирішенні спору не залучив до участі у справі орган Опіки та піклування .

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з»явились, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача щодо солідарного стягнення з відповідачів заборгованості за зазначеним вище кредитним договором в сумі 85 576, 22 доларів США та звертаючи стягнення на предмет іпотеки - вказану вище квартиру, суд першої інстанції виходив з умов кредитного договору № 0 від 25.04.2008 року,укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_5, договору поруки № П/0 від 25.04.2008 року та іпотечного договору № 1102 від 25.04.2008 року, укладених між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, а також вимог статей 526, 554 ЦК України статей 12, ч.1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Вказаний висновок суду відповідає вимогам закону, наявним у справі доказам, яким суд дав належну оцінку.

Доводи, викладені ОСОБА_4 в апеляційній скарзі в цій частині рішення суду не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

Посилання ОСОБА_4 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції як на підставу скасування зазначеного рішення суду на той факт, що заборгованість за вказаним кредитним договором позивачу повністю погашена , не може слугувати підставою скасування рішення суду, оскільки як свідчать надані нею докази, така заборгованість була погашена 26 січня 2012 року, тобто на час ухвалення рішення така заборгованість відповідачів перед банком існувала .

За таких обставин, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню його без змін.

Задовольняючи позовні вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку виселення відповідача ОСОБА_4 з неповнолітньою дитиною із вказаної вище квартири, суд першої інстанції виходив з положень ч.2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

Між тим, судова колегія не може погодитись з таким висновком суду , виходячи з наступного.

Згідно з частиною четвертою статті 9 Житлового кодексу України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку»виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки, за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення його мешканців.

За змістом вказані норми матеріального права, свідчать про те, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або в інший погоджений сторонами строк.

Як свідчать матеріали справи, на час звернення позивача до суду з зазначеним позовом , позивач в порушення вимог ст. 40 Закону України «Про іпотеку»з вимогою про добровільне виселення ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_7 з зазначеної вище квартири не звертався та така вимога надіслана ним вже в період находження справи у суді ( а.с. 55), тобто на час звернення до суду з такою вимогою про зняття з реєстрації та виселення відповідача з її неповнолітнім сином, з боку ОСОБА_4 були відсутні порушення, невизнання або оспорювання прав та свобод іпотекодержателя щодо звільнення вказаного житлового приміщення (стаття 3 ЦПК України).

Крім того, матеріали справи свідчать про те, що позивач також вимагає виселенню та зняття з реєстрації із спірної квартири неповнолітнього сина ОСОБА_4, ОСОБА_7. Між тим, в порушення вимог Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», доказів того що позивач про таке виселення повідомив орган опіки і піклування, матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення в цій частині на вказані обставини та вимоги зазначених вище норм матеріального та процесуального права уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог позивача в цій частині.

Недотримання ж позивачем визначеної законом процедури при виселенні відповідача та її неповнолітнього сина із зазначеного вище житлового приміщення в разі звернення стягнення на предмет іпотеки, є підставою для відмови в позові.

З огляду на наведене в цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідності висновків суду обставинам справи та наявним у справі доказам при ухваленні ним рішення та ухваленням в цій частині нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , задовольнити частково.

Змінити рішення Київського районного суду міста Харкова від 15 листопада 2011 року, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»щодо зняття з реєстрації та виселення ОСОБА_4 та неповнолітнього ОСОБА_7 з квартири АДРЕСА_3 .

В задоволенні позовних вимог Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк»в цій частині, відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя :

Судді :