Справа №
Провадження №22-ц-437/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія8Доповідач у 2 інстанції Голуб
УХВАЛА

Іменем України

11 січня 2012 року колегія судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі :

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про визнання права володіння чужим майном та зобов'язання вчинити дію.

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2010 року позивач пред»явила в суді названий позов посилаючись на те, що 03 жовтня 2007 року між нею та відповідачкою був укладений попередній договір № 023 купівлі-продажу житлового будинку №18 по вул. Тугай в с. Ходосівка. За даний будинок вона мала сплатити 80000 дол. США, що станом на 15 жовтня 2007 року становило 400000 грн. При підписанні попереднього договору відповідачці була передана 1000 дол. США у якості завдатку та на підтвердження серйозності намірів щодо наступного укладення договору купівлі-продажу. Потім на прохання ОСОБА_3 15 жовтня 2007 року їй було передано ще 50000 дол. США, про що нею особисто була написана розписка. Таким чином відповідачці було передано 51000 дол. США за даний будинок, що станом на березень 2009 року становить 402900 грн. За умовами попереднього договору вона мала право вселитись через 30 днів після його підписання в будинок, який мала намір придбати. Тому вона там фактично проживає з 21 грудня 2007 року. Прописатись не має змоги, оскільки відповідачка відмовляє їй уцьому. В подальшому договір купівлі-продажу не був підписаний сторонами, так як ОСОБА_3 не підготувала документи. Вказала, що перед підписанням попереднього договору вона продала все своє майно. Таким чином вона залишилась без майна, без грошей, які відповідачка відмовляється їй віддавати та намагається виселити її на вулицю.

Просила суд на підставі ст.ст. 640, 397 ЦК України визнати право володіння на будинок та земельну ділянку площею 0,10га, які розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Ходосівка, вул. Т. Тугай, 18; зобов'язати ВГІРФО Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області зареєструвати ОСОБА_2 за вищевказаною адресою..

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 17 травня 2010 року

у задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням апелянт звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 03 жовтня 2007 року між ПП «Агенства нерухомості «Домінік», ОСОБА_2 (покупець) та ОСОБА_3 (продавець) укладено попередній договір № 023 про купівлю-продажу житлового будинку, який розташований за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район с. Ходосівка, вул ОСОБА_4,18.

За умовами даного договору, а саме п.3.2.1, позивачка передала ОСОБА_3 гроші в розмірі 5000 грн., що еквівалентно 1000 дол. США, у якості завдатку. З розписки від 15| жовтня 2007 року вбачається, що відповідачка отримала від ОСОБА_2 суму в розмірі 50000 дол. США, у якості предоплати за будинок за адресою: с. Ходосівка, вул. Тугай, 18.

П.1.3 Договору № 023 від 03 жовтня 2007 року встановлено, що продавець зобов'язується продати, а покупець придбати об'єкт нерухомості до 20 листопада 2007 року. У п.1.1 договору № 023 від 03 жовтня 2008 року предметом попереднього договору був об'єкт нерухомості - будинок, розташований за адресою Києво-Святошинський район, с. Ходосівка, вул. Тугай, 18.

У липні 2008 року ОСОБА_2 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_3 про визнання договору дійсним, стягнення штрафу за договором, стягнення відсотків за користування грошовими коштами та стягнення моральної шкоди. По даній справі ухвалою Києво-Святошинського районного суду від 09 жовтня 2008 року було затверджено мирову угоду.

З пояснень сторін також встановлено, що на день розгляду справи у суді між сторонами не укладено основний договір купівлі-продажу житлового будинку та не укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання права володіння будинком , суд першої інстанції виходив з того, що право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником, а також на інших підставах, встановлених законом. Договору про володіння будинком із власником будинку ОСОБА_3 позивач не укладала. Також відсутні інші підстави, передбачені законом для визнання за позивачкою права на володіння чужим майном.

Судова колегія погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Пред»являючи позов, позивач підставою для визнання за нею права володіння майном зазначила ст. 397 ЦК України.

Відповідно до ст.397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду.

Позивач вважала, що вона фактично володіє майном і це володіння є правомірним, оскільки вона мала намір укласти з відповідачем договір купівлі-продажу будинку, частково внесла аванс, але угода не відбулась з вини відповідача.

Суд першої інстанції правильно зазначив у своєму рішенні, що оскільки угода купівлі-продажу не була укладена, користування позивачем будинком не можна визнати правомірним фактичним володінням будинком.

Статтею 398 ЦК України врегульовано, що право володіння виникає на підставі договору з власником або особою, якій майно було передане власником, а також на інших підставах, встановлених законом.

Оскільки відповідного договору із власником будинку не укладалось, будь-яких підстав, передбачених законом у позивача для володіння будинком, як-то договір найму, оренди не було, позовні вимоги є необґрунтованими і такими, що не підлягали задоволенню.

З врахуванням наведеного, судова колегія вважає, що судом першої інстанції повно і всебічно зясовані всі обставини справи, доказам дана належна правова оцінка, а постановлене рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 травня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: