Номер провадження: 22-ц/1590/1889/2012
Головуючий у першій інстанції Гукаленко
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенкова В.О.

ОСОБА_1,

при секретарі: Душкевич О.І.,

за участю: представника прокуратури Одеської області ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовомому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2011 року, за позовом ОСОБА_3 до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури, прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України, Державного казначейства України про стягнення моральної шкоди ,-

в с т а н о в и л а:

18 лютого 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Б.-Дністровської прокуратури, прокуратури Одеської області, Генеральної прокуратури України, Державного казначейства України про стягнення моральної шкоди. Мотивуючи це тим, що моральна шкода йому нанесена органами прокуратури у звязку із порушенням норм Кримінально-процесуального кодексу України, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Конвенції про захист прав людини і основних свобод, невжиття заходів в порядку ст.97 КПК України, оскільки при розгляді справи 4-4/07 по факту беззаконня, порушення прав, при неправдивому обвинуваченню ОСОБА_4 по ч.1 ст.86, ч.4 ст.84 КК України було складено неправдивий документ від 24 жовтня 1999 року, чим позивачу було нанесено моральну шкоду.

В судове засідання сторони по справі не зявилися.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 14 липня 2011 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, вказуючи на те, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання сторони по справі не з'явилися, але про розгляд справи вони сповіщалися належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду сторін надано не було. Крім того, в апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить розглядати справу за його відсутності. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, який доповів зміст оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції посилається на те, що позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди нанесеної органами прокуратури у звязку із порушенням норм Кримінально-процесуального кодексу України, Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, Конвенції про захист прав людини і основних свобод, невжиття заходів в порядку ст.97 КПК України, не довів зазначених у позові обставин.

Оскільки, в своїй позовній заяві позивач не наводить жодного факту протиправності дій або бездіяльності органів прокуратури по порушенню нею нормативно правових актів.

Відповідно до ст.97 КПК України прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані приймати заяви і повідомлення про вчинені або підготовлювані злочини, в тому числі і в справах, які не підлягають їх віданню. По заяві або повідомленню про злочин прокурор, слідчий, орган дізнання або суддя зобов'язані не пізніше триденного строку прийняти одне з таких рішень:

1) порушити кримінальну справу;

2) відмовити в порушенні кримінальної справи;

3) направити заяву або повідомлення за належністю.

Однак, позивач не довів тих обставин, що до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури надходила заява або повідомлення ОСОБА_3 або інших осіб щодо складення завідомо неправдивого документа, надання недостовірної відповіді та ніяких письмових доказів такого звернення він не надає.

Сам факт складення органом прокуратури чи її посадовими особами неправдивого документу не є належним доказом, а відтак не має жодних підстав для вирішення питання про наявність причиненої ОСОБА_3 моральної шкоди.

Згідно п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 № 4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно до п.9 вище вказаної постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Водночас, позивач не вказує в чому полягає завдана йому шкода, не вказує про наявність причинного звязку з діями прокуратури та завданою шкодою, жодним чином не обґрунтовує та не доводить розмір цієї шкоди та суми, які вони вважають повинні бути відшкодовані органами прокуратури та Державного казначейства України.

Вимоги, які позивач предявляє до прокуратури Одеської області та Генеральної прокуратури України є безпідставними, та не підлягають задоволенню, оскільки недостовірні відомості, як на думку заявника, містяться у відповіді саме Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури, яка є юридичною особою та відповідно до ст. ст. 80, 96 ЦК України самостійно відповідає за свої дії.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки позивачем не надано доказів спричинення моральної шкоди, чим не виконані вимоги ст. 10 ЦПК України, відповідно до якої сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 14 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_1