АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження : 22ц/2090/8204/2012 Головуючий 1-ї інстанції Вікторов В.В.
Справа № 2-2353/11 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Бобровського В.В., Кокоші В.В.

при секретарі - Гелашвілі Т.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру, стягнення грошової компенсації частини вартості квартири та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який у вересні 2012 року було уточнено, до ОСОБА_2 про припинення права спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1, визнання за відповідачкою права власності на зазначену квартиру та зобов'язання стягнути з неї на його користь грошову компенсацію вартості частки в нерухомому майні квартирі, загальною площею 64,6 кв.м. в сумі 233 633 грн., а також судові витрати з урахуванням витрат на проведення експертизи, посилаючись на те, що він є власником ? частини спірної квартири, іншим власником квартири є його колишня дружина, відповідачка по справі. Протягом 13 років він проживає окремою сім'єю, спірною квартирою не користується, проте іншого нерухомого майна не має, у зв'язку з чим бажає отримати вигоду за рахунок свого майна.

Представник відповідача проти позову заперечував, однак не заперечував проти того, що у позивача є право на належну йому частку в квартирі, не погоджується лише з компенсацією вартості частки майна, оскільки ОСОБА_2 неспроможна сплатити грошову компенсацію.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 201 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи про те, що позивачеві ОСОБА_1 та його бувшій дружині - відповідачці у справі ОСОБА_2, на праві спільної власності по ? частині належить трикімнатна ізольована квартира АДРЕСА_1.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка є пенсіонеркою, отримує пенсію у розмірі 1000 15000 грн., інших доходів не має, у звязку з чим фінансово неспроможна сплатити позивачеві суму грошової компенсації.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам та вимогам цивільного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Відповідно до ч. ч. 1 і 2 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Згідно з вимогами ч. ч. 4 і 5 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Відповідно висновку будівельно-технічної експертизи від 13.07.2012 року виділ в натурі ? частки належної ОСОБА_1 в спірній квартирі з технічної точки зору є неможливим, ринкова вартість 1/2 частини квартири становить 233 633 грн. (а.с.56-66).

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції, ст. ст. 319, 358 ЦК всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається гл. 26 ЦК з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 364 ЦК співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Вбачається, що вищеназвана ст. 364 ЦК України визначає порядок добровільного виділу співвласнику частки в натурі у спільному майні, тобто за взаємною згодою усіх співвласників. Про це свідчить і той факт, що частиною 3 названої статті передбачається, що про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна співвласниками укладається договір. В той же час у цій нормі права, на відміну від ст. 365 ЦК України, не йде мова про можливість примусового, за рішенням суду, одержання співвласником від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

У даній справі один співвласник вимагає отримання від іншого співвласника компенсації своєї частки у розмірі 233 633 грн. При вирішенні такого спору суд враховував наявність об'єктивної можливості відповідачки виплатити грошову компенсацію позивачеві, оскільки відсутність у відповідачки коштів може призвести до примусового виконання рішення суду, до звернення стягнення на спірну квартиру шляхом продажу квартири, яка є єдиним місцем для проживання відповідачки, що призведе до порушення її законних прав.

Тому суд дійшов правильного висновку, що оскільки відповідачка ОСОБА_2 не дала згоду викупити у позивача його частку в праві власності, а примушувати її до цього є порушенням прав відповідачки, оскільки законодавством не передбачена можливість набуття права власності в примусовому порядку при відсутності тих юридично важливих обставин, які передбачені диспозицією ст. 364 ЦК України.

Крім того, колегія суддів вважає, що при визнанні за відповідачкою, всупереч їх волі, права власності на всю квартиру, суд у такому разі порушив би передбачений цивільним законодавством принцип добровільності набуття права власності на майно.

Колегія суддів вважає, що примусове, тобто за рішенням суду, припинення у співвласника права на частку у спільній власності передбачається лише ст. 365 ЦК України, проте позов заявлений з інших правових підстав.

Таким чином колегія суддів вважає, що рішення суду є законним і обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять нових даних, які б давали підстави для скасування постановленого рішення.

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 31 жовтня 2012 року року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді