Справа № 22-ц-72/12 Головуючий у 1 інстанції: Рак Л. С.
Провадження № 22-ц/1390/72/12 Доповідач в 2-й інстанції: Богонюк М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ДП "Львіввугілля", відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Червонограді про перерахунок щомісячних сум відшкодування шкоди та стягнення недоплачених сум втраченого заробітку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що адміністрацією шахти не зроблено перерахування розміру відшкодування шкоди. Стверджує, що судом не досліджувався розмір заробітної плати працівника МГВМ 6 розряду на шахті №8 "ВМ" в період з 31.07.1996 року по 31.03.2001 року, а відтак не встановлено коефіцієнт росту заробітної плати та реальний коефіцієнт росту тарифних ставок.

Судом також не враховано, що у всіх випадках коефіцієнт збільшення розміру відшкодування шкоди не може бути меншим коефіцієнта підвищення заробітної плати відповідного працівника.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 456 ЦК України (в редакції 1963 року, діючого на момент виникнення спірних правовідносин) у разі заподіяння громадянину каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, пов'язаних з виконанням ним трудових обов'язків, потерпілому відшкодовується в повному розмірі втрачений заробіток, тобто заробіток.

Пунктом 28 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1994 року №472, передбачалось перерахування розміру відшкодування шкоди, в тому числі і у разі підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств.

Судом та матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 працював на шахті №8 "Великомостівській" (на даний час шахта "Візейська") ДП "Львіввугілля" на підземних роботах -машиністом гірничовиймальних машин 6 розряду видобувної дільниці. Під час роботи на шахті отримав професійне захворювання -хронічний п/к радикуліт та трудове каліцтво, що мало місце 17.12.1993 року. Актом розслідування профзахворювання від 06.12.1994 року та актом про нещасний випадок від 20.12.1993 року стверджується вина підприємства у заподіянні ОСОБА_2 ушкодження здоров'я.

Згідно висновку МСЕК від 22.12.1994 року ОСОБА_2 визнано інвалідом 3 групи у зв'язку з професійним захворюванням і трудовим каліцтвом та встановлено 50% втрати працездатності. Висновком МСЕК від 27.01.2004 року 50% втрати працездатності встановлено позивачу безтерміново. Вина у заподіянні позивачеві ушкодження здоров'я відповідачем не оспорюється як і не оспорюється позивачем сума нарахування до 1996 року.

Відмовляючи в задоволенні позову щодо перерахунку щомісячних сум, суд першої інстанції вірно перевірив правильність нарахування платежів щомісячно починаючи з 01.08.1996 року, прийшов до висновку про те, що шахта правильно нараховувала вказані платежі, що при цьому не порушені законні інтереси позивача. Суд перерахував суми відшкодування шкоди заподіяної позивачу, та прийняв до уваги зарплату позивача за розрахунковий період. Такий висновок суду відповідає вимогам п. 28 Правил відшкодування власником підприємства шкоди, заподіяної працівнику ушкодженням здоров, я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, № 472 від 23.06.1993 року, які діяли на момент оспорюваного порушення прав позивача.

Безпідставними є вимоги позивача щодо застосування з серпня 1996 року коефіцієнту 1,4 до нарахування відшкодування, оскільки таке не передбачене вимогами закону і привело б до перевищення розміру відшкодування реальному заробітку працюючих. Відповідно ж галузевої угоди по тарифах і соціальних гарантіях між Мінвуглепромом і галузевими профспілками від 18.11.1997 року, перерахунок відшкодування шкоди у зв'язку з втратою працездатності не повинен бути більшим середньомісячного заробітку відповідних працівників підприємства за останні три місяці роботи в 19978 році.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 28 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з часу набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: