АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1844/12 Справа № 2-86/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів Лаченкової О.В., Макарова М.О.

при секретарі Бондаренку В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, Державного казначейства України, третя особа: Красногвардійська у м. Дніпропетровську рада про відшкодування моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог.

Судом першої інстанції встановлено, що квартира АДРЕСА_1 в Дніпропетровську належала ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва право власності на житло від 22 листопада 2001 року.

29 листопада 2001 року ОСОБА_3, ОСОБА_2 і ОСОБА_4 продали, а ОСОБА_5 купила зазначену квартиру.

21 грудня 2001 року, тобто після укладання договору купівлі-продажу, рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради № 336/19 надано згоду ОСОБА_3 на продаж двокімнатної приватизованої квартири АДРЕСА_2, від імені неповнолітньої дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначене рішення по протесту прокурора Красногвардійського району м. Дніпропетровська скасоване рішенням Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради ХХ1У скликання X сесії від 06 серпня року № 154/04, як незаконно винесене, прийняте на підставі підроблених документів.

Під час укладання зазначеного договору купівлі-продажу приватному нотаріусу Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 було надано рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 16.11.2001 року № 301/29 про надання згоди на продаж квартири від імені неповнолітнього ОСОБА_2, яке фактично не приймалося, про що свідчить лист Красногвардійського виконкому від 29 жовтня 2003 року № 2805.

Згідно листа начальника СВ Красногвардійського РВ ДМУ ОСОБА_7 від 15.08.2011 року № 9152, рішення № 301/19 виконавчим комітетом Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради не видавалося, причетність співробітників виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради до підробки даного документу не встановлено, дане рішення не завірялося печаткою виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради.

Відповідно до висновків експертів № 70/06-523 від 11 листопада 2004 року «відбиток печатки у даному документі нанесений не печаткою загального відділу виконавчого комітету Красногвардійської районної м. Дніпропетровська, зразки відбитків якої надані на дослідження», та № 69/06-68від 09.12.2004 року, згідно якого «підпис від імені ОСОБА_8 у рішенні виконкому Красногвардійського району м. Дніпропетровська № 301/29 від 16.11.2001 року «Про продаж квартири гр. ОСОБА_3С», виконано не ОСОБА_8, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_8

На даний час розслідування зазначеної кримінальної справи триває до встановлення особи, причетної до скоєння злочину.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки купівля-продаж спірної квартири відбулася на підставі підробленого рішення виконкому Красногвардійського району м. Дніпропетровська № 301/29 від 16.11.2001 року, яке відповідачем не приймалося та не видавалося, тобто судом не встановлено будь-яких дій, які б призвели до порушення прав позивача.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарг та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями самих сторін.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові про відшкодування моральної шкоди, оскільки не доведено, що діями відповідача заподіяна шкода позивачу.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що відповідач не довів, що шкода завдана не з його вини, не можуть бути прийняті до уваги та бути підставою для скасування рішення суду з наступних підстав.

Стаття 1173 ЦК України передбачає відповідальність органу місцевого самоврядування за шкоду, завдану його незаконними рішеннями, дією або бездіяльністю при здійсненні ним своїх повноважень, незалежно від його вини.

Згідно із ч. 1 ст. 74 Закону України "Про місцеве самоврядування" органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами.

Шкода, заподіяна юридичним і фізичним особам в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності органів місцевого самоврядування, відшкодовується за рахунок коштів місцевого бюджету, а в результаті неправомірних рішень, дій або бездіяльності посадових осіб місцевого самоврядування - за рахунок їх власних коштів у порядку, встановленому законом (ч. 1 ст. 77 Закону України "Про місцеве самоврядування" зазначеного Закону).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про місцеве самоврядування" до органів місцевого самоврядування відносить органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Отже, юридичною підставою відповідальності органів місцевого самоврядування є заподіяння шкоди юридичним чи фізичним особам у результаті прийняття незаконних рішень, вчинення неправомірних дій або бездіяльності при здійсненні ними виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування.

Необхідними елементами такої відповідальності (незалежно від вини цих органів та осіб) є: шкода, протиправна поведінка та причинний зв'язок між шкодою і протиправною поведінкою.

Судом встановлено, що рішення виконкому Красногвардійського району м. Дніпропетровська № 301/29 від 16.11.2001 року, яке було надано при оформлені договору купівлі-продажу квартири, відповідачем не приймалося та не видавалося, тому суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову у позові.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до осбистого тлумачення апелянтом норм права та до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 308 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 09 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з часу проголошення.

СУДДІ: