Справа № 1003/138/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Голуб А. В. ,

при секретарі Руденко Н. Е.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду №4 справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «ОТП Банк» про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернулося до суду з вищевказаним позовом та посилалося на те, що 18 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого за всіма правами та обов»язками є АТ «ОТП Банк», правонаступником якого в свою чергу є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № CL-004/206/2008. Позивач вказував на те, що 18.09.2009 року було укладено Додатковий договір № 1 до Кредитного договору яким було внесено зміни до пп. 2.1., 2.1.1., 2.1.2., 2.1.2.1., 2.1.2.2., 2.1.3., 2.1.3.1., 2.1.3.2., 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7., 2.1.8., 2.1.9., 2.1.10., 2.1.10.1., 2.1.10.2., 2.1.10.3., 2.1.10.4., 2.1.10.5., 2.1.10.6., 2.1.11., 2.1.11.1., 2.1.11.2., 2.1.11.3., 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6. 3.7., 3.7.1., 3.7.2. Позивач також посилався на те, що за умовами Кредитного договору Банк надав відповідачу ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 50 373,67 доларів США зі сплатою фіксованого відсотку, який становить 11,49 % відсотків річних. Кредитний договір був укладений строком до 18 квітня 2015 року, а кредитні кошти були призначені на купівлю автомобіля марки MERSEDES-BENZ C 200. Позивач вказував на те, що Кредитний договір № CL-004/206/2008 від 18 квітня 2008 року складається із двох частин, які не роздільно пов»язані між собою, згідно з п. 1. частини № 1 Кредитного договору. Позивач вказував на те, що Банком було надано відповідачу кредитні кошти в сумі 50 373,67 доларів, однак останній не виконує вимоги вищевказаного Кредитного договору № CL - 004/ 206/2008 від 18.04.2008 року та Додаткового договору № 1 від 18.09.2009 року до Кредитного договору від 18.04.2008 року. Позивач просив в судовому порядку стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь 385 198,08 грн., що еквівалентно 48 466, 61 доларам США, а також 88 575, 37 грн., що в загальній сумі складає 473 773 гривні 45 коп. заборгованості за Кредитним договором, 1 700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В судовому засіданні представники ТОВ «ОТП Факторинг Україна» позов підтримали.

Представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не визнав, посилаючись на те, що Кредитний договір укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ ОТП Банк 18.04.2008 року є нікчемним, а також ОСОБА_3 надав до суду зустрічний позов ОСОБА_1 до ТОВ «ОТП Факторинг Україна», ПАТ «ОТП Банк» та просив визнати Кредитний договір № СL-004/206/2008, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 18.04.2008 року недійсним з підстав передбачених ч.1 ст. 203 ЦК України, ст. 215 ЦК України, ч.1 ст. 230 ЦК України, ч.1 ст. 633 ЦК України, ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, Правилами надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 року за №168.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 за довіреністю ОСОБА_2 надав заяву про уточнення позовних вимог по зустрічному позову ОСОБА_1, в якій він просив визнати недійсним Кредитний договір № СL-004/206/2008, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк» 18.04.2008 року, на підставі ч.1 ст.230 ЦК України, також ОСОБА_2 посилався на ст. 11 та ч. 1 ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів, ч. 1 ст. 633 ЦК України, та на Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджені постановою Правління Національного Банку України за №168 від 10.05.2007 року. Так, представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилався на те, що банк не надав позивачеві інформацію перед укладенням кредитного договору про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до пунктів 2.1, 2. 2, 3.8, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, та ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів. ОСОБА_2 також посилався на те, що банк замовчував про існування вказаної інформації, та натомість встановив обовязкові вимоги для ОСОБА_1, які остання зобовязана була виконати до укладення кредитного договору, а саме: 1)укласти договір купівлі-продажу з продавцем автомобіля; 2) частково оплатити вартість автомобіля в сумі 128 169, 00 грн.; зареєструвати автомобіль за власний рахунок в органах МРЕВ ДАІ, та в технічному пас порті на автомобіль має стояти відмітка відчуження забо ронено- кредит в ОТП банк; 4) застрахувати автомобіль на користь банку за власний рахунок та у визначеній банком страховій компанії. Всього на виконання вимог банку ОСОБА_1 понесла витрати в сумі 165788,00 грн. ОСОБА_2 вказував на те, що банк умисно ввів ОСОБА_1 в оману щодо видачі кредиту в іноземній валюті, та замовчував обставини щодо негайного обовязкового продажу іноземної валюти самому ж банку та по його ж курсу. ОСОБА_2 також вказував на те, що ЗАТ ОТП Банк навязав ОСОБА_1 свою послугу по проведенню валюто-обмінної операції, заробивши при цьому на різниці в курсі, та в результаті залишити в себе іноземну валюту, фактично надати кошти в національній валюті України та в свою чергу зобовязати позивача проводити оплату по кредитному договору в іноземній валюті. Знаючи, що позивач може відмовитись від таких умов кредитного договору, відповідач вдався до омани, та шляхом замовчування необхідної інформації, яка б вплинула на волевиявлення позивача, спочатку встановив для ОСОБА_1 обовязкові вимоги (для того, щоб виконавши такі вимоги вона вже не могла відмовитись від підписання кредитного договору на визначених банком умовами навіть після ознайомлення з ними).

Представники ТОВ «ОТП Факторинг Україна», та ПАТ «ОТП Банк» зустрічний позов не визнали.

Представник третьої особи ПАТ ОТП Банк основний позов підтримала, а в за доволенні зустрічного позову просила відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що основний позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 необхідно відмовити.

Так в судовому засіданні було встановлено, що 18 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 був укладений Кредитний договір № CL-004/206/2008., а 18.09.2009 року між ПАТ ОТП Банк та ОСОБА_1 було укладено До датковий договір № 1 до Кредитного договору № CL-004/206/2008 від 18.04.2008 року, яким було внесено зміни до пп. 2.1., 2.1.1., 2.1.2., 2.1.2.1., 2.1.2.2., 2.1.3., 2.1.3.1., 2.1.3.2., 2.1.4., 2.1.5., 2.1.6., 2.1.7., 2.1.8., 2.1.9., 2.1.10., 2.1.10.1., 2.1.10.2., 2.1.10.3., 2.1.10.4., 2.1.10. 5., 2.1.10.6., 2.1.11., 2.1.11.1., 2.1.11.2., 2.1.11.3., 3.1., 3.2., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.7., 3.7.1., 3. 7.2. За умовами Кредитного договору Банк надав Позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 50 373,67 доларів США зі сплатою фіксованого відсотку, який становить 11,49 % відсотків річних. Кредитний договір був укладений строком до 18 квітня 2015 року, а кредитні кошти були призначені на купівлю автомобіля марки MERSEDES-BENZ C 200. Кредитний договір № CL-004/206/2008 від 18 квітня 2008 року складається із двох частин, які нероздільно пов»язані між собою, згідно п. 1. частини № 1 Кредитного договору. Кредитні кошти надавалися Банком на підставі Кредитної заявки Позичальника від 18.04. 2008 року в сумі 50 373,67 доларів США шляхом перерахування кредитних коштів в повній сумі з кредитного рахунку на поточний рахунок Позичальника відкритий у ЗАТ «ОТП Банк». Відповідач, в свою чергу, зобов»язався прийняти, належним чином використати та повернути Банку вказані кредитні кошти у строки, зазначені у Кредитному договорі (зокре ма, в п. 2 частини № 1 Кредитного договору), а також сплатити відповідну платню за користування Кредитом, в порядку та на умовах, що визначені у Кредитному договорі (зокрема в п. 3 частини № 1 Кредитного договору та п. 1.4. частини № 2 Кредитного договору). Згідно з п.1.5. частини №2 Кредитного договору, повернення відповідної частини Кредиту здійснюється Позичальником щомісяця у розмірі Платежу та не пізніше Дати платежу, шляхом внесення готівки в касу Банку або безготівковим перерахуванням на Поточний рахунок, якщо інше не передбачено цим Договором.

В зв»язку з тим, що відповідачем не було дотримано зазначених вище умов Кредитного договору, відповідно до п. 1.9. частини № 2 Кредитного договору, Банком було здійснено вимогу дострокового виконання відповідачем його зобов»язань за Кредитним договором в повному обсязі. Досудова вимога № 22-2/359722 від 02 червня 2010 р. про погашення заборгованості за Кредитним договором була відправлена відповідачу поштою.

Зазначена вимога підлягала виконанню протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня її одержання, але до даного часу вказана вимога відповідачем не виконана та відповідні суми не сплачені, що підтвердили у суді учасники процесу.

В судовому засіданні встановлено, що станом на 21 березня 2011 р. заборгованість відповідача за Кредитним договором складає 48 466,61 доларів США, що еквівалентно на день проведення розрахунку заборгованості за курсом НБУ- 385 198,08 грн., а також 88 575,37 грн. штрафні санкції, передбачені умовами Кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, а саме: станом на 21 березня 2011 р. залишок заборгованості відповідача за Кредитним договором складає 43 642,14 доларів США, що еквівалентно 346 854,64 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості; станом на 21 березня 2011 р. заборгованість відповідача по відсоткам за Кредитним договором за період з 19.04.2010 року по 21.03.2011 року складає 4 824,47 доларів США, що еквівалентно 38 343,44 грн. за офіційним курсом НБУ на дату проведення розрахунку заборгованості.

За порушення строків повернення кредиту, відсотків за користування кредитом, Позичальник зобов»язаний сплатити Банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаних боргових зобов»язань за кожний день прострочки, що передбачено п. 4.1.1. частини № 2 Кредитного договору.

Станом на 21 березня 2011 р. заборгованість відповідача по пені за прострочення виконання зобов»язання за період з 05 листопада 2010 року по 21 березня 2011 р. складає 88 575,37 гривень.

Невиконання Позичальником умов Кредитного договору, на підставі п. 1.9.1. частини №2 Кредитного договору дає право Банку достроково вимагати виконання боргових зобов»язань за кредитом у Позичальника.

За ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених до говором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач порушує умови Кредитного договору № CL-004/206/2008 від 18.04.2008 року та Додаткового договору № 1 від 18.09. 2009 року до Кредитного договору від 18.04.2008 року, а саме не виконує належним чи ном, в обумовлені строки зобов»язання, щодо оплати кредиту і відсотків у сумі передбаченій Кредитним договором. Наведене ствердили учасники процесу.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з умовами Кредитного договору від 18.04.2008 року, та з умовами Додаткового договору № 1 від 18.09.2009 року до Кредитного договору № CL-004/206/2008 від 18.04.2008 року була ознайомлена при укладенні вказаних договорів, підписала вказані договори і отримала кредитні ресурси в обумовленій договором сумі, але умови Кредитного договору порушила, що підтверджується поясненнями учасників процесу, матеріалами справи.

Згідно до ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане в гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах встановлених законом.

Згідно до нової редакції статуту Публічного акціонерного товариства ОТП Банк, затвердженої рішенням загальних зборів акціонерів від 23.04.2009 року ПАТ ОТП Банк є правонаступником усіх прав та обовязків Закритого акціонерного товариства ОТП Банк.

Відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05 листопада 2010 року та відповідно до ст. ст. 512, 514, 1077, 1078, 1079, 1082, 1084 ЦК України Публічне акціонерне товариство « ОТП Банк» відступило, а ТОВ « ОТП Факторинг Україна» прийняло право вимоги за кредитним договором № CL-004/206/2008 від 18 квітня 2008 року, укладеного між Публічним акціонерним товариством « ОТП Банк» та відповідачем. Крім вказаного, між ТОВ ОТП Факторинг Україна та ПАТ ОТП Банк 05.11.2010 року був укладений договір комісії.

Згідно до ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов»язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов»язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

В ст. 1077 ЦК України вказано, що за договором факторингу (фінансування від відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобовязується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобовязується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобовязан ня клієнта перед фактором. Зобовязання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, повязаних із грошовою вимогою, право якої він відсту пає.

Згідно до ч.1 ст.1082 ЦК України, боржник зобовязаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.

Таким чином, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» перейшли всі права Публічного акціонерного товариства « ОТП Банк» щодо права вимоги до Відповідача за кредитним договором № CL-004/206/2008 від 18 квітня 2008 року.

В судовому засіданні було встановлено, що ПАТ ОТП Банк 15.11.2010 року за №42-2-1/162840 направляло поштою ОСОБА_1 письмове повідомлення про те, що ПАТ ОТП Банк відступив право грошової вимоги по договору про надання кредиту № CL-004/206/2008 від 18 квітня 2008 року ТОВ ОТП Факторинг Україна відповідно до умов договору купівлі-продажу кредитного портфелю від 05.11.2010 року укладеного між ПАТ ОТП Банк та ТОВ ОТП Факторинг Україна. Представник відповідача ОСОБА_1 в суді ствердив, що вказане письмове повідомлення ОСОБА_1 отримувала.

Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що основний позов ТОВ ОТП Факторинг Україна підлягає до задоволення, і з відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ ОТП Факторинг Україна необхідно стягнути заборгованість за Кредитним договором № CL-004/206/2008 від 18.04.2008 року в сумі 385 198,08 грн., що еквівалентно 48 466, 61 доларам США, а також 88 575, 37 грн., що в загальній сумі складає 473 773 гривні 45 коп.

Суд також вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі в сумі 1700 гривень сплаченого позивачем судового збору, а також 120 гривень сплачених позивачем витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, судам відповідно до ст. 215 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом ч. 1 ст. 219, ч.1 ст. 220, ч. 1 ст. 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом ( ч.2 ст. 222, ч.2 ст. 223, ч. 1 ст. 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, відповідно до ст.ст. 215 та 216 ЦК України, суди розглядають справи за позовами: про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. Вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Суд не приймає до уваги заперечення представника відповідачки на те, що Кредитний договір від 18.04.2008 року є нікчемний, а тому не може створювати жодних юридичних наслідків щодо його виконання, оскільки відповідно до ст. 60 ЦПК України, ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_2 не було надано до суду доказів на підтвердження вказаних заперечень. Крім вказаного, ОСОБА_1 не заявлялася у суді вимога про встановлення нікчемності правочину

Суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її зустрічного позову до ТОВ ОТП Факторинг Україна, ПАТ ОТП Банк про визнання кредитного договору недійсним.

Так відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має міс це, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

В ч.1 ст. 229 ЦК України вказано, що істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням.

Згідно до ч.1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обовязок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться ( роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги звязку, медичне, готельне, банківське обслугову вання тощо). В ч. 5 вказаної статті зазначено, що актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обовязкові для сторін при укладенні і виконанні публічного до говору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного вве- дення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину.На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно до п. 2.1 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місце знаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобо в'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та не доліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періоди чність та обсяги; можливості та умов дострокового повернення кредиту; г) інші умови, передбачені законодавством. В п. 2.2 вказаних Правил вказано, що інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку ( зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Відповідно до п.2.4 цих же Правил, банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією, а в п. 2.5. Правил вказано, що банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів. В п. 3.8 вищезазначених Правил вказано, що у разі на дання кредиту в іноземній валюті банки зобов'язані під час укладення кредитного договору: попередити споживача, що валютні ризики під час виконання зобов'язань за кредитним договором несе споживач; надати інформацію щодо методики, яка використовується банком для визначення валютного курсу, строків і комісій, пов'язаних з конвертацією валюти платежу у валюту зобов'язання під час погашення заборгованості за кредитом та про центами за користування ним.

У ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що послуга -діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб. У п. 23 ст. 1 зазначеного Закону вказано, що споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Ст. 19 Закону України Про захист прав споживачів передбачена заборона нечесної підприємницької практики.

У наведеному Законі чітко прописана процедура укладання договору, яка включає питання щодо надання інформації кредитодавцеві та споживачеві один про одного та щодо умов кредитування: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, тип відсоткової ставки, сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, строк, на який кредит може бути одержаний, та варіанти його повернення. При цьому в разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один із оригіналів якого передається споживачеві. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі.

Враховуючи вищенаведене, можна зробити висновок про те, що застосування Закону України Про захист прав споживачів до спорів, які виникають з кредитних правовідносин, можливе в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови отримання кредиту, типи відсоткової ставки, валютні ризики процедура виконання договору тощо, які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають кредитні правовідносини, і в цьому випадку застосуванню підлягає спеціальне законодавство в системі кредитування.

Суд вважає, що є необґрунтованими посилання представника ОСОБА_1 на те, що ЗАТ ОТП Банк не надав ОСОБА_1 перед укладенням спірного Кредитного договору інформацію про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відповідно до пунктів 2.1, 2.2, 3.8, 2.4, 2.5 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, а також ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки в судовому засіданні було встановлено, що до укладення спірного Кредитного договору, 18.04.2008 року, ОСОБА_1 отримала від ЗАТ ОТП Банк Інформаційний листок про умови кредитування по програмі Автомобіль в кредит Парт нер Банку, згідно з яким ОСОБА_1 була ознайомлена з умовами кредитування, а також остання отримала інформацію щодо орієнтовної сукупної вартості кредиту згідно з Додатком №1 до Інформаційного листка, що підтверджується копією вказаного Інформаційного листка та Додатку №1 до нього, а також вказане в суді підтвердив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 В.П.

Суд не приймає до уваги посилання представника ОСОБА_1 на те, що банк умисно ввів в оману ОСОБА_1 щодо видачі кредиту в іноземній валюті, та замовчував обставини щодо негайного обовязкового продажу іноземної валюти самому ж банку та по його ж курсу, оскільки ці посилання є необґрунтованими.

Так, в п. 2 Кредитного договору № CL-004/206/2008 від 18.04.2008 року вказано, що Банк надає Позичальнику Кредит, а Позичальник приймає його на наступних умовах: розмір та валюта кредиту 50 373.67, валюта долар США.

В п. 1.7.3 частини №2 спірного Кредитного договору вказано, що в разі надання Кредиту в іноземній валюті Сторони, з метою дотримання положень п. 1.2 цього Договору, домовились, що на суму отриманого Кредиту в іноземній валюті Позичальник здійснює купівлю національної валюти ( гривні ) через операційну касу Банку або на міжбанківському валютному ринку України по встановленому курсу на день здійснення операції та одразу зараховує її на свій поточний рахунок, надаючи, при цьому, в Банк відповідне розпорядження на перерахунок кредитних коштів зі свого Поточного рахунку на поточний рахунок Продавця, за реквізитами вказаними в розпорядженні, якщо інше не погоджено Сторонами. Усі вищезазначені дії Позичальник здійснює протягом 1 (одного) Банківсько го дня.

В судовому засіданні було встановлено, що при укладенні спірного Кредитного договору, ОСОБА_1 була ознайомлена з його умовами, не заперечувала проти них, що було підтверджено в суді учасниками процесу.

Суд також враховує і те, що у вступній частині Кредитного договору від 18.04. 2008 року укладеного між ЗАТ ОТП Банк та ОСОБА_1, який був підписаний останньою, вказано, що ОСОБА_1, як сторона по договору, попередньо ознайомлена з вимогами чинного законодавства України щодо недійсності правочинів, розуміючи значення своїх дій та діючи добровільно уклала 18.04.2008 року вищевказаний Кредитний договір № CL-004/206/2008. З п. 6.2 частини №2 Кредитного договору № CL-004/206/2008 від 18. 04.2008 року вбачається, що підписанням цього Договору Сторони ствердили, що будь-які умови цього Договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому цим Договором.

Всі істотні умови, з якими мала ознайомитись ОСОБА_1 були викладені в тексті спірного Кредитного договору від 18.04.2008 року, з яким перед його укладанням та підписанням ОСОБА_1 ознайомилася, і тільки потім підписала, що ствердили у суді учасники процесу.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 в повному обсязі була ознайомлена з умовами та змістом Кредитного договору№ CL-004/ 206/2008, і отримала один екземпляр цього договору. Оскільки, ОСОБА_1, в момент під писання Кредитного договору, повинна була ознайомитися зі змістом Кредитного договору, але цього не зробила, то в діях ОСОБА_1 вбачається власна недбалість. Таким чином, власне недбальство (чи незнання закону) ОСОБА_1 не є підставою для визнання правочину недійсним.

Крім вказаного, судом було встановлено, що ОСОБА_1 після укладення спірного Кредитного договору періодично сплачувала по вказаному договору суми кредиту та відсотки за користування кредитом, і не оспорювала вищевказаний спірний Кредитний договір, а подала до суду зустрічний позов тільки тоді, коли позивачем було подано до суду позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за вказаним спірним Кредитним договором.

Згідно ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов'язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов'язання, відсутність у боржника необхідних коштів.

Таким чином враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтований, а також вказаний позов є недоведений у суді, так як ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 не надали до суду належних та безспірних доказів, про те, що був наявний умисел в діях ЗАТ ОТП Банк, а також істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману, відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, повинна довести особа, яка діяла під впливом обману, однак ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 таких доказів суду не надали.

На підставі вищевикладеного, та ст.ст. 229,230,512,514,524,526,533,549,610,611, 617,633,1050,1054 ЦК України, Закону Про захист прав споживачів, Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту затверджених Постановою Правління Національного банку України 10.05.2007 N 168 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 р. за № 541/13808, Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 06.11.2009 року №9, керуючись ст.ст. 10,60,88, 212-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна задоволити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна 473 773 гривні 45 коп. заборгованості за кредитним договором, 1 700 гривень судового збору та 120 гривень витрат на інформаційно-тех нічне забезпечення розгляду справи.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її зустрічного позову.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя ОСОБА_4