У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2011 року за позовом Публічного акціонерного товаривства «ОСОБА_6 Аваль» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а:

08 червня 2011 року ПАТ «ОСОБА_6 банк аваль» звернулось до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі кредитного договору від 06 вересня 2007 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_3, банк надав останньому кредит у розмірі 54 978 доларів США, строком по 06 вересня 2017 року із сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами. Крім того, між банком та ОСОБА_5, ОСОБА_4 06 вересня 2007 року були укладені договори поруки, згідно з якими поручителі взяли на себе зобовязання відповідати по зобовязанням позичальника ОСОБА_3, які виникають з умов кредитного договору укладеного 06 вересня 2007 року. Однак, відповідачі не виконували свої зобовязання в звязку з чим станом на 17 травня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 517 316,21 гривень.

На підставі викладеного та ст.ст. 526, 527, 530, 611, 612, 1049, 1050, 1054 ЦК України позивач звернувся до суду із позовом та просив його задовольнити.

Справа розглянута за відсутності відповідачів, які в попередньому судовому засіданні позов не визнали.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2011 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погодившись з вище вказаним рішенням, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_6 банк аваль» у повному обсязі, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідачі по справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не з'явилися, але про розгляд справи вони сповіщалися належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ними надано не було. Крім того, інтереси відповідачів у суді апеляційної інстанції представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_2 та заперечення на апеляцію представника ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» - ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 вересня 2007 року між ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 014/0034/82/81257 про надання ОСОБА_3 кредиту у розмірі 54 978 доларів США, строком до 06 вересня 2017 року, із сплатою 13,5 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 16-22).

Також, 06 вересня 2007 року, в забезпечення виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки №014/0034/82/81257/1 (а.с. 28), та укладено між позивачем та ОСОБА_5В договір поруки №014/0034/82/81257/2, за умовами даних договорів ОСОБА_4 і ОСОБА_5 несуть солідарну відповідальність перед кредитором на всю суму заборгованості, встановлену на момент подання вимоги, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки, відшкодування збитків.

Умови вище зазначеного кредитного договору банком виконані у повному обсязі, проте відповідач ОСОБА_3В, не виконує умов кредитного договору, а саме: своєчасно не повертає кредитні кошти і відсотки за користування кредитними коштами, ніяких заходів по погашенню заборгованості не вживає. Внаслідок чого, станом на 15 травня 2011 року заборгованість за кредитним договором склала 517 316,21 гривень.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст.543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Враховуючи викладене відповідач ОСОБА_3 05 червня 2009 року був ознайомлений з претензією вимогою про дострокове повернення кредиту та сплати процентів за кредит у повному обсязі (а.с. 33).

Згідно ч.1. ст.559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Частиною 4 цієї ж статті встановлено, що порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки.

Тому поручителі не звільняються від свого обовязку відповідати як солідарні боржники за зобовязаннями кредитора.

Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, договірні зобовязання також не виконують, кошти у встановлені строки до банку від них не надходять.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Доводи ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5В в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки на час укладання договору кредиту ПАТ «ОСОБА_6 Аваль» мав Банківську ліцензію за №10 видану НБУ 27 березня 1992 року, та дозвіл на здійснення операцій №10-4 з додатком до дозволу №10-4, яким зокрема надане право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, тобто на видачу кредитів у валюті. Згідно з ОСОБА_7 №13-210/7871-22612 від 07 грудня 2009 року НБУ розяснив, що операція з надання банками кредитів у іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії, тому відсутні підстави для задоволення доводів апеляційної скарги.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити, рішення Київського районного суду м.Одеси від 14 грудня 2011 року залишити без змін.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 судовий збір за розгляд справи 759 грн. 50 коп. на розрахунковий рахунок: Отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Код ; МФО 828011; ОСОБА_6 отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Р/р 0007.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_1