Справа № 2-2876/11 Провадження № 22-ц/0290/1388/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 24 Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.06.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Камзалова В.В., з участю секретаря Руденко О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «АК Вінницяобленерго», в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі», до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «АК Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» про визнання боргу недійсним,

встановила:

В грудні 2010 року Публічне акціонерне товариство «АК Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» (далі ПАТ «АК Вінницяобленерго») звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, відповідно до якого, з урахуванням збільшених позовних вимог, просило стягнути з відповідачки 2365,81 грн. боргу за спожиту електроенергію, вказуючи, що в травні 2007 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області по вул. Комсомольській, 16-а; всупереч вимогам п.7 Правил користування електричною енергією для населення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №357 від 26 липня 1999 року (далі ПКЕЕН) не уклала з енергопостачальною організацією договір про постачання електроенергії, а продовжила сплачувати за її використання за абонентською книжкою попереднього власника; 10 травня 2010 року контролером ПАТ «АК Вінницяобленерго» було виявлено, що при знятті показників лічильника споживачкою не враховується один показник (розрахунок здійснюється за чотирма замість пяти показників, як передбаченого ГОСТ 6570-96), внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 8 червня 2010 року в сумі 2103,79 грн.; 11 червня 2010 року енергопостачальником було здійснено заміну лічильника в будинку ОСОБА_2 і станом на 5 січня 2012 року загальна заборгованість склала 2365,81 грн., з яких 2103,79 грн. недоплата за старим лічильником, 272,02 грн. борг за новим лічильником.

В січні 2011 року ОСОБА_2 подала зустрічний позов до ВАТ «АК Вінницяобленерго», за яким просила визнати нарахований борг в розмірі 2103,79 грн. недійсним, оскільки він виник не з її вини, договору з ВАТ «АК Вінницяобленерго» про користування електричною енергією до 11 червня 2010 року у неї взагалі не було, а відтак і підстав для нарахування цього боргу у енергопостачальника також не було.

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2012 року частково задоволено позов ПАТ «АК Вінницяобленерго», стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «АК Вінницяобленерго» 2103,79 грн. богу та судові витрати в розмірі 217,16 грн.; у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просили скасувати рішення суду і ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Цим вимогам рішення суду не відповідає з огляду на таке.

Встановлено, що в травні 2007 року ОСОБА_2 придбала житловий будинок в с. Вінницькі Хутори Вінницького району Вінницької області по вул. Комсомольській, 16-а; договору про постачання електроенергії з енергопостачальною організацією після придбання будинку вона не укладала, а продовжила сплачувати за її використання за абонентською книжкою попереднього власника; 10 травня 2010 року контролером ПАТ «АК Вінницяобленерго» було виявлено, що при знятті показників лічильника споживачкою не враховується один показник (розрахунок здійснюється за чотирма замість пяти показників, як передбаченого ГОСТ 6570-96), внаслідок чого утворилась заборгованість станом на 8 червня 2010 року в сумі 2103,79 грн. 11 червня 2010 року енергопостачальником було здійснено заміну лічильника в будинку ОСОБА_2 З цього часу і по 5 січня 2012 року їй ще було нараховано 262,02 грн. боргу, який вона добровільно сплатила в лютому 2012 року.

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ «АК Вінницяобленерго», суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до п.7 ПКЕЕН після придбання будинку ОСОБА_2 була зобовязана звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією, а оскільки вона цього не зробила, а продовжила сплачувати за використану електроенергію за абонентською книжкою попереднього власника, то договірні відносини попереднього власника з ВАТ «АК Вінницяобленерго» продовжили свою дію і щодо неї, як споживача електроенергії, а відтак відповідно до приписів ст.ст.26, 27 Закону України «Про електоренергетику» та п.42 ПКЕЕН провинна нести відповідальність за неналежне виконання зобовязання.

Проте, з таким висновком погодитись не можна з таких підстав.

У відповідності до п.4 ч.1 ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків.

Згідно з ч.1 ст.614 ЦК України обовязковою умовою відповідальності за порушення зобовязання є вина особи, яка його порушила, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п.п.6 ПКЕЕН у разі остаточного припинення користування електричною енергією споживач не пізніше ніж за 7 днів повинен повідомити про це енергопостачальника та розрахуватися за спожиту електричну енергію, подати енергопостачальнику заяву про розірвання договору. Енергопостачальник припиняє подачу електричної енергії на об'єкт споживача та вживає заходів для запобігання розкраданню чи пошкодженню приладів обліку, використанню електричної енергії без обліку.

П.7 цих Правил встановлено, що для споживання електроенергії новий наймач (власник) квартири або іншого об'єкта повинен звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією. Після чого енергопостачальник протягом 3 днів у містах та 7 днів у сільській місцевості підключає квартиру або об'єкт споживача до електропостачання.

Отже, обовязок нового наймача (власника) квартири чи іншого обєкта звернутися до енергопостачальника для укладення договору про користування електричною енергією нерозривно пов'язаний з обовязком попереднього наймача (власника) повідомити енергопостачальника про припинення користування електричною енергією і розрахуватись за спожиту електроенергію та обовязком енергопостачальника припинити постачання електричної енергії на обєкт попереднього споживача і відновити його новому споживачеві лише після укладення договору з ним.

Це ж випливає і з ч.1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику», згідно з якою споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

Крім того, відповідно до п.38 ПКЕЕН енергопостачальник зобовязаний, зокрема: проводити не менше як один раз на 6 місяців контрольне знімання показань приладів обліку у споживачів відповідно до затверджених графіків; проводити планову повірку, ремонт і заміну приладів обліку в терміни, встановлені нормативно-технічними документами та договором; ознайомити споживача з цими Правилами та провести інструктаж щодо безпечної експлуатації приладів обліку.

Як вбачається з матеріалів справи, попередній власник будинку ОСОБА_4 перед його продажем не виконав обовязку щодо повідомлення ВАТ «АК Вінницяобленерго» про припинення користування електричною енергією, відповідно, «АК Вінницяобленерго» не припинило подачу електричної енергії до будинку і здійснювало її постачання новому споживачу ОСОБА_2 без законних на те підстав укладення договору про користування електричною енергією, без ознайомлення ОСОБА_2 з ПКЕЕН та інструктажу щодо безпечної експлуатації приладів обліку. ОСОБА_2 продовжила обраховувати спожиту електроенергію за чотирма показниками лічильника, як і попередній власник.

При цьому, всупереч вимогам п.38 ПКЕЕН ВАТ «АК Вінницяобленерго» не проводило вчасно та належним чином контрольне знімання показників приладу обліку, внаслідок чого неправильний облік спожитої ОСОБА_2 електроенергії продовжувався з травня 2007 року по червень 2010 року, саме за цей період і виникла заборгованість, відповідальність за яку суд першої інстанції помилково поклав на споживача ОСОБА_2

Оскільки заборгованість за спожиту ОСОБА_2 електроенергією виникла не з її вини, то підстав для задоволення позову ВАТ «АК Вінницяобленерго» у суду першої інстанції не було, а відтак рішення в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 315, 316, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу задовольнити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 26 березня 2012 року в частині вимог Публічного акціонерного товариства «АК Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію скасувати.

У позові Публічного акціонерного товариства «АК Вінницяобленерго» в особі структурної одиниці «Замостянські електричні мережі» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за спожиту електричну енергію відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Оригіналу відповідає: