РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 0616/3894/12

провадження у справі № 2/0616/1116/12

11 жовтня 2012 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючого судді Коцюби О.М.

за участю секретаря Гопанчук Н.О.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Новоград-Волинський справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

встановив:

06.08.2012 року позивач звернулась до суду з позовом посилаючись на те, що 05.07.2012 року вона позичила відповідачу ОСОБА_2 кошти загалом на суму 26000 грн. строком до першої вимоги і отримала від нього розписку. До теперішнього часу відповідач гроші не повернув, тому вона просить стягнути з ОСОБА_2 26000 грн. боргу, інфляційне відшкодування, 3% річних та судовий збір.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги на підставах, викладених у позовній заяві.

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що домовились повернути кошти після продажу нерухомості.

Судом встановлено, що згідно розписки від 05.07.2012 року ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 26000 грн. які зобовязався повернути (а.с. 10). 14.07.2012 року позивачка зверталася з письмовою вимогою про повернення боргу із встановленням строку до 01.08.2012 року (а.с. 4).

Відповідач вказує у поясненнях, що у них з ОСОБА_1 була домовленість про повернення боргу після продажу нерухомості. Однак, при аналізі розписки від 05.07.2012 року не встановлено вказаної домовленості. Натомість, позивачка пояснила, що вказану суму 26000 грн. відповідач позичав у неї частинами протягом 2009 2011 року, про що надала також розписку (а.с. 11).

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Розписка, підписана відповідачем, і є документом, що стверджує укладання такого договору.

Ч. 2 ст. 545 ЦК України передбачає, якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Борговий документ, розписка, на момент звернення до суду знаходилась у ОСОБА_1, що підтверджує факт не виконання зобовязання відповідачем ОСОБА_2. Таким чином, суд вважає правомірними вимоги ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_2 суми боргу у розмірі 26000 грн. 00 коп.

В частині позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційної складової та 3% річних слід відмовити за наступних підстав.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції, за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено у позовній заяві та у наданих показах позивача сторони домовились про те, що ОСОБА_2 поверне борг за першою вимогою ОСОБА_1.

Як вказано вище вимога повернути борг надсилалась ОСОБА_2 у вигляді письмового повідомлення від 14.07.2012 року (а.с. 4). Згідно вказаного повідомлення було встановлено термін повернення боргу 01.08.2012 року. В силу статті 625 ЦК України порушення вказаного терміну можна вважати простроченням виконання грошового зобовязання. ОСОБА_3 звернулася до суду 06.08.2012 року. Тобто майже відразу після спливу терміну повернення боргу 01.08.2012 року. А тому нарахування позивачем ОСОБА_3 інфляційної складової та 3% річних за період з 2009 року є безпідставним та задоволенню позовні вимоги у цій частині не підлягають.

Крім цього, при поданні позову до суду позивач сплатила 260 грн. судового збору, про що засвідчує квитанція (а.с. 1) який позивач просить стягнути на її користь, що на думку суду, підлягає задоволенню.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі вищевикладеного суд вирішив позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4 заборгованість у розмірі 26000 грн. 00 коп. (двадцять шість тисяч грн. 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, 260 грн. витрат повязаних зі сплатою судового збору.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошено його вступну і резолютивну частини у судовому засіданні 11.10.2012 року.

Повний текст рішення складено 15.10.2012 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуючий: О.М. Коцюба