Справа № 913/88/2012
Номер провадження 2/913/28/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

04 липня 2012 року смт. Рожнятів

Рожнятівський районний суд Івано-Франківської області

в складі головуючого судді Пулика М.В.

секретаря судового засідання Стадник О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою та стягнення моральної шкоди,за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні заїздом та знесення самовільно встановленої огорожі,стягнення моральної шкоди,суд-

встановив:

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Рожнятів цивільну справу за позовом ОСОБА_1,ОСОБА_2 до ОСОБА_3,ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні дорогою та стягнення моральної шкоди,за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1,ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні заїздом та знесення самовільно встановленої огорожі,стягнення моральної шкоди,суд-

встановив:

В позовній заяві позивачі ОСОБА_1та ОСОБА_2просять суд ухвалити рішення,яким зобовязати ОСОБА_3,ОСОБА_4 демонтувати деревяну огорожу довжиною 4.0 метри, яка самоуправно встановлена ними на громадській дорозі,що проходить по вул.Вагилевича в с.Ясень до житлового будинку з господарськими будівлями,який знаходиться в с.Ясень по вул.Вагилевича,288 Рожнятівського району Івано-Франківської області. Стягнути з відповідачів в солідарному порядку на їх користь 1700 гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди та судові витрати по справі.

Свою позовну заяву позивачі обгрунтували тим,що їм на праві спільної часткової власності належить домоволодіння,що в с.Ясень,вул.Вагилевича,2288 Рожнятівського району.Рішенням Ясенської сільради від 12.11.2006 року визнано громадською дорогою,яка веде від вулиці ОСОБА_5 до їхніх садиб, садиб ОСОБА_5та ОСОБА_4 Ю.М.Цією дорогою вони користуються давно і вона відзначена на картографічних матеріалах с.Ясень,виготовлених у 1959 році.Довжина громадської дороги між садибами ОСОБА_5та ОСОБА_3становить 52.0 метри,шириною від 3.5 метрів до 4.0 метрів. Відповідачі претендують на спірну дорогу мотивуючи тим,що це їхня земельна ділянка,яка передана їм для обслуговування їхнього домоволодіння.У звязку з цим між ними ,сторонами існують неприязні стосунки.13.04.2011 року відповідачі самоуправно на громадській дорозі встановили деревяну огорожу з дощок довжиною 4.0 метри,чим повністю перекрили їм,позивачам,доступ до домоволодіння.Поскільки відповідачі безпідставно порушили їхнє право на користування громадською дорогою,яка є єдиною для доступу до їхньої садиби, вони вимушені неодноразово звертатися до органів влади та суду,тому просили стягнути з відповідачів завдану їм моральну шкоду в розмірі 1700 гривень.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_1та ОСОБА_2збільшили розмір позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди,яку просили стягнути на їх користь з відповідачів в сумі 15000 гривень,та обгрунтували тим,що ОСОБА_3та ОСОБА_4своїми протиправними діями порушили їхню психологічну рівновагу та душевний дискомфорт,завдали глибоких моральних переживань,принизили їхню честь та гідність (а.с.144),вони вимушені неодноразово звертатися до органів влади та суду.

У судовому засіданні ОСОБА_1,яка представляє інтереси ОСОБА_2,позовні вимоги підтримала з підстав,викладених в позовній заяві (а.с.3-4), заяві про збільшення позовних вимог (а.с.144),та заяві про доповнення позовних вимог (а.с.156),а позов ОСОБА_3 визнала частково,та пояснила суду з приводу цього позову,що вона не захоплювала частину громадської дороги,яка призначена для розвороту транспорту, тому що ні сама особисто,ні ОСОБА_2 не ставили огорожу,яка є тимчасовою,однак оскільки є висновок ППЛуги,де вказано,що до належних їм земельних ділянок пригороджено 0.0007 га та 0.0008 га,то вони готові їх повернути добровільно. До приходу представника ППЛуги вона не знала про те,що приєднання частини спірної дороги до її ділянки має місце.Тому вона погоджується з тим,що необхідно повернути частину спірної дороги,і проти позову ОСОБА_1М.в цій частині не заперечує.Більше того,вона переставила свій паркан в сторону своє земельної ділянки з урахуванням вимог спеціаліста ПП.Вектор.

Відповідач-позивач ОСОБА_1М.у своїй позовній заяві просить суд ухвалити рішення,яким зобовязати ОСОБА_1та ОСОБА_2 не чинити йому перешкод в користуванні громадським заїздом до його господарства , що в с. Ясень по вул. Вагилевича, 286 , та демонтувати деревяну огорожу , якою пригороджено самовільно зайняту земельну ділянку площею 0 , 0023 га. по вул. ОСОБА_5 ,стягнути з них моральну шкоду в розмірі 1700 гривень.

Свій позов мотивував тим,що він разом зі своєю сімєю проживає на одній вулиці з сімєю ОСОБА_1 Для заїзду до його господарства та господарства відповідачів існує спільна громадська дорога , якою вони спільно користуються. Вказана дорога передбачена як його планом забудови , так і генеральним планом забудови села , тому являється громадською дорогою.У 2010 році відповідачі самовільно захопили частину громадської дороги , яка використовується для розвороту транспорту площею 0 , 0023 га, та встановили на ній деревяну огорожу , чим унеможливлюють використання даного громадського заїзду за його цільовим призначенням .Своїми неправомірними діями ОСОБА_1та ОСОБА_6завдали йому моральної шкоди,яка виразилася в перенесенні ним душевних страждань та переживань з приводу неможливості користування громадським заїздом для розвороту транспорту,тому просить стягнути на його користь 1700 гривень моральної шкоди.

У судовому засіданні ОСОБА_3 та ОСОБА_4позовні вимоги ОСОБА_1та ОСОБА_2не визнали,суду пояснили про те,що вони не дозволять позивачам-відповідачам користуватися спірним заїздом,оскільки цю дорогу вважають своєю ділянкою. Не заперечують,що іншої дороги,чим та, яка визначена рішенням Ясенської сільської від 28.11.2005 року, позивачі-відповідачі не мають,однак вважають,що ОСОБА_1та ОСОБА_2повинні самі знайти собі заїзд до свого будинку,і така можливість є,однак для цього вони мають знести свою пивницю та їхати по своїй ділянці.Вони обидвоє створювали і будуть створювати перешкоди в користуванні заїздом,і будь-яке рішення суду їм в цьому не є перешкодою. Не заперечують,що будь-яких правоустановлюючих документів на спірну ділянку у них немає.

Свій позов ОСОБА_3підтримав,погоджується з ним і ОСОБА_4

Суд,вислухавши сторін,вивчивши матеріали справи вважає,що обидва позови підлягають до часткового задоволення виходячи з наступного.

Копією архівного рішення від 28.11.2005 року підтверджено,що по заявах ОСОБА_7,ОСОБА_3,ОСОБА_8,ОСОБА_9спірну в даний час земельну ділянку визнано спільною підїздною дорогою для заїзду до присадибних ділянок цих громадян та для розвороту транспорту,в тому числі і до домоволодіння ОСОБА_4Я.(а.с.67).

Спірна дорога передбачена і картографічними матеріалами,зокрема викопіровкою із карти с.Ясень за 1959 рік (а.с.12).

Судом встановлено,що ОСОБА_10,який помер 15.04.2006 року,що підтверджено рішенням Рожнятівського районного суду від 27.10.2006 року ,доводився чоловіком ОСОБА_1 (а.с.8).Цим же рішенням суду,а також витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно(а.с.9) підтверджено,що позивачі ОСОБА_1та ОСОБА_2П.є співвласниками домоволодіння,яке знаходиться по вул.Вагилевича,288 в с.Ясень.

Актом від 10.05.2011 року (а.с.10) підтверджено,що ОСОБА_3 перегородивши дорогу деревяним парканом,створив перешкоди для ОСОБА_1та ОСОБА_2П.в користуванні нею.

Аналогічне по суті підтверджено і актом від 14.06.2012 року(а.с.176).

Не заперечили і ОСОБА_3та ОСОБА_4ту обставину,що вони створили перешкоди ОСОБА_3,ОСОБА_2 в користуванні підїздною дорогою шляхом встановлення деревяних воріт на дорозі.Підтвердили вони і те,що на момент закінчення розгляду справи паркан продовжує знаходитися на спільній дорозі та перегороджує її.

Актом від 01.12.2011 року підтверджено,що ОСОБА_1встановила паркани з порушенням меж земельної ділянки,яка була визнана підїздною дорогою до її господарства (а.с.88).

Планом земельних ділянок ,який виготовлений ППВекторпідтверджено,що до земельної ділянки,яка перебуває в користуванні ОСОБА_1,приєднано частину спірної дороги площею 7 та 8 м.кв.,а загалом 15 м.кв.,для чого їй необхідно перенести тимчасову огорожу (а.с.153).

На підставі пояснень сторін та наданих ними на підтвердження та заперечення позовних вимог доказів судом встановлено,що ОСОБА_3,ОСОБА_4створили перешкоди для ОСОБА_1та ОСОБА_2П.в користуванні громадською дорогою шляхом встановлення на ній деревяних воріт (огорожі).

ОСОБА_3 не надав суду доказів про те,що спірна ділянка йому була передана в користування або у власність у встановленому законом порядку.Навпаки,ОСОБА_3суду підтвердив,що жодного рішення з цього приводу сільська рада не приймала,а прийняла рішення від 28.11.2005 року,яким надала спірній ділянці статус громадської дороги.

Підтверджено поясненнями сторін та матеріалами справи факт приєднання частини спірної дороги до земельної ділянки,яка перебуває в користуванні ОСОБА_1та ОСОБА_2,з чим погодилися і самі позивачі-відповідачі.Однак,як ствердила ОСОБА_1,до приходу представника ППЛуги вона не знала про те,що приєднання спірної дороги до її ділянки має місце,оскільки вона сама особисто не ставила паркан.Тому вона погоджується з тим,що необхідно повернути частину спірної дороги,і проти позову ОСОБА_1М.в цій частині не заперечила.

Вирішуючи позов ОСОБА_1та ОСОБА_2 про стягнення на їх користь моральної шкоди суд виходить з вимог ст. 1167 ЦК України за змістом якої моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої,членів її сімї.

Позивачі ОСОБА_1та ОСОБА_2 висувають вимогу про стягнення на їх користь з ОСОБА_3та ОСОБА_4О.в рахунок відшкодування моральної шкоди 15000 гривень посилаючись на ті обставини, що поведінка відповідачів завдала їм моральної шкоди,яка виразилася в перенесенні ними душевних хвилювань та страждань з приводу перешкод в користуванні заїздом , та повязаними з цим численними зверненнями до органів влади та суду.

Суд приймає таке обгрунтування моральної шкоди, однак з урахуванням пояснень позивачки ОСОБА_1про те,що вона більше часу займається проблемою створених відповідачами перешкод чим позивачка ОСОБА_2О.і тому більше зазнає моральних страждань від неправомірних дій відповідачів ОСОБА_3та ОСОБА_4 а також те, що відповідачі і раніше створювали позивачам перешкоди в користуванні заїздом,що підтверджено рішенням Рожнятівського районного суду від 04.12.2009 року(а.с.22-23), та практично не припинили цього робити по даний час, зважаючи на глибину моральних страждань позивачів,суд вважає за необхідне в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути меншу суму ніж це просять позивачі.

Вирішуючи позов ОСОБА_1М.в частині стягнення з ОСОБА_1та ОСОБА_2на його користь моральної шкоди,суд вважає таку вимогу безпідставною,оскільки він фактично не користується частиною дороги,яка служить розворотом для транспорту,тому такої шкоди йому не завдано.

Питання судових витрат (а.с.1,19,30-32,43,143,146,148-149,160) суд вирішує у відповідності до ст.88 ЦПК України,за змістом якої, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

На підставі викладеного,ст.ст.83,103,152,155,158 ЗК України,ст.ст.23,391,1167 ЦК України,керуючись ст.ст.209, 213-215, 218,224-226 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1,ОСОБА_2 задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_3,ОСОБА_4 демонтувати деревяну огорожу довжиною 4.0 метри, яка самоуправно встановлена ними на громадській дорозі,що проходить по вул.Вагилевича в с.Ясень до житлового будинку з господарськими будівлями,який знаходиться в с.Ясень по вул.Вагилевича,288 Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_3,ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 400 (чотириста) гривень, на користь ОСОБА_2 100 (сто) гривень в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з ОСОБА_3,ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь ОСОБА_1 1969 гривень 28 копійок судових витрат по справі.

Позов ОСОБА_3 задоволити частково.

Зобовязати ОСОБА_3 ОСОБА_11 Маряну Петрівну не чинити ОСОБА_12 перешкод в користуванні громадським заїздом до його господарства,що в с.Ясень по вул.Вагилевича,286,та демонтувати деревяні огорожу,якими пригороджено самовільно зайняту земельну ділянку площею 0.0015 га по вул.Вагилевича Рожнятівського району Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь ОСОБА_3 31 гривню 25 копійок судових витрат по справі.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Рожнятівський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя :