№ 1402/584/12 /1402
2/1402/647/12
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
_____________________________________________________________
У Х В А Л А

( про залишення заяви без руху )

17.09.2012 року суддя Баштанського районного суду Миколаївської області Муругов В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

До суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 3, 5 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З тексту позову та долучених до нього матеріалів (копії договору та трудової книжки) вбачається, що позивач працювала за трудовим договором у субєкта господарювання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, тобто, позивач в позові вказує, що трудові відносини між сторонами повязані зі здійсненням ФОП ОСОБА_2 його господарської діяльності.

При цьому, позовні вимоги стосуються стягнення коштів з фізичної особи-громадянина ОСОБА_2

Відповідно до ст. 24 ЦК України людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною

особою.

За ст. 50 ЦК України фізична особа в праві здійснювати підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації та згідно зі ст. 51 ЦК України до підприємницької діяльності фізичних осіб застосовуються нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті відносин.

Відповідно до положень ст. 55, 128 Господарського кодексу України громадяни України, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані відповідно до закону як підприємці, є субєктами господарювання. Такі субєкти господарювання як учасники господарських відносин, що здійснюють господарську діяльність, маючи відокремлене майно, - несуть відповідальність за своїми зобовязаннями в межах цього майна, крім випадків, передбачених законом.

За ст. 128 Господарського кодексу України громадянин-підприємець може бути визнаний банкрутом.

У звязку з цим, інститут банкрутства нерозривно поєднаний із сутністю майнової відповідальності та відповідальності фізичної особи-підприємця, як субєкта господарювання, за зобовязаннями, що випливають з його господарської діяльності.

Питання банкрутства субєктів господарювання, серед іншого, врегульовано нормами Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом». Ст. 1 цього закону у визначенні термінів «субєкта банкрутства»та «грошового зобовязання»встановлено, що зобовязання боржника фізичної особи-підприємця, що виникли безпосередньо у фізичної особи на підставах, не повязаних із здійсненням таким боржником підприємницької діяльності не є грошовим зобовязанням субєкта господарювання (підприємця) та не зумовлюють процедуру банкрутства.

Сукупність процитованих вище положень нормативних актів, що регулюють статус такого субєкта господарювання як фізична особа-підприємець та статус його майна (в тому числі, і грошових коштів на рахунках) дає підстави вважати, що фізична особа-підприємець при здійсненні власної господарської діяльності, в тому числі і у трудових відносинах, є самостійним учасником правовідносин (цивільних, господарських, відносин з-приводу виконання судових рішень), має самостійне відокремлене майно (в тому числі, і майно відокремлене від того, що перебуває у власності фізичної особи-громадянина як учасника правовідносин) та самостійно відповідає за власними зобовязаннями, що виникли при здійсненні ним господарської діяльності.

У звязку з цим, позивач має уточнити зміст позовних вимог, а саме підстави, за яких позивач, обґрунтовуючи позов наявністю між ним та субєктом господарювання ФОП ОСОБА_2 трудових відносин, повязаних з його господарською діяльністю, просить стягнути кошти, повязані з вказаними трудовими відносинами, з фізичної особи-громадянина ОСОБА_2

За таких обставин відповідно до вимог ч.1 ст.121 ЦПК України позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, підлягає залишенню без руху.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 ст. 121 ЦПК України, суддя -

УХ В А Л И В :

1. Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, - залишити без руху.

2. Надати позивачу пятиденний строк для виправлення вказаних в описовій частині ухвали недоліків, який відраховується з дня отримання позивачем копії ухвали про залишення позову без руху.

3. Розяснити позивачу, що в разі невиконання вказаних в ухвалі вимог, заява буде вважатись неподаною і повернута. Повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

СУДДЯ: