КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-2122/11
Провадження № 2/1414/440/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27.03.2012 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого -судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

та її представника - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання відмови від спадщини та відмови в визнанні права на частку в спільній сумісній власності недійсними,

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2011 р. позивач - ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом, в обґрунтування якого вказала, що 13.10.2008 р. помер її чоловік - ОСОБА_5 Після його смерті відкрилася спадщина на належний йому житловий будинок по вул. Маршала Жукова 6,1 в м. Миколаєві. Після смерті ОСОБА_5, його спадкоємцями першої черги за законом є позивач та діти спадкодавця: відповідач по даній справі - ОСОБА_4 та ОСОБА_6М

Після смерті спадкодавця позивач та ОСОБА_6 відмовились від належної їм частки в праві на спадщину на користь відповідача ОСОБА_4 Крім цього, позивач відмовилась і від належної їй частки в праві спільної сумісної власності як на майно, що було набуте в період шлюбу. Вказані дії позивач мотивувала тим, що після смерті свого чоловіка вона серйозно захворіла та перебувала у пригніченому емоційному стані, внаслідок чого помилялась стосовно правової природи даних правочинів і їхніх правових наслідків. Крім цього, позивач після смерті свого чоловіка хворіла і деякий час перебувала в лікарні, і в цей час відповідач доглядав за нею, та запропонував їй відмовитися від її частки в спадщині та запевнив, що він і в подальшому буде її доглядати, а вона залишиться довічно проживати в спадковому будинку. Однак після того, як позивач відмовилась від своєї частки в спірному будинку, відповідач змінив своє відношення до неї, між сторонами почалися сварки, відповідач почав виганяти її зі спірного будинку.

Посилаючись на викладене, позивач просила:

визнати недійсною відмову від видачі свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, придбаного за час шлюбу з ОСОБА_5 відповідно до заяви від 16.03.2009 р.;

визнати недійсною відмову від спадщини після смерті ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 відповідно до заяви від 16.03.2009 р.

Вказані правочини позивач просить визнати недійсними на підставі ст. 229 ЦК України як такі, що були вчинені нею під впливом помилки.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених в позовній заяві, просили суд його задовольнити.

Відповідач в попередньому судовому засіданні позов не визнав через те, що після смерті його батька - ОСОБА_5 позивач та ОСОБА_6 відмовились від належної їм частки на його користь. В подальші судові засідання по справі відповідач не зявлявся, неодноразово був повідомлений про час та місце судового засідання, причини його неявки суду невідомі, заяв від нього до суду не надходило. Третя особа - Пята Миколаївська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

Заслухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, свідків та дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

13.10.2008р. в м. Миколаєві помер ОСОБА_5, який був чоловіком позивачки та батьком відповідача по даній справі. Після його смерті відкрилась спадщина на належний йому житловий будинок по вул. Маршала Жукова в м. Миколаєві. Із копії договору купівлі- продажу від 22.06.1962 року вбачається, що ОСОБА_5 придбав незакінчений будівництвом житловий будинок по вул. 1 Садовій 37/1 в м. Жовтневому. В подальшому адреса житлового будинку була змінена на вул. Маршала Жукова 61 в м. Миколаєві, що підтверджується довідкою з Управління містобудування та архітектури Виконкому Миколаївської міськради № 15-840 від 19.03.2009 р. та довідкою з Державного архіву Миколаївської області № 01-23/41 від 23.01. 2009.

Рішенням Виконкому Жовтневої міськради № 361 від 25.12.1964 р. був затверджений акт прийняття в експлуатацію вищевказаного будинку, відповідно якого загальна площа цього будинку становить 60 кв.м., а житлова площа - 54.34 кв.м.

13.10.2008 р. в м. Миколаєві помер ОСОБА_5 Із копії спадкової справи № 130/2009, заведеної Пятою Миколаївською державною нотаріальною конторою після його смерті (далі - спадкова справа) вбачається, що спадкодавець заповіту не залишив.

Відповідно до ч.2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Виходячи із цього, спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_5 є його дружина позивач по даній справі ОСОБА_2 та діти - відповідач ОСОБА_4 та третя особа ОСОБА_6

Із копії спадкової справи вбачається, що в установлений законом 6-місячний строк із заявою про прийняття спадщини до Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори звернувся відповідач, а відповідач та третя особа у цей же строк подали заяви про відмову від спадщини на користь відповідача. Крім цього, позивач подала заяву про те, що вона відмовляється від видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 частку майна, яке було придбано в шлюбі через те, що спірний будинок був особистою власністю спадкодавця.

Частина 6 статті 1273 ЦК України визначає, що відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. У встановлений законом строк позивач та третя особа по справі свої заяви про відмову від спадщини не відкликали.

Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має Істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В п. 19 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано, що обставини, щодо яких помилилася сторона правочину мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Виходячи із такого, суд знаходить необґрунтованими позовні вимоги ОСОБА_7 щодо визнання недійсною відмови від спадщини із тих підстав, що відповідач відмовився доглядати за нею вже після того, як вона відмовилась від спадщини на його користь та почав конфліктувати з нею.

Разом із цим, суд знаходить такими, що підлягають задоволенню вимоги позивачки щодо визнання недійсною відмови від видачі свідоцтва про право власності на 1 / 2 частину майна, придбаного за час шлюбу з ОСОБА_5 через наступне. Із матеріалів даної цивільної справи вбачається, що позивач та ОСОБА_5 починаючи з 04.09.1954 рокудо смерті останнього перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копію відповідного свідоцтва про шлюб.

Виходячи із договору купівлі-продажу від 22.06.1962 року, спірний будинок був придбаний в період зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Стаття 57 СК України визначає майно, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Зокрема, особистою приватною власністю є: майно, набуте нею, ним до шлюбу;

майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на кошти, які належали їй, йому особисто.

Даних про те, що спірний будинок був особистою приватною власністю ОСОБА_5 судом не здобуто. Виходячи із цього, суд знаходить обґрунтованими доводи позивачки щодо її помилки щодо фактичних обставин та правової природи вчиненої нею відмови від видачі свідоцтва про право власності на частику майна, придбаного в шлюбі.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.3,4,7,11,214-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Визнати недійсною відмову ОСОБА_2 від видачі їй свідоцтва про право власності на 1/2 частину майна, придбаного за час шлюбу з ОСОБА_5 відповідно до її заяви від 16.03.2009 р. , поданої в Пяту Миколаївську державну нотаріальну контору.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсною відмови від спадщини після смерті ОСОБА_5 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя: Л.І.Селіщева