справа № 2-331/11
ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
Рішення

Іменем України

22 березня 2012 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

за участю:

представника позивача ОСОБА_3

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Миколаєва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором, зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 про визнання правочинів недійсними та зустрічний позов ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим

встановив:

У липні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі ПАТ «Укрсиббанк») звернулося до Ленінського районного суду м.Миколаєва з позовом, який неодноразово уточнювало, про стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором в сумі 194957,51 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 06.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений договір про надання споживчого кредиту за № 0 (далі - кредитний договір). На умовах цього договору відповідач отримала кредит в національній валюті в сумі 150000,00 грн. із процентною ставкою за користування кредитом 18,5 відсотків річних, строком по 05.07.2017. У забезпечення виконання даного договору між позивачем та ОСОБА_6, ОСОБА_7. ОСОБА_8 був укладений договір іпотеки від 06.07.2007, відповідно до якого останні передали в заставу квартиру АДРЕСА_1. У цей же день, з ОСОБА_7. ОСОБА_8 та ОСОБА_9 були укладені договори поруки. У встановлений договором строк відповідач ОСОБА_6 взяті грошові зобовязання не виконала внаслідок чого, станом на 01.01.2012 виникла заборгованість на загальну суму 217285,69 грн.

У свою чергу ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подали до суду зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 в якому просили визнати недійсними: кредитний договір в частині боржника ОСОБА_6 та визнати боржником ОСОБА_9; розділ 5 кредитного договору в частині одностороннього збільшення банком процентної ставки; договір іпотеки від 06.07.2007; договір поруки від 06.07.2007 № 126142, підписаним ОСОБА_8, який у момент підписання не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними; договір поруки від 06.07.2007 № 126134, який укладено з ОСОБА_7 під впливом помилки.

Ухвалою суду від 20.10.2010 зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним.

Зустрічний позов мотивований тим, що 06.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_6 був укладений спірний кредитний договір, метою укладення якого було придбання транспортного засобу для відповідача ОСОБА_9, який працював таксистом та з яким позивач проживала спільно з травня 2007 року.

Позивач за зустрічним позовом є інвалідом ІІІ групи безстроково і на момент оформлення кредитного договору отримувала пенсію у розмірі 400,00 грн. та незначну заробітну плату. Оскільки розмір отриманих доходів не дозволяв оформити кредит, ОСОБА_9 надав до банку довідку про свої доходи, після чого кредит було видано. У день оформлення кредитного договору одночасно були оформлені договори поруки з ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також договір іпотеки на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 Останній договір був підписаний ОСОБА_7 та ОСОБА_8 лише тому, що вони вважали, що кредит бере їх мати для покращення житлових умов, за інших умов договір вони б не підписали.

Після отримання кредитних коштів ОСОБА_6 передала їх ОСОБА_9, який за їх рахунок придбав автомобіль марки «Нісан Альмеро», державний номер НОМЕР_1.

Після придбання автомобіля відносини між ОСОБА_9 та ОСОБА_6 погіршилися, а наприкінці листопада 2007 року припинилися.

У звязку із цим, позивачі за зустрічним позовом вважають, що спірний кредитний договір на підставі статті 235 Цивільного кодексу України (далі ЦК україни) є удаваним, оскільки був направлений на приховування іншого правочину, а саме правочину між банком та ОСОБА_9, оскільки кредит було отримано для його власних потреб.

Одночасно позивачі за зустрічним позовом оскаржують нікчемність розділу 5 кредитного договору в частині збільшення процентної ставки по кредиту в односторонньому порядку, а також на підставі статті 225 ЦК України недійсність договору поруки та іпотеки, які підписано ОСОБА_8, який на момент їх підписання страждав психічним захворюванням.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколаєва від 23.12.2010 у справі призначена судово-психологічна експертиза відносно наявності у ОСОБА_8 психічного захворювання та його наслідків на момент підписання ним спірних договорів.

У судовому засіданні, яке відбулося 17.02.2010 представник відповідача ОСОБА_9 подала зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим.

Зустрічний позов мотивований тим, що 06.07.2007 між банком та ОСОБА_6 був укладений спірний кредитний договір. У забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_9 був укладений договір поруки. Через невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором бак в односторонньому порядку з 12.03.2008 збільшив процентну ставку по кредиту з 18,5 відсотків річних до 37 відсотків, а з 03.07.2008 до 41 відсотка річних. На думку ОСОБА_9 вказані дії банку є порушенням умов кредитного договору та договору поруки оскільки збільшення процентної ставки не було узгоджено з поручителем, а тому договір поруки відповідно до частини першої статті 559 ЦК України є припиненим.

Вказаний зустрічний позов прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ухвалою суду від 17.02.2012.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримала та просила задовольнити, у задоволенні зустрічних позовів відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_6 просив зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 задовольнити, а у задоволенні позову ПАТ «УкрСиббанк» та зустрічного позову ОСОБА_9 відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_9, просила зустрічний позов Кваско.Ю.В. задовольнити, а в задоволенні первісного позову та зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 в частині вимог до ОСОБА_9 відмовити.

Інші учасники спору в судове засідання не зявилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується розпискою, яка є у матеріалах справи.

Заслухавши пояснення присутніх учасників процесу, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

06.07.2007 між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого за усіма правами та обовязками є ПАТ «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»), та відповідачем ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту за № 0 (далі кредитний договір) на умовах якого відповідачу строком з 06.07.2007 по 05.07.2017 надано споживчий кредит в національній валюті в розмірі 150000,00 грн. із процентною ставкою за користування кредитом 18,5 відсотків річних (пункти 1.1, 1.2 кредитного договору). Кредит надано ОСОБА_6 для задоволення особистих потреб, а саме на споживчі потреби (пункт 1.4 кредитного договору).

Розмір заборгованості підтверджується довідками розрахунками.

Умовами пункту 1.5 вказаного договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюється позичальнику шляхом видачі готівки через касу банку.

Відповідно до підпункту 3.5.1 пункту 3.5 кредитного договору позичальник зобовязалася використовувати кредит на зазначені у договорі цілі, а також повернути суму кредиту і сплатити плату за кредит і інші грошові платежі на рахунок банку в порядку та на умовах, передбачених договором.

Строк сплати процентів та інших платежів по кредитному договору сторони узгодили у підпункті 1.3.4 пункту 3.4 та графіком погашення кредиту, який є додатком до кредитного договору.

Згідно із пунктом 4.1 кредитного договору за порушення позичальником термінів погашення будь-яких грошових зобовязань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України від суми простроченого платежу, якщо сума зобовязання виражена у гривнях.

Виконання кредитних зобовязань, відповідно пункту 2.1 кредитного договору, забезпечено переданою в іпотеку банку квартирою № 103 в будинку 40/1 по вул.Генерала Свиридова в м.Миколаєві, яка на правові власності належить ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, що оформлено договором іпотеки від 06.07.2007, який посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_10 і зареєстровано в реєстрі за № 542.

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки, іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання усіх грошових зобовязань ОСОБА_6 за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 06.07.2007.

Додатковим забезпеченням кредитних зобовязань ОСОБА_6 є договори поруки від 06.07.2007, які укладено з ОСОБА_7 (договір № 126134), ОСОБА_8 (договір № 126142) та ОСОБА_9 (договір № 125790), відповідно до яких останні зобовязалися у солідарному порядку нести повну відповідальність за невиконання грошових зобовязань ОСОБА_6, що можуть виникнути з кредитного договору № 0 від 06.07.2007.

Отримання кредиту ОСОБА_6 представниками сторін та самою ОСОБА_6, яка приймала участь в попередніх засіданнях, не оспорюється.

У процесі розгляду справи представник позивача неодноразово уточняла розмір позовних вимог. Так, при зверненні до суду з позовом загальна заборгованість ОСОБА_6 по кредитному договору станом на 25.06.2010 складала 157998,70 грн., на 10.01.2012 - 217285,69 грн. і згідно останньої заяви про зменшення позовних вимог загальна сума заборгованості станом на 20.03.2012 із розрахунку процентної ставки по кредиту 18,5 відсотків річних складає 194957,51 грн.

Із пояснень представника ПАТ «УкрСиббанк» у порушення умов, передбачених кредитним договором, станом на 20.03.2012 ОСОБА_6 взяті грошові зобовязання не виконала, внаслідок чого на вказану дату заборгованість за кредитом склала 129848,73 грн., з неї прострочена 48598,73 грн., процентам - 52684,44 грн. та пені 12424,34 грн., що в загальній сумі складає 194957,51 грн.

Через невиконання відповідачем кредитних зобовязань позивач, відповідно до умов пункту 6 кредитного договору, пункту 2.2 договорів поруки та на підставі частини другої статті 1050 ЦК України, згідно якої в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів за користування кредитом, скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту та сплати інших платежів, направив листами з оголошеною цінністю на адресу ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 повідомлення від 20.05.2010 № 1321, № 1323, № 1322, № 1320 про дострокове виконання грошових зобовязань, які відповідачі залишили без виконання. До цього також направлялися повідомлення про погашення боргу, однак погашення заборгованості по кредитному договору не відбулося.

Згідно із положеннями статей 526, 530 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства, з дотриманням строку (терміну) його виконання, якщо такий встановлено зобовязанням.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 цього Кодексу, яким врегульовано відносини позики. Згідно частини другої статті 1050 вказаного Кодексу якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до положень статі 536 цього Кодексу за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти у розмірі, встановленому договором.

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Судом встановлено, що зобовязання позичальника по кредитному договору забезпечені договором іпотеки від 06.07.2007, відповідно до якого відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 передали в заставу квартиру АДРЕСА_1, а також договорами поруки від 06.07.2007, які укладено з ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9

Відповідно до пунктів 1.1, 1.3, 1.4 договорів поруки поручителі взяли на себе зобовязання перед банком у солідарному порядку в повному обсязі відповідати по зобовязанням позичальника ОСОБА_6, а саме по кредитному договору № 0 від 06.07.2007.

Умовами пункту 2.2 договорів поруки сторони погодили, що у випадку невиконання боржником своїх зобовязань за платежами, передбачених кредитним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителів, які є обовязковими до виконання останніми на 10-й робочий день з дати відправлення йому такої вимоги (рекомендованим листом).

Наведені вище умови договорів поруки позивач виконав належним чином 20.05.2010, направивши поручителям відповідні повідомлення.

Відповідно до статті 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку та відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Правові наслідки порушення зобовязання забезпеченого порукою встановлені статтею 554 цього Кодексу. Відповідно до цієї норми у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (частина перша). Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частина друга).

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позову в частині дострокового стягнення в солідарному порядку кредитної заборгованості з відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Між тим, суд не погоджується з сумою процентів, які нараховані представником позивача та їх розміром, який підлягає стягненню на користь останнього.

Так, відповідно до умов кредитного договору процентна ставка на його момент підписання позичальником становила 18,5 відсотків річних (підпункт 1.3.1 пункту 1.3 кредитного договору). Відповідно до умов підпункту 1.3.3 пункту 1.3 кредитного договору нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця, методом «факт/360». Період нарахування процентів починається з дня фактичного надання кредитних коштів, а в наступному з першого календарного дня поточного місяця, і закінчується останнім календарним днем поточного місяця.

За підрахунком суду, з урахування місячних періодів і заборгованості по кредиту, вказаному у розрахунку ПАТ «УкрСиббанк» від 21.03.2012, загальна сума процентів за період з 06.07.2007 по 29.02.2012 складає 100874,36 грн.

Розрахунок зроблено за формулою: сума заборгованості по кредиту х 18,5% / 360 х кількість днів місяця.

У звязку із цим, заборгованість по процентам складає 36830,15 грн. (100874,36 грн. 64044,21 грн.).

При вирішенні позовних вимог в частині стягнення пені, враховуючи те, що ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням, що підтверджено матеріалами справи та проживає за однією адресою разом з іншими відповідачами у справі - ОСОБА_6, яка є його матірю, та сестрою ОСОБА_7, і потребує лікування та несення певних витрат, суд вважає за можливе на підставі частини третьої статті 551 ЦК України зменшити розмір пені з 12424,34 грн. до 3000,00 грн.

За таких обставин, загальна сума заборгованості по кредитному договору складатиме 169678,88 грн., які підлягають стягненню в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9

Щодо покладення стягнення на ОСОБА_8, то позов в даній частині задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Ухвалою Ленінського районного суду м.Миколєва від 23.12.2010 за клопотанням представника ОСОБА_6 у справі була призначена судово-психологічна експертиза на вирішення якої поставлено питання щодо психічного захворювання в ОСОБА_8 та усвідомлення ним своїх дій і можливості керування ними на момент укладення і підписання договорів іпотеки та поруки від 06.07.2007.

Висновком експертів Миколаївської обласної психіатричної лікарні № 1, який міститься в акті амбулаторної судово-психіатричної експертизи № 467 від 28.07.2011, підтверджено, що ОСОБА_8 страждає хронічним психічним захворюванням в формі шизофренії параноїчної вялопротікаючої форми, що позбавляло його можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними в момент укладення з ПАТ «УкрСиббанк» спірних договорів від 06.06.2007.

Відповідно до частини першої статті 30 ЦК України цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Частиною другою статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Згідно із частиною першою статті 225 наведеного Кодексу правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Із зустрічного позову ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 вбачається, що останнім оскаржується договір поруки за № 126142 від 06.07.2007, відповідно до якого ОСОБА_8 поручився за виконання грошових зобовязань ОСОБА_6, а також договір іпотеки в частині зобовязань ОСОБА_6

Як встановлено, у ході судового розгляду справи, на момент укладення спірних договорів ОСОБА_8 страждав психічним захворюванням з діагнозом «шизофренія» і в період з 20.06.2007 по 20.08.2007 перебував на лікуванні в Миколаївській обласній психіатричній лікарні, з якої був доставлений прямо в банк для підписання спірних договорів.

Таким чином, на момент підписання спірних договорів ОСОБА_8 не мав достатнього обсягу дієздатності, що є наслідком недійсності договору поруки від 06.07.2007 № 126142 та договору іпотеки від 06.07.2007 в частині зобовязань ОСОБА_8, а тому в задоволенні вимог банку до ОСОБА_8 слід відмовити.

У звязку із цим, зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 до ПАТ «УкрСиббанк» підлягає частковому задоволенню шляхом визнання недійсними договору поруки № 126142 від 06.07.2007 та договору іпотеки від 06.07.2007 в частині зобовязань ОСОБА_8

Щодо в іншій частині зустрічний позов задоволенню не підлягає, оскільки у ході судового розгляду встановлено, що кредит отримала безпосередньо ОСОБА_6 на споживчі цілі, розпорядившись коштами на власний розсуд. Доводи ОСОБА_6, які викладено у позовній заяві про передачу частини коштів ОСОБА_9, який придбав автомобіль для власного використання, що на її думку є підставою для звільнення її від зобовязань по кредитному договору та покладення їх на ОСОБА_9 є безпідставними.

Безпідставними є і інші вимоги зустрічного позову, в т.ч. визнання договору поруки № 126134 від 06.07.2007, стороною якого є ОСОБА_7, таким що укладено під помилкою.

У пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення.

Під час судового розгляду справи ОСОБА_7 не довела суду, що у момент вчинення вказаного правочину (06.07.2007) мала місце помилка, та не надала жодного доказу на підтвердження своїх доводів.

Твердження представника ОСОБА_6 про недійсність розділу 5 кредитного договору в частині збільшення процентної ставки суд вбачає безпідставними на підставі наступного.

Спірний кредитний договір сторони уклали 06.07.2007. Під час його укладення ОСОБА_6 не мала заперечень до умови про зміну процентної ставки. У пункті 5.2 кредитного договору визначено конкретні випадки підвищення процентної ставки та умови за яких це можливе, а саме після письмового повідомлення позичальника.

У даному випадку слід враховувати і те, що на момент укладення кредитного договору законодавство України не забороняло підвищувати процентну ставку у випадку порушення позичальником грошових зобовязань. Слід також зазначити, що відповідно до статті 58 Конституції України, частини другої статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності і не мають зворотної дії у часі.

Як зазначено вище, сторони уклали кредитний договір 06.07.2007, а Закон України № 661-VI від 12.12.2008 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку» набув чинності з 10.01.2009, тобто після укладення спірного договору.

У ході судового розгляду також встановлено, що стягнення заборгованості по процентам здійснюється банком виходячи із процентної ставки 18,5 відсотків річних, а не за підвищеною ставкою.

Задоволенню не підлягає і зустрічний позов ОСОБА_9 про визнання припиненим договору поруки № 125790 від 06.07.2007, який укладено між ПАТ «УкрСиббанк» та ним відповідно до якого останній поручився по зобовязаннях ОСОБА_6

Із змісту зустрічного позову ОСОБА_9 та пояснень його представника слідує, що в період дії кредитного договору банк двічі збільшував процентну ставку по кредиту без його відома, що збільшило обсяг його відповідальності, а тому на підставі статті 554 ЦК України вказаний договір слід вважати припиненим.

З наведеними доводами суд не погоджується виходячи з наступного.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов'язання.

Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов'язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов'язання боржника та кредитором боржника.

Частиною 2 ст. 553 ЦК України встановлено, що порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Таким чином, обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Судом встановлено, що пунктом 1.1 договору поруки визначено обсяг відповідальності поручителя за кредитним договором N 0 від 06.07.2007 в обсязі 150000,00 грн., сплаті процентів за зазначеними договорами в розмірі 18,5 % та кінцевим терміном повернення кредиту до 05.07.2017, а пунктом 2.1 передбачено можливість зміни розміру процентів, зазначивши, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Підпунктом 1.3.1 пункту 1.3 кредитного договору сторони встановили, що за користування кредитними коштами протягом перших 30 календарних днів процентна ставка встановлюється у розмірі 18,5 відсотків річних. Згідно підпункту 1.3.2 пункту 1.3 кредитного договору сторони погодили, що за умовами цього договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої із обставин, передбачених частиною першою пункту 5.2 договору.

Зазначена вище умова договору поруки є результатом домовленості сторін, які вільні у визначенні зобов'язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Із позову ПАТ «УкрСиббанк» вбачається, що банк просить стягнути проценти виходячи з процентної ставки 18,5 відсотків річних, хоча за умовами пункту 2.1 договору поруки та пункту 5.2 кредитного договору їх збільшення було можливим за умови дотримання встановленого сторонами порядку, на що свою згоду надав ОСОБА_9, при підписані договору поруки.

Одночасно суд звертає увагу на те, що в постанові Верховного Суду України від 17.01.2011 по справі № 3-62г-10, постанова якого є обовязковою для застосування, скасовуючи постанову Вищого господарського суду України від 8.10.2010 у справі № 5020-10/012, а справу направляючи на новий розгляд до суду касаційної інстанції, Верховний Суд України виходив з того, що відповідно до частини першої статті 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Тобто, закон пов'язує припинення договору поруки із зміною основного зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя, а не із зміною будь-яких умов основного зобов'язання забезпеченого порукою.

У звязку із наведеним, зустрічний позов ОСОБА_9 до ПАТ «Укрсиббанк» задоволенню не підлягає.

Відповідно статті 88 ЦПК України пропорційно задоволеним позовним вимогам на користь ПАТ «УкрСиббанк» з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рівних частинах підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1891,04 грн. та 104,44 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Пропорційно задоволеним вимогам ОСОБА_8 з ПАТ «УкрСиббанк» на його користь підлягає стягненню 17,00 грн. судового збору та 16,75 грн. понесених витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 212 214 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 06.07.2007, яка складається із 129848,73 грн. заборгованості по кредиту, 36830,15 грн. процентів та 3000,00 грн. пені, що в загальній сумі складає 169678,88 грн. (сто шістдесят девять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 88 коп.).

Стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_9 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість по кредитному договору № 0 від 06.07.2007, яка складається із 129848,73 грн. заборгованості по кредиту, 36830,15 грн. процентів та 3000,00 грн. пені, що в загальній сумі складає 169678,88 грн. (сто шістдесят девять тисяч шістсот сімдесят вісім гривень 88 коп.).

Стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 в рівних частинах на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» 1891,04 грн. судового збору та 104,44 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У іншій частині позовних вимог Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 задовольнити частково.

Визнати недійсними договір поруки № 126142 від 06.07.2007, який укладено між ОСОБА_8 та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк».

Визнати недійсним договір іпотеки від 06.07.2007, який укладено між ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, з однієї сторони, та Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк», з другої сторони, в частині зобовязань ОСОБА_8.

У іншій частині вимог зустрічного позову відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_9 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про визнання договору поруки припиненим відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути подана до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 26.03.2012.