АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3045/12 Справа № 2/412/11/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2012 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Пищиди М.М., Кіктенко Л.М.,

при секретарі - Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк»про стягнення суми депозиту та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У січні 2006 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ПАТ КБ Приватбанк про стягнення суми депозитного вкладу, грошових сум по договору та відшкодування моральної шкоди. В подальшому позивач неодноразово уточнював та доповнював позовні вимоги та з урахуванням уточнень просив стягнути всього 59 724, 66 грн. суми вкладу та 5000 грн. моральної шкоди (а.с. 177 т. 1). В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 20 квітня 2005 р. він уклав з відповідачем договір депозитного вкладу № 2, за яким передав відповідачу 10 000 грн. строком на 3 місяці зі сплатою 19,5% річних. За вказаним договором 20 квітня 2005 року за меморіальним ордером № 01 внесено до каси банку 10 000 грн. Після закінчення терміну дії договору, банк йому не повернув кошти і не сплатив суму належних відсотків, тому згідно зі ст.23, 1058, 1061, 526, 16, 625, 386 ЦК України просив задовольнити позов.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с. 17-20, том 2).

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та порушення судом норм процесуального і матеріального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позову (а.с.21-24 том 2).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду слід залишити без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд 1 інстанції виходив із того, що договір про депозитний вклад № 2 від 20 квітня 2005 року на суму 10000 грн., строком на 3 місяці до 21 липня 2005 року зі сплатою 19.5% річних сторонами не укладався, грошові кошти за ним банк не отримував, договірні відносини між сторонами за цим договором відсутні, у зв'язку з чим відсутні підстави для стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк»грошових коштів на користь позивача та моральної шкоди з підстав, зазначених у позові.

Вказані висновки відповідають обставинам справи, ухвалені без порушення норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Частиною 1 ст.1059 ЦК України визначено, що договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Зокрема, наданий позивачем меморіальний ордер не є документом, що відповідає вимогам чинного законодавства, та не підтверджує внесення коштів, оскільки: у разі внесення до каси банку готівкових грошових коштів, згідно з «Інструкцією про касові операції в банках України»(затверджена постановою Правління НБУ від 14 серпня 2003 року № 337, була чинною на 2005 рік), підтвердженням внесення коштів є заява на переказ готівки, прибутковий касовий ордер, грошовий чек, квитанція. Меморіальний ордер у переліку відсутній. Згідно п. 1.19-1 ст.1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», меморіальний ордер розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій по списанню коштів з рахунка платника та внутрішньобанківських операцій. Крім того, наданий меморіальний ордер не містить відомостей щодо здійснення будь-якої операції, оскільки не містить номери рахунків; наданий позивачем меморіальний ордер не містить підпису позивача на підтвердження внесення ним готівки до каси банку; наданий позивачем меморіальний ордер не містить підпису касира про отримання коштів від позивача.

Крім того, судом 1 інстанції при розгляді справи було встановлено, що позивач ОСОБА_2 20 квітня 2005 року перебував на строковій військовій службі, у банку він не був, кошти у банк не передавав і ці кошти йому не належать. Представник позивача ОСОБА_3 (батько) суду підтвердив що він особисто, за відсутності сина чи належним чином посвідченої довіреності підписав договір та передав кошти працівнику Банка ОСОБА_4

У судовому засіданні було встановлено, що грошові кошти за вказаним договором Банк не отримував. Це підтверджується книгами документів дня каси Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приватбанк» від 20 квітня 2005 року відсутні будь-які прибуткові документи, у тому числі меморіальний ордер, про внесення коштів від імені позивача, як в готівковій, так і в безготівковій формі, відсутнє внесення коштів від імені позивача у вказаний день також за даними бухгалтерського обліку каси Правобережного відділення ЗАТ КБ «Приватбанк»як готівкових коштів, так і безготівкових. ОСОБА_3 суду підтвердив, що кошти до каси він не вносив.

Висновок судово-економічної експертизи № 10255/10-19/2264/11-19 від 16 березня 2011 року не являється підставою для задоволення позову, як на це посилається апелянт, оскільки цей висновок не спростовує всіх вищезазначених обставин справи, які у сукупності та із врахуванням наявності у Службі Безпеки України у Дніпропетровській області кримінальної справи відносно ОСОБА_4, свідчить про неможливість задоволення позовних вимог позивача.

Посилання апелянта на постанову Пленуму Верховного суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів»не можуть бути взяті до уваги, оскільки не мають правого значення для вирішення спору.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів по справі чи незгоді із їх оцінкою, і не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ст.. 212 ЦПК України виключне права оцінки доказів належить суду 1 інстанції.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 18 січня 2012 - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

СУДДІ: