Справа №
Провадження №22-ц-1422/12
22-ц/1090/1663/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Мариняко М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відновлення розміру земельної ділянки шляхом зобов»язання вчинити певну дію,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року позивач звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що на підставі рішення ІХ сесії ХХУ скликання Гореницької сільської ради від 20.04.2007 року № 3/13 вона отримала у власність земельну ділянку площею 0,1645 га по вул. Окружній, 59 в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Відповідач є суміжним землекористувачем. В жовтні-листопаді 2008 року відповідач самовільно встановила огорожу, яка розділяла їх земельні ділянки в бік земельної ділянки, якою користується позивач, таким чином самовільно захопила 0,01 га її земельної ділянки.

Позивач просила зобов»язати відповідача знести самовільно збудовану огорожу.

Уточнивши позовні вимоги позивач просила усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою шляхом перенесення огорожі.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року позов задоволено .

Зобов»язано ОСОБА_3 перенести цегляно-бетонну капітальну огорожу на власну земельну ділянку, а саме: від вул.Окружна 1,91м х1,48м х 1, 24 м згідно абрису виносу меж земельної ділянки ОСОБА_4 в с.Гореничі вул.Окружна, 59.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач оскаржила його в апеляційному порядку. В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд ухвалив рішення з неправильним застосуванням норм процесуального права, оскільки судом не постановлювалась ухвала про заочний розгляд справи. Крім того, оскільки позивач змінила позовні вимоги, суд зобов»язаний був відкласти розгляд справи і повідомити відповідача про нові вимоги.

Також, на думку апелянта, суд не встановив обставини, що мають значення для справи, а саме те, що відповідач отримала два Державні акти на право власності на земельні ділянки раніше, ніж такий акт отримала позивач, а саме в 2005 і в 2006 роках. Тоді ж відповідачу межі земельної ділянки були перенесені в натуру і закріплені межовими знаками. Огорожа була збудована не у жовтні-листопада 2008 року, як це встановив суд, а в період з квітня по грудень 2006 року. Будівництво огорожі було здійснено у відповідності із встановленими (закріпленими) у натурі межовими знаками по периметру земельної ділянки відповідача.

Також не відповідає обставинам справи і висновок суду про те, що позивач погодила із відповідачем межі виділеної їй земельної ділянки, оскільки такого погодження відповідач не надавала.

Крім того апелянт зазначає, що суд вийшов за межі позовних вимог, зобов»язавши відповідача перенести огорожу на власну земельну ділянку, оскільки позивач таких вимог не заявляла.

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг й обговоривши доводи апелянта вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню .

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення ІХ сесії ХХУ скликання Гореницької сільської ради від 20.04.2007 року № 3/13 позивач отримала у власність земельну ділянку площею 0,1645 га по вул. Окружній,59 в с. Гореничі Києво-Святошинського району Київської області із цільовим призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

У травні 2007 року межі земельної ділянки позивача перенесені в натурі (на місцевість) і належним чином були погоджені відповідно до вимог ст. 198 ЗК України з усіма суміжними землевласниками, в тому числі і з відповідачем.

Протягом жовтня-листопада 2008 року без відома та згоди позивача відповідач збудувала цегляно-бетонну капітальну огорожу на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_4

Задовольняючи позов, суд першої інстанції послався на п.1.12, 1.15 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку , затверджену Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.1999 року (далі Інструкція), відповідно до яких складання державного акту проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим проектом відведення цієї земельної ділянки, а також п. 9 Постанови Кабінету міністрів України від 26.05.2004 року № 677 «Про затвердження порядку розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок», відповідно до якого проект відведення земельної ділянки виконавець погоджує із землевласником або землекористувачем, органом земельних ресурсів, природоохоронним органом, санітарно-епідеміологічною службою, органом містобудування і архітектури та охорони культурної спадщини.

Суд також встановив, що відповідно до абрису земельної ділянки, що належить позивачу, відповідачем уздовж всієї межі встановлена огорожа на земельній ділянці позивача, внаслідок чого останнім незаконно використовуються належна ОСОБА_4 частина земельної ділянки.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції не повно з»ясував обставини, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими, не були доведені у судовому засіданні належними і допустимими доказами, рішення ухвалено із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права виходячи із наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Пред»являючи позов, позивач зазначала, що її право власності на земельну ділянку порушене відповідачем внаслідок встановлення останньою огорожі на земельній ділянці, належній позивачу.

При цьому на доведення своїх вимог позивач надала суду копії Державного акту на право власності на земельну ділянку від 7 липня 2007 року і абрису, який міститься на акті про перенесення проекту в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки ОСОБА_4 від 7 лютого 2009 року(а.с.10) На абрису зазначено, що край огорожі земельної ділянки ОСОБА_3 розташований на земельній ділянці ОСОБА_4

Суд визнав наведені докази достатніми і допустимими для доведення позовних вимог позивача, прийняв їх до уваги і постановив рішення.

Спростовуючи доводи позивача щодо порушення відповідачем межі при встановленні огорожі, відповідач до апеляційної скарги додала свої державні акти на право власності на земельні ділянки, які вона не змогла надати до суду першої інстанції внаслідок відсутності її у судовому засіданні. Відповідно до цих державних актів на право власності на земельну ділянку, відповідач їх отримала ще в 2005 - 2006 роках. При цьому відповідач також надала суду акти про перенесенні в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки 2005 та 2006 року. Відповідач у своїй апеляційній скарзі стверджує, що огорожа встановлена нею по периметру її земельних ділянок із дотриманням меж, встановлених у державних актах на право власності на земельні ділянки.

Ці твердження відповідача не спростовуються матеріалами справи.

Судова колегія не може погодитись із судом першої інстанції в тому, що доказом порушень прав позивача відповідачем є абрис земельної ділянки позивача.

Вказаний абрис доводить лише те, що встановлюючи у 2009 році межі земельної ділянки ОСОБА_4 не було враховано, що вони накладаються на земельні ділянки ОСОБА_3 , які є ї власністю з 2005-06 років.

Доказів того, що ОСОБА_3 встановила огорожу поза межами належної їй земельної ділянки, яким може бути збірний кадастровий план земельних ділянок сторін, акти депутатів сільської ради за участю землевпорядних органів за участю обох суміжних землевласників, висновки землевпорядної експертизи матеріали справи не містять.

Також не доводиться матеріалами справи висновок суду про те, що позивач погоджувала із відповідачем межі земельної ділянки і взагалі встановлювала їх в 2007 році при отриманні державного акту на право власності на земельні ділянку, а також той факт, що огорожа відповідачем ОСОБА_3 була встановлена після отримання позивачем ОСОБА_4 державного акту на право власності на земельну ділянку.

Судова колегія також погоджується із доводами апелянта щодо того, що суд вийшов за межі позовних вимог.

В порушення вимог ст. 197 ЦПК України фіксування судового засідання не проводилась за допомогою звукозаписувального технічного засобу, тому судова колегія не може перевірити як уточнила позовні вимоги позивач.

Як вбачається із протоколу судового засідання (а.с.25) позивач просила суд усунути перешкоди шляхом перенесення огорожі.

Суд своїм рішенням конкретизував позовні вимоги і зобов»язав відповідача перенести огорожу на власну земельну ділянку, а саме: від вул..Окружна 1,91 м х1,48 м х 1,24м згідно абрису виносу меж земельної ділянки ОСОБА_4 в с.Гореничі, вул.Окружна,59.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судова колегія вважає, що суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_4 позовних вимог ухваливши рішення по вимогах, які не заявлялись.

Таким чином, на думку колегії суддів, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, є необґрунтованим, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення позову ОСОБА_4, оскільки вона його не довела належними і допустимими доказами, а тому в його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.60, 303,307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 18 листопада 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про відновлення розміру земельної ділянки шляхом зобов»язання вчинити дію відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді