Справа № 222791/12 головуючий у 1-й інстанції: Луценко О.М.
Категорія: доповідач: Іванченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого: Іванченка М.М.

Суддів Желепи О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Голуб К.І.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» про зміну дати і формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, вимушені простої, виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, зобов»язання вчинити певні дії

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4

на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2011 року

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2010 року ОСОБА_4 звернувся в суд із позовом до ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» про зміну дати і формулювання причин звільнення, стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, вимушені простої, виплату вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, відшкодування моральної шкоди, зобов»язання вчинити певні дії.

Свої вимоги мотивував тим, що він15.11.2007 року був прийнятий на роботу до ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» на посаду заступника головного конструктора у відділ головного конструктора.

03.08.2010 року він написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 18.08.2010 року, оскільки відповідач систематично порушував норми ОСОБА_6 України, законодавства про працю, не виплачуючи заробітну плату в повному розмірі, зменшуючи розмір встановленої заробітної плати, не повідомляючи завчасно про це працівників, виплачуючи заробітну плату з порушенням строків виплати.

Наказом №107-К від 05.08.2010 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з відповідним записом «Звільнений з роботи за власним бажанням 05.08.2010 року». Проте він у своїй заяві просив звільнити його у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України у визначений ним строк, а саме з 18.08.2010 року за власним бажанням, оскільки відповідач не виконує законодавство про працю. Запис про звільнення в трудовій книжці має містити зазначення причин звільнення , а саме порушення відповідачем чинного законодавства України про працю, оскільки це дає право позивачу на отримання вихідної допомоги у визначеному ст. 44 КЗпП України розмірі. .

Оскільки відповідач проігнорував його заяву та звільнив його з порушеннями норм законодавства про працю він вважає, що період з 05.08.2010 року по 18.08.2010 року є часом вимушеного прогулу тому просить суд стягнути 1039 грн. 95 коп., також позивач вважає, що відповідачем при розрахунку не сплачена заборгованість по заробітній платі за 2008 2010 роки у розмірі 13972 грн. 28 коп. Крім того відповідачем не виплачено компенсацію за основну щорічну оплачувану відпустку за 8 календарних днів у розмірі 631 грн.16 коп., заборгованість по оплаті простоїв не з вини працівника, в сумі 12228 грн.96 коп., вихідну допомогу у розмірі 7452 грн.98 коп., та середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку у розмірі 6239 грн.70 коп.

Крім того відповідач протягом 2008 2010 років подавав до територіальних органів ПФУ недостовірну звітність щодо розміру заробітної плати позивача, тому нарахування, обчислення та сплата страхових внесків здійснювалось не в повному розмірі. Заробітна плата яку він отримував у бухгалтерії під розпис та через касу банку була вищою, ніж зазначено в індивідуальних відомостях про застраховану особу позивача, що призвело до спотворення індивідуальних відомостей та в подальшому відобразиться на розмірі його пенсії за віком, тому вважає, що розмір заробітної плати йому був занижений більш як на 50000 грн. У відповідності до вимог п.3 ч.1 ст. 16 України «Про загальнообов»язкове державне пенсійне страхування» застраховані особи мають право вимагати від страхувальника в судовому порядку сплати страхових внесків. Відповідно до ч.2 ст. 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

У відповідності до вимог ст. 237-1 КЗпП України у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган зобов»язаний відшкодувати працівнику моральну шкоду. Завдану моральну шкоду позивач оцінює у розмірі 10203 грн. 75 коп. Позивач зазначені позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 25 березня 2011 року позов задоволено частково.

Зобов»язано ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» змінити в трудовій книжці ОСОБА_4 запис № 37 про дату та формулювання причин звільнення, вказавши дату звільнення « з 18.08.2010 року» та формулювання причин «звільнений з роботи за власним бажанням у зв»язку із порушенням законодавства про працю ст. 38 КЗпП України» В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 просить скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28.03.2011 року та ухвалити нове рішення яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Оскільки судом першої інстанції неповно з»ясовано обставини, що мають значення для справи, суд прийняв рішення без врахування наданих позивачем належних та допустимих доказів про порушення відповідачем ОСОБА_6 України та норм законодавства про працю, зокрема: порушення строків та розмірів виплати заробітної плати, роботи в надурочний час та її неоплати, ненадання компенсації за невикористані дні щорічної основної відпустки, неоплати днів вимушеного простою, порушення правил охорони праці та порушення соціальних прав позивача.

Представники відповідача ОСОБА_2, ОСОБА_3 заперечували проти задоволення апеляційної скарги, вважають рішення суду першої інстанції правильним та справедливим.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість ухваленого по справі рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Як встановив суд та вбачається з матеріалів справи, позивач, 15.11.2007 року був прийнятий на роботу до ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» на посаду заступника головного конструктора у відділ головного конструктора.

03.08.2010 року він написав заяву про звільнення з роботи за власним бажанням з 18.08.2010 року, оскільки відповідач систематично порушував норми ОСОБА_6 України, законодавства про працю, не виплачуючи заробітну плату в повному розмірі, зменшуючи розмір встановленої заробітної плати, не повідомляючи завчасно про це працівників, виплачуючи заробітну плату з порушенням строків виплати.

Наказом №107-К від 05.08.2010 року позивач був звільнений за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України з відповідним записом «Звільнений з роботи за власним бажанням 05.08.2010 року». Проте він у своїй заяві просив звільнити його у відповідності до ч.3 ст. 38 КЗпП України у визначений ним строк, а саме з18.08.2010 року за власним бажанням, оскільки відповідач не виконує законодавство про працю.

З врахуванням викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо зміни у трудовій книжці ОСОБА_4 дати звільнення та формулювання причин звільнення. Проте судом першої інстанції не враховано, що за таких під- став звільнення відповідачу належить оплата вихідної допомоги, оскільки у відповідності до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору (ст.38) працівникові виплачується допомога у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку і обчислюється з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

Згідно довідки про середню заробітну плату, ОСОБА_4 у червні 2010 року було нараховано -1188грн. 42 коп., за липень 2010 року нараховано - 888 грн.74 коп.

1188, 42 + 888,74 = 2077,16 : 2 = 1038.58 грн. - середня заробітна плата за останні два місяці. Отже 1038,58 х 3 = 3315, 74 коп. вихідної допомоги, що належить до сплати позивачу.

Посилання позивача на те, що звільнення проведено з порушенням чинного законодавства обгрунтовано відхилені судом.

Що ж стосується вимог позивача, щодо стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу , компенсації за невикористану щорічну основну відпустку, вимушені простої, середнього заробітку за час затримки розрахунку то суд апеляційної інстанції вважає їх необґрунтованими та недоведеними, що спростовуються матеріалами справи.

З врахуванням наведеного, обставин, за яких позивачу заподіяно моральну шкоду, характеру і ступеню страждань ОСОБА_4 які є наслідком порушення прав на своєчасне отримання коштів та їх незначного розміру колегія суддів вважає, що сума в 1000 грн. буде достатньою для компенсації заподіяної моральної шкоди.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин апеляційна скарга представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 підлягає частковому задоволенню, а ухвалене по справі рішення підлягає скасуванню в частині відмови вимог про стягнення на користь ОСОБА_4 вихідної допомоги та моральної шкоди.

В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316 колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2011 року в частині відмови ОСОБА_4 в задоволенні вимог про стягнення вихідної допомоги та моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» на користь ОСОБА_4 вихідну допомогу у розмірі 2077 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Стягнути з ВАТ «Київський завод комунального машинобудування «Коммаш» на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 120 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

судді :