Справа № 1601/9929/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.09.2012 року. Автозаводський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Предоляк О.С.

при секретарі - Борщенко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат-ЛТД»про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат-ЛТД»про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В позовній заяві, зазначав, що працював з 11.04 по 12.04.2011 року слюсарем ремонтником 3 розряду, а з 12.04.2011 року по 06.07.2011 року заступником головного енергетика. Згідно наказу №104-К від 06.07.2011року звільнений за власним бажанням. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 07 листопада 2011 року стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат-ЛТД» на його користь суми, належні при звільненні у розмірі 1417,18 грн.

Просив стягнути з підприємства на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 16 030 грн.

Позивач надав письмову заяву з проханням справу розглянути у його відсутність, позов підтримав, просив задовольнити.

Представник відповідача просив справу розглянути у його відсутність, підтримав письмові заперечення.

Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, приходить до наступного.

За статтею 47 Кодексу законів про працю роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Судом достовірно встановлено, що обставини викладені в позові мали місце. ОСОБА_1 працював у відповідача товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат ЛТД»на посаді слюсаря ремонтника з 11.04 по 12.04.2011 року слюсарем ремонтником 3 розряду, а з 12.04.2011 року по 06.07.2011 року заступником головного енергетика. Згідно наказу №104-К від 06.07.2011року звільнений за власним бажанням. На дату звільнення йому нараховано розрахункову суму в сумі 1417,18 грн., розрахунок роботодавця з найманим працівником не був проведений. Рішенням Автозаводського районного суду м Кременчука від 07 листопада 2011 року стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат-ЛТД» на його користь суми, належні при звільненні у розмірі 1417,18 грн.

У статті 233 Кодексу передбачено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів: працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (частина перша); у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком (частина друга).

У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд, при вирішенні справи, виходить з наступного.

Строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору як складова механізму реалізації права на судовий захист є однією з гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин.

Рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 дано офіційне тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 117, 2371 цього кодексу.

Конституційний Суд України визначив, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозвязку з положеннями статей 116, 117, 2371 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Як зазначив у запереченнях відповідач фактичний розрахунок з працівником відбувся 24 лютого 2012 року, а тому строк звернення до суду закінчився 24 травня 2012 року.

На підставі наведеного необхідно відмовити позивачу у задоволенні позову у зв»язку з пропуском тримісячного строку звернення до суду.

Керуючись рішенням Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, ст.ст. 8, 10, 11, 57 60, 131, 158, 179, 185, 208, 209, 212 215, 218, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до товариства з обмеженою відповідальністю «Фірма Сіат-ЛТД»про стягнення середньомісячного заробітку за час затримки розрахунку при звільненн

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Суддя: