_____________________________________________________________________________
Справа№1512/4938/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2012 р. року, Київський районний суд м. Одеси в складі:

Головуючого судді Луняченка В.О.

при секретарі Лазнікові І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 04.04.2012 року звернулась до Київського районного суду з позовними вимогами про встановлення факту, що померла ОСОБА_4 була власником, на праві спільної сумісної приватної власності Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_1; визнання право власності за померлою, 07.12.2009 року, ОСОБА_4, на Ѕ від частки 39/1000 домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, як спільної сумісної власності подружжя; визнання недійсним правочину дарування 39/1000 домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, укладеного 27.09.2011 року між ОСОБА_2, як дарувальником, та ОСОБА_3, як обдарований ; встановити факт, що Ѕ частина квартири за адресою АДРЕСА_1 та 19,5/1000 частин ЖБК у вигляді домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського 19, входять до складу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4.

Свої позовні вимоги позивач, та її представник у судовому засіданні, обґрунтовували тим, що померла 07.12.2009 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1953 року до моменту смерті ОСОБА_4 В даному шлюбі подружжя ОСОБА_4 народили дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_3. Які є спадкоємцями майна спадкодавця ОСОБА_4 Під час шлюбу, на підставі рішення Київського районного суду м. Одеси від 2002 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 набув право власності на квартиру №70 за адресою м. Одеса, вул. Краснова 9. Доказами того, що вказана квартира була спільною власністю подружжя ОСОБА_2, на думку позивача та її представника, є факти того, що ОСОБА_1 на свої особисті кошти, на прохання матері, двічі робила ремонт у квартирі, там проживав її син унук померлої ОСОБА_6. Крім того, під час шлюбу з ОСОБА_4 ОСОБА_2 набув право власності на 39/1000 частин ЖБК у вигляді домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського, 19, на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння від 20.06.2000 року. Пай на вказану частину ЖБК був переданий відповідачу матерію ОСОБА_2 ОСОБА_7, 08.01.1984 року у звязку з труднощами по утриманню будинку і земельної ділянки повязані з похилим віком та станом здоровя. Доказами того. Що вказана 39/1000 частка ЖБК була спільною сумісною власністю, на думку позивача та її представника, є як сам факт отримання паю, так і те що позивачка надавала, на прохання матері, свої особисті гроші на утримання будинку та земельної ділянки. Встановлення факту того, що вищезазначені обєкти нерухомості були спільною сумісною власністю ОСОБА_4 та ОСОБА_2, є підставою для визнання права власності на Ѕ частку від вищевказаної квартири та частки ЖБК., а також підставою для визнання недійсним договір дарування укладений 27.09.2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а також встановлення факту того, що1/2 частка квартири АДРЕСА_2 та 19,5/1000 частки ЖБК у вигляді домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого у м. Одесі, вул. Авдеєва-Чорноморського,19 входять до складу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4.

Відповідачі позов не визнали, у судовому засіданні пре станик відповідачів обґрунтовував свої заперечення там, що з боку позивачки не доведено, що квартира АДРЕСА_3 була спільною сумісною власністю подружжя, так як згідно рішення Київського районного суду м. Одеси позикодавцем та кредитором був визнаний саме ОСОБА_2, ніяких доказів що позичені кошти були сумісною власністю подружжя не надано. Також не доведено, що ремонт квартири здійснювався взагалі, або здійснювався за власні кошти позивачки не надано. Безоплатна передача паю в ЖБК фактично е договором дарування., тому недоведене у судовому засіданні чому, позивачка вважає частину ЖБК також сумісною власністю.

Суд, проаналізувавши надані учасниками процесу доказі, та вислухавши обґрунтовування позову та заперечень, прийшов до висновку в недоведеності позовних вимог з боку позивачки та її представника, з наступних підстав:

Правовідносини стосовно спадкового майна померлої 07.09.2009 року ОСОБА_4, врегульовані ЦК України ( якій набрав чинності з 1 січня 2004 року). Так, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Частина друга ст. 1220 ЦК України проголошує, що часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Згідно ч.1 ст. 1226 ЦК України.

На думку представника позивача правовідносини, стосовно сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_2, повязані з придбанням у власність 01.11.2002 року квартири №70 домоволодіння №9 по вул. Краснова 9 у м. Одесі та придбанням у власність 20.06.2000 року ЖБК Спокійу вигляді домоволодіння із земельної ділянкою розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, врегульовані Кодексом про шлюб та сімю України ( 1969 року, якій втратив чинність з 1 січня 2004 року). Таким чином суд розглядає позовні вимоги які стосуються встановлення факту правового статусу вищевказаного нерухомого майна на момент переходу права власності до ОСОБА_2

Ст. 22 КпШС України проголошує, що майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя маж рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. При укладенні угод одним із подружжя вважається, відповідно до ч.2 ст. 23 КпШС України, що він діє за згодою другого з подружжя. Майно. Яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них, згідно вимог ч.1 ст. 24 КпШС України. Якщо майно, яке було власністю одного із подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох. Воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

У даному випадку суд вважає, доведеним, що під час шлюбу ОСОБА_2 було безоплатно матерію переданий виплачений пай на частину домоволодіння та земельної ділянки. Ствердження позивачки, та її представника, відносно суттєвого збільшення вартості майна у звязку з використанням грошей доньки ОСОБА_1, яка начебто передавала власні кошти лише матері, яка на ці кошти зробила ремонт, не доведені у судовому засіданні, і на думку суду не є доказами для визнання спільної сумісної власності, а е доказами того. що безпосередньо кошти ОСОБА_1 суттєво вплинули на вартість домоволодіння та земельної ділянки, що не є предметом дослідження суду у даному судовому розгляді.

Також на думку суду, не є доказами для встановлення факту визнання право власності за ОСОБА_4, ствердження свідків з боку позивачки і пояснення самої позивачки, щодо проведення ремонту у квартирі АДРЕСА_4 за кошти самої позивачки ОСОБА_1, та проживання у вказаної квартирі сина позивачки.

Не доведені у судовому засіданні є і вимоги стосовно визнання недійсним договору дарування 39/1000 домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, укладеного 27.09.2011 року між ОСОБА_2, як дарувальником, та ОСОБА_3, як обдарованим. Так не доведено, які саме вимоги ст. 215 ЦК України є підставами для визнання цього договору недійсним.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 209, 212-215, 223, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 про встановлення факту, що померла ОСОБА_4 була власником, на праві спільної сумісної приватної власності Ѕ частки квартири за адресою АДРЕСА_1; визнання право власності за померлою ОСОБА_4, право власності на Ѕ від частки 39/1000 домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, як спільної сумісної власності подружжя; визнання недійсним правочину дарування 39/1000 домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського,19, укладеного 27.09.2011 року між ОСОБА_2, як дарувальником, та ОСОБА_3, як обдарований ; встановити факт, що Ѕ частина квартири за адресою АДРЕСА_1 та 19,5/1000 частин ЖБК у вигляді домоволодіння із земельною ділянкою, розташованого за адресою м. Одеса, вул. Авдеєва-Чорноморського 19, входять до складу спадкового майна спадкодавця ОСОБА_4.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області шляхом подання до Київського районного суду м. Одеси апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя : Луняченко В. О.