Справа №: 2-1459/11
РІШЕННЯ

Іменем України

"31" травня 2012 р. Олександрійський міськрайонний суд

Кіровоградської області

в складі судді Петрової О.Ф.

при секретарі Сніжко І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Олександрії цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, де третьою особою є публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», про визнання договору позики недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 1 серпня 2008 р. він видав відповідачеві розписку про зобовязання повернути останньому кошти на суму 96 000 умовних одиниць, а також відсотки на суму 2640 умовних одиниць. Зазначена розписка була видана ним під впливом погрози з боку ОСОБА_2, у якого перебували належні йому, позивачеві, комбайни, які до цього були викрадені. ОСОБА_2 погодився повернути комбайни, але за умови, що він напише розписку про отримання в борг 96 000 умовних одиниць грошових коштів. Він змушений був написати таку розписку, оскільки відповідач висловлював наміри знищити комбайни, якщо він, позивач, не передасть йому ці кошти або ж зажадає допомоги правоохоронних органів. Коштів від ОСОБА_2 він не отримував, розписка була видана ним з метою власної безпеки та безпеки членів сімї. На той час він мав стабільний дохід і не потребував додаткових коштів. На підтвердження своїх доводів вдався до послуг експерта - почеркознавця, який дійшов висновку про те, що розписка написана в незручній для письма позі та під впливом хвилювання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з наведених у заяві підстав та пояснив, що ОСОБА_1, який перебуває на обліку у лікарні з приводу черепно-мозкової травми, під впливом психічного тиску з боку ОСОБА_2 написав розписку про отримання коштів, побоюючись за себе та свою сімґю.

Представник відповідача позов не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 ніякої тиску на ОСОБА_1 не здійснював. Твердження ОСОБА_1 про зворотне вважає надуманими. В інших випадках, коли ОСОБА_1 вважав , що йому загрожує небезпека, він діяв більш рішуче, застосувавши вогнепальну зброю для залякування осіб, які стежили за періщенням комбайну, на який було накладено арешт з метою виконання судового рішення про стягнення боргу. ОСОБА_1 на час укладання договору позики було вигідно отримати кошти в борг у ОСОБА_2, а не скористатися кредитом банку, умови надання якого є більш обтяжливішими. Висновок експерта почерокознавця зроблено не з використанням оригіналу розписки, а лише її копії, а також з власної ініціативи позивача, тому вони не можуть бути прийняті до уваги.

Представник третьої особи без самостійних вимог - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» в судове засідання не зявився, причини своєї неявки суду не повідомив.

Вислухавши пояснення представників сторін, показання свідка ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Суд встановив, що 1 серпня 2008 р. позивач ОСОБА_1 видав відповідачеві ОСОБА_2 розписку про зобовязання повернути останньому до 31 грудня 2008 р. кошти на суму 96 000 умовних одиниць та сплатити проценти на суму 2640 умовних одиниць.

16 квітня 2009 р. апеляційний суд Кіровоградської області ухвалив рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів на суму 739 200 грн., еквівалентну 96 000 доларам США, та процентів від суми позики - 20 328 грн., еквівалентну 2640 доларам США, які відповідно до цієї розписки ОСОБА_1 мав повернути ОСОБА_2 Рішення набрало законної сили і звернено до виконання.

ОСОБА_1 оспорює договір позики з підстав, передбачених ст. 231 ЦК України, вважаючи, що правочин вчинений всупереч його волі внаслідок застосування до нього психічного тиску.

Відповідно до ч.1 ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

За змістом цієї правової норми під психічним тиском слід розуміти незаконні дії. Факт застосування насильства відносно позивача з боку відповідача не доведено.

З матеріалів справи вбачається, що сторони займалися підприємницькою діяльністю і були діловими партнерами.

Складаючи розписку, позивач усвідомлював свої дії, оскільки є дієздатною особою. У випадку здійснення на нього тиску мав можливість звернутися за допомогою до сторонніх осіб та до правоохоронних органів для захисту своїх прав та інтересів.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 16 квітня 2009 р. про стягнення з ОСОБА_1 коштів за розпискою, яка слугувала доказом наявності договору позики, набрало законної сили. Апеляційний суд визнав необґрунтованими доводи ОСОБА_1, якими він оспорював позовні вимоги.

Оцінюючи докази по цій справі, суд не приймає до уваги висновки експертизи, яка проведена за ініціативою позивача, а не на підставі ухвали суду з дотриманням вимог ЦПК України, й ґрунтується на електрофотокопії розписки, а не на оригіналові. Висновки експерта про те, що на його виконавця діяли внутрішні та зовнішні збиваючи фактори, зокрема, хвилювання, носять характер припущень, а не безперечних тверджень. При цьому залишається незясованим питання , чим саме було викликано хвилювання.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3 показав, що влітку (мабуть 2009 р.) він був очевидцем того, як ОСОБА_1 на вул. Діброви м. Олександрії сів на переднє сидіння автомобіля ОСОБА_2 Через лобове скло автомобіля він побачив, як ОСОБА_1 закинув голову назад та махав руками, а згодом вискочив з машини блідий та знервований, сів до салону свого автомобіля й поспіхом поїхав. Потім він довго не відповідав на його телефонні виклики, а через три дні при зустрічі показав сліди на шиї начебто від зашморгу.

Суд критично оцінює свідчення ОСОБА_3, оскільки він перебуває в дружніх відносинах з позивачем і виказує неприязнь до ОСОБА_2, про що зазначив в судовому засіданні.

Сам позивач в позовній заяві не вказує на застосування до нього фізичного насильства, посилаючись лише на застосування психічного насильства - погроз знищення належного йому майна та застосування фізичного насильства до членів його сімґї.

Крім того, відсутні дані про те, що ОСОБА_1 проходив судово-медичне обстеження на предмет наявності у нього тілесних ушкоджень та ймовірного механізму їх спричинення, і вони мали місце.

В ході перевірки,яка здійснювалася органом дізнання Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області за заявою ОСОБА_1 щодо насильства з боку ОСОБА_2 та інших осіб, факт насильства не підтвердився, в звязку з чим винесено постанову про відмову в порушенні кримінальної справи.

Звертає на себе увагу також те , що обставини, за яких було надано розписку, викладені в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи, суттєво відрізняються від тих, які викладені в позовній заяві про визнання договору позики недійсним.

Отже, незаперечних доказів на підтвердження позовних вимог, не надано.

На підставі ч.1 ст. 231 ЦК України, керуючись ст.ст.10,11,60, ст.ст.214-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики від 1 серпня 2008 р., недійсним, відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Кіровоградської області через Олександрійський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя