Справа № 1309/2-200/11 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський Є.П. Провадження № 22-ц/1390/5869/12 Доповідач в 2-й інстанції: Шеремета Н. О. Категорія: 37
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді: Шеремети Н.О.

суддів: Гірник Т.А., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю:ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 25 червня 2012 року,-

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, складеного ОСОБА_8 та посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. 10.01.2006 р.

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено, визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_8, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л. 10.01.2006 р.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4, вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом порушено матеріальні та процесуальні права відповідачів та їх представників, які не мали можливості ознайомитися з актом посмертної судово - психіатричної експертизи, і яким було відмовлено у задоволенні клопотання про долучення до матеріалів справи наданих ними доказів. В оскаржуваному рішення суд першої інстанції, як підставу для визнання заповіту недійсним, послався лише на акт посмертної судово - психіатричної експертизи ОСОБА_8, не врахувавши того, що до і після складання заповіту заповідач працював, виконуючи при цьому складні, як технічно, так і організаційно, службові обов»язки. Вважає висновок експертизи упередженим, заангажованим, порушуючим етику та обов»язки експерта. Не була предметом судового дослідження амбулаторна картка, видана Львівським обласним наркологічним диспансером. Також суд безпідставно зазначив в оскаржуваному рішенні про те, що відповідачами не було надано жодних доказів щодо спростування даного факту, оскільки такі докази подавались, однак суд відмовив у долученні їх до матеріалів справи. На думку апелянта судом порушено норми процесуального закону, оскільки рішення суду було проголошено через три дні після судових дебатів. З наведених підстав просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4, ОСОБА_3 в підтримання доводів апеляційної скарги, заперечення ОСОБА_2. щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги з врахуванням наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задоволюючи позовні вимоги суд першої інстанції прийшов до висновку про визнання заповіту, складеного ОСОБА_8 10.01.2006 р. недійсним, оскільки що при його укладенні заповідач страждав на психічний розлад, не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними, а отже його волевиявлення при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його волі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з врахуванням наступного.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позов заявлений з тих підстав, що заповідач, ОСОБА_8, за станом здоров»я у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення при складанні заповіту не було вільним і не відповідало його волі, а тому позивач на підставі ч.2 ст. 1257 ЦК України просив визнати заповіт недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним. .

Згідно з ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 р. №9 «Про практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» роз»яснено, що під час розгляду справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч.2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов»язаний призначити посмертну судово - психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Під час розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що 10.01.2006 року ОСОБА_8 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Стоцко Т.Л., за яким кошти на рахунках у ВАТ «Електрон Банк» заповів ОСОБА_6, кошти на рахунку у ВАТ «БІГ Енергія» ОСОБА_7, а решту майна, з чого б воно не складалось заповів ОСОБА_10, яка після одруження змінила прізвище на «ОСОБА_5».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 24.05.2008 р.

Задовольнивши позов та визнавши заповіт недійсним, суд першої інстанції, як доказ, взяв до уваги акт посмертної судово - психіатричної експертизи №954 від 07.11.2011 p., з якого вбачається, ц Сідор що на момент складання заповіту, 10.01.2006 p., ОСОБА_8 страждав стійким хронічним психічним розладом у вигляді органічного розладу особистості та поведінки внаслідок ураження головного мозку змішаного ґенезу (атеросклероз, гіпертонічна хвороба, черепно - мозкові травми, алкоголізація) з вираженим психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. (а.с. 53-55).

На думку колегії суддів акт посмертної судово - психіатричної експертизи стану здоров»я ОСОБА_8 містить чіткий і однозначний висновок про те, що заповідач на момент складання ' рішеь заповіту не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, і стосується стану заповідача саме на момент складання заповіту.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_8 під час складання заповіту перебував у стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, що свідчить про те, що його волевиявлення не було вільним, не відповідало його волі.

Установивши зазначене вище, суд першої інстанції дійшов обргунтованого висновку про недійсність заповіту з підстав, передбачених ст. 225, ч.2 ст.1257 ЦК України.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 ст. 147 ЦПК України передбачено, що висновок експерта для суду не є обов»язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими іст. 212 цього Кодексу, згідно з якою суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність,допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності.

Висновок експертизи є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку у сукупності з іншими доказами.

Як вбачається з матеріалів справи представники відповідача не надали суду першої інстанції жодних доказів на спростування висновку посмертної судово - психіатричної експертизи про перебування ОСОБА_8 в момент складання заповіту в стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, не зверталися до суду з клопотанням про їх витребування у зв»язку з неможливістю отримання таких. Не погодившись з актом посмертної судово - психіатричної експертизи, вважаючи його необгрунтованим, таким, що суперечить іншим матеріалам справи та викликає сумніви в його правильності, представники ОСОБА_5 також не зверталися до суду з обгрунтованим письмовим клопотанням про призначення відповідно до ч.2 ст.150 ЦПК України повторної експертизи, таке в матеріалах справи відсутнє.

За відсутності інших доказів, обов»язок подання яких покладено на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні підставно посилається на акт посмертної судово - психіатричної експертизи №954 від 07.11.2011 p., як доказ перебування ОСОБА_8 в момент складання заповіту в стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Щодо доводів апеляційної скарги, то відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести Ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 2 ст. 27 ЦПК України передбачає, що особи, які беруть участь у справі, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов»язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.1 ст. 137 ЦПК України у випадках, коли щодо отримання доказів у сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі, є складнощі, суд за їх клопотанням зобов»язаний витребувати такі докази. Клопотання про витребування доказів має бути подано до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання не проводиться - до початку розгляду справи по суті із долученням відомостей про неможливість отримання таких доказів особисто стороною або іншою особою, яка бере участь у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, журналу судового засідання від 22.06.2012 р. (а с. 108) клопотання про огляд трудової книжки ОСОБА_8, без зазначення причин неможливості подання такого доказу до початку розгляду справи по суті, було заявлено представником ОСОБА_5 ОСОБА_4 в судовому засіданні 22.06.2012 p., на стадії дослідження судом письмових доказів, а тому суд першої інстанції з врахуванням положень вищезазначених норм цивільного процесуального законодавства підставно відмовив у задоволенні заявленого клопотання.

Дослідження судом апеляційної інстанції нових доказів, які були подані апелянтом разом з апеляційною скаргою і які не досліджувались судом першої інстанції, а саме, копія трудової книжки ОСОБА_8, яка без поважних причин своєчасно не була подана суду першої інстанції, листа Львівського експериментального заводу від 01.08.2012 р. №251, отриманого вже після ухвалення рішення суду по даній справі, суперечитеме вимогам ч.2 ст. 303 ЦПК України, п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 р. №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку».

Безпідставними є доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції прав відповідачів та їх представників на ознайомлення з актом посмертної судово - психіатричної експертизи, оскільки як вбачається з матеріалів справи (а.с. 56) представник ОСОБА_5 - ОСОБА_4 20.03.3012 р. ознайомився з матеріалами справи, в тому числі і з актом посмертної судово - психіатричної експертизи.

Доводи апеляційної скарги про недотримання судом вимог ч.3 ст.209 ЦПК України також є безпідставними, необгрунтованими, оскільки, як вбачається з журналів судових засідань від 22.06.2012 р. та 25.06.2012 p., в судовому засіданні 22.06.2012 р. під час судових дебатів було оголошено перерву до 25.06.2012 p., 25.06.2012 р. судові дебати були продовжені, в них виступила представник позивача - ОСОБА_11, і після закінчення судових дебатів суд вийшов до нарадчої кімнати для ухвалення рішення, вступна та резолютивна частина якого були проголошені 25.06.2012 р. Тобто, вступна та резолютивна частина рішення була проголошена в тому самому засіданні, в якому закінчився розгляд справи.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Частиною 3 ст. 309 ЦПК України передбачено, що порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Відповідно до ч.І ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з»ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.І ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_4 - відхилити, рішення Залізничного районного суду м.Львова 25 червня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуюча:

Судді: