АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22-2690/36/12 Головуючий у 1-й інстанції: Зінченко С.В. Доповідач: Невідома Т.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 серпня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого - Невідомої Т.О.

суддів - Пікуль А.А., Нежури В.А.

при секретарі - Дем'яненко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, на заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації, третя особа: ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, про визнання дій протиправними та визнання недійсним свідоцтва,

встановила:

У грудні 2010 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна Київської міської державної адміністрації та просила суд визнати дії відповідача протиправними по видачі ОСОБА_2 свідоцтва НОМЕР_1 від 14.12.1992 на право особистої власності на перенесення гаражу, виданого на підставі рішення Жовтневої райради №238 від 14.05.1990 «Про дозвіл на перенесення гаражу» та визнати дане свідоцтво НОМЕР_1, видане 14.12.1992 ОСОБА_2, на право власності на гараж недійсним.

Заочним рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 15 серпня 2011 року позов задоволено.

Визнано протиправними дії Комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» Київської міської державної адміністрації по видачі ОСОБА_2 свідоцтва НОМЕР_1 від 14 грудня 1992 на право особистої власності на перенесення гаражу, виданого на підставі рішення Жовтневої райради № 238 від 14.05.1990 «Про дозвіл на перенесення гаражу».

Визнано недійсним свідоцтво НОМЕР_1 видане 14 грудня 1992 ОСОБА_2 на право особистої власності на гараж.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 15 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у позові ОСОБА_4 При цьому зазначила, що суд визнав недійсним свідоцтво про право власності на гараж на підставі частини першої статті 23 Земельного Кодексу України (в редакції 18.12.1990 року), в той час як предмет спору не пов'язаний із земельними відносинами, спірні правовідносини є цивільними і регулюються розділом 1 Цивільного Кодексу України. Поза увагою суду залишився той факт, що відносини між відповідачем та ОСОБА_2 щодо видачі свідоцтва на право особистої власності на гараж НОМЕР_1 від 14.12.1992 виникли і припинилися до набрання чинності Цивільним Кодексом України, який суд застосував до спірних правовідносин. На думку апелянта до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми законодавства, яке було чинним станом на 1992 рік. Крім того, пред'являючи позов, ОСОБА_4 посилалась на те, що дії відповідача порушують її права як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1. Відповідно до матеріалів справи державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,9 га на АДРЕСА_1 у м.Києві позивачка отримала 19 лютого 2009 року, тобто через 17 років після того, як відповідач видав спірне свідоцтво про право власності на гараж. На думку апелянта, дії відповідача з видачі свідоцтва про право власності на гараж НОМЕР_1 від 14 грудня 1992 року жодним чином не порушували і не могли порушити права ОСОБА_4 на земельну ділянку на АДРЕСА_1 у м.Києві, яку вона отримала 19 лютого 2009 року.

05.07.2012 ухвалою Апеляційного суду міста Києва залучено до участі у справі спадкоємця ОСОБА_2, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, його дружину ОСОБА_3.

В судовому засіданні ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу з наведених підстав, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_4 заперечував проти апеляційної скарги, вважав, що спір судом вирішений правильно.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи свідоцтво про право особистої власності на гараж НОМЕР_1 від 14 грудня 1992 року на ім'я ОСОБА_2 було видано відповідачем на підставі на підставі рішення виконкому №238 Жовтневої районної Ради народних депутатів від 14.05.1990 року (а.с.30, 31-32). Дане рішення є чинним, недійсним чи незаконним у судовому порядку не визнавалось.

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної Ради народних депутатів №238 від 14.05.1990 року ОСОБА_2, як виняток, було дозволено перенести належний йому гараж за власний рахунок на земельній ділянці згідно з генеральним планом будівництва по АДРЕСА_2 (а.с.29).

З тексту рішення вбачається, що ОСОБА_2 як власник садиби НОМЕР_2 по вул.Бориславській у м.Києві надав згоду на відселення і знесення будинку і споруд(серед яких був і гараж) за умови надання його сім'ї необхідної жилої площі в будинку на АДРЕСА_3, а також виділення місця для гаража в одному із гаражно- будівельних кооперативів, що знаходяться поряд. За відсутності місця для гаража в поряд розташованих ГБК, як виняток, виконком Жовтневої райради м.Києва дозволив третій особі перенести належний йому гараж за власний рахунок на земельній ділянці по АДРЕСА_2.

Згідно рішення Київської міської ради №842/842 від 11.12.2008 земельна ділянка по АДРЕСА_1 у Солом'янському районі передана у приватну власність ОСОБА_4 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.14-15).

На підставі зазначеного рішення органу місцевого самоврядування ОСОБА_4 19.02.2009 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3 (а.с.16).

Звернувшись до суду з позовом, ОСОБА_4 посилалась на те, що дії відповідача щодо видачі спірного свідоцтва порушують її права як власника земельної ділянки по АДРЕСА_1.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що позовні вимоги ОСОБА_4 обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів не погоджується з даним висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 11 ЦК України визначені підстави виникнення цивільних прав та обов'язків.

Постановою окружного адміністративного суду міста Києва від 21 листопада 2011 року визнано незаконним та скасовано рішення Київської міської ради №842/842 від 11.12.2008 року «Про передачу громадянці ОСОБА_4 у приватну власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд на АДРЕСА_1 у Солом'янському районі.

Визнано не чинним Державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданий ОСОБА_4 19.02.2009 року на підставі рішення Київської міської ради №842/842 від 11.12.2008 року, зареєстрований в Книзі записів державної реєстрації актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди за №06-7-03662.

Постанова набрала законної сили.

Таким чином, ОСОБА_4 не є власником земельної ділянки, а тому у неї відсутнє право вимоги щодо визнання недійним правовстановлюючого документу на нерухоме майно, яке розташоване на вказаній земельній ділянці.

Згідно статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, судова колегія дійшла висновку, що оскільки відсутнє право,

що потребує захисту, правових підстав для задоволення позову не має.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст.303,304,307,309,314,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, правонаступником якого є ОСОБА_3, задовольнити.

Заочне рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 15 серпня 2011 року скасувати та ухвалити нове про відмову в позові.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього касаційного суду.

Головуючий: Судді