АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження 22-ц/2090/8078/2012 р. Головуючий 1 інстанції Сенаторов В.М.
Справа № 2018/438/2012 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: право власності
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Коваленко І.П

суддів Коровіна С.Г., Довгаль Г.П.

при секретарі Рудь А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м.Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради на рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Харківської міської ради про визнання права власності.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що їй згідно договорів купівлі-продажу, на праві приватної власності належить квартира №19, по вул. Мироносицька, буд. №32 в м. Харкові.

В 2002 році вона провела самочинну реконструкцію вказаної квартири з улаштуванням прибудови та балкону. Рішенням Харківської міської ради від 30.04.2003 за № 102/03 їй було надано дозвіл на збереження / розміщення / об'єкта виконаної реконструкції АДРЕСА_1. Відповідно до технічного висновку технічний стан основних будівельних конструкцій відповідає категорії II та є задовільним. Технічний стан будівельних конструкцій забезпечує несучу здатність, достатню для нормальної експлуатації квартири.

В звязку з цим просила визнати за нею право приватної власності на трьохкімнатну квартиру № 19, в житловому будинку №32, по вул. Мироносицька, загальною площею 224,8 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м.

Представник Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Крім цього, в поданій заяві представник ХМР вказав, що проти позовних вимог не заперечував у зв'язку з тим, що в матеріалах справи є рішення Харківської міської ради про збереження об'єкту самочинного будівництва.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2012 року позовні вимоги задоволені і визнано за ОСОБА_1 право приватної власності на трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 224,8 кв.м., житловою площею 61,6 кв.м. з прибудовою приміщень на першому поверсі, надбудовою другого поверху, мансарди та балкону.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Київського району м.Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради просить рішення суду скасувати і в позові відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з?явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 22 Закону України Про основи містобудування забудова земельних ділянок, що надаються для містобудівних потреб, здійснюється після виникнення права власності чи права користування земельною ділянкою у порядку, передбаченому законом, та отримання дозволу на виконання будівельних робіт. Право на забудову (будівництво) полягає у можливості власника, користувача земельної ділянки здійснювати на ній у порядку, встановленому законом, будівництво об'єктів містобудування, перебудову або знесення будинків та споруд.

Статтею 18 Закону України Про основи містобудування в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, було передбачено, що закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Експлуатація не прийнятих у встановленому законодавством порядку об'єктів забороняється.

Відповідно до ст. 30-1 Закону України Про планування і забудову територій у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється приймальними комісіями. Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Кабінетом Міністрів України відповідно до закону.

До 1 січня 2009 року був чинним Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 року № 1243, яким визначалися основні вимоги та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів незалежно від джерел фінансування їх будівництва; з 1 січня 2009 року механізм та умови прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів встановлено Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року № 923.

Згідно з ч. ч. 1,2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Статтею 376 ЦК України також визначені певні правила, за якими можливе визнання за особою права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 Закону України Про основи містобудування спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 згідно договору купівлі-продажу, на праві приватної власності належить квартира №19, по вул. Мироносицька, буд. №32 в м. Харкові. (а.с.9).

Звертаючись з даним позовом ОСОБА_1 посилалась на те, що в 2002 році вона провела самочинну реконструкцію вказаної квартири з улаштуванням прибудови та балкону. Рішенням Харківської міської ради від 30.04.2003 за № 102/03 їй було надано дозвіл на збереження / розміщення / об'єкта виконаної реконструкції АДРЕСА_1.

При цьому вона посилається на лист начальника 6-го загону державної пожежної охорони Київського району м.Харкова від 31.05.2002 р. та лист Головного державного санітарного лікаря м.Харкова від 10.06.2002 р. як на докази щодо реконструкції спірної квартири, тобто, як на згоду відповідних служб майже 10 річної давнини.

Встановлено, що позивачка не зверталась до визначених законом органів, до компетенції яких належить вирішення питання про здачу збудованих будинків в експлуатацію, із заявою про прийняття реконструйованої нею квартири в експлуатацію, а також не надала суду затверджений проект квартири, з якого б убачалося, що квартира реконструйована із додержанням усіх будівельних норм та правил. Наданий висновок спеціаліста був складений щодо встановлення технічного стану конструкцій будівель й не підтверджує відповідність реконструйованої квартири, в тому числі, надбудови 2-го поверху та балкону, санітарним, пожежним та будівельним нормам.

Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З огляду на вказане звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво повинно мати місце при наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Оскільки позивачка не зверталась до визначених законом органів, до компетенції яких належить вирішення цього питання, із заявою про прийняття реконструйованої нею квартири в експлуатацію, то колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення ,яким в позові належить відмовити.

На підставі наведеного та керуючись п.2 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м.Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради задовольнити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 02 квітня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволені позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

судді