Справа № 2-4855/11 Провадження № 22-ц/0290/624/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Стадник І. М.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року місто Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановила:

ОСОБА_3 в жовтні 2011 року звернулася в Ленінський районний суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2010 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до неї та зобовязано усунути перешкоди в користуванні належними позивачу на праві власності 8/25 частинами житлового будинку шляхом відновлення перегородки з дверним отвором в кімнаті 1-3 площею 7,4 кв. м. в будинку №11 по тупику Шевченка в м. Вінниці, вона дізналася, що частина її власності, а саме кімнати 1-5 в будинку за вказаною адресою, належить відповідачеві.

Так, згідно з приміткою до договору купівлі-продажу будинку від 6 липня 1983 року, укладеного між батьком позивачки ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 в постійне користування останньої відійшла зокрема кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11.

Вона ж стала власником 17/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель за вищевказаною адресою в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 згідно із свідоцтвом про право на спадщину, виданим першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 20 жовтня 2006 року. До складу спадкового майна увійшли: житловий будинок «А», 1957 року побудови, цегляний, сіни «а», вбиральня «Ж», огорожа №1-№5.

Оскільки кімната 1-3 зазначена в примітці до договору купівлі-продажу від 6 липня 1983 року через помилку нотаріуса чи бюро технічної інвентаризації, а сторони договору насправді не мали наміру на її відчуження, про що свідчить той факт, що відповідач впродовж 27 років кімнатою не користувалася та не предявляла ніяких претензій з цього приводу, ОСОБА_3 просила визнати договір купівлі-продажу від 6 липня 1983 року частково недійсним, а саме, в частині «Примітка»: в постійне користування покупця відійшли: кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11.

Крім того, у звязку з правомірністю набуття позивачкою права власності на кімнату 1-5 (кухня) в будинку «А», розташованому за вищевказаною адресою, та оспорюванням її права з боку відповідача, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на зазначену кімнату та зобовязати КП «Вінницьке МБТІ»зареєструвати право власності на кімнату в порядку спадкування.

В подальшому позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 60), згідно з якою не підтримувала більше вимог про зобовязання КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»зареєструвати за нею право власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 6 липня 1983 року частково недійсним, а саме в частині «Примітка»: в постійне користування покупця відійшли: кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11. Визнано за ОСОБА_3 право власності на кімнату 1-5 (кухня) в зазначеному будинку.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального і матеріального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримала і просила задовольнити, а позивач ОСОБА_3 і її представник адвокат ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване. Представник третьої особи Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації», повідомленого в установленому порядку про дату, час і місце судового засідання, до суду не зявився, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові з наступних підстав.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону не відповідає. Воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, обставини справи, які суд вважав встановленими, є недоведеними, а висновок суду не відповідає дійсним обставинам справи.

Так, задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що кімната 1-3, яка була предметом договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 в 1983 році та зареєстрована КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»ніколи не переходила, як нерухоме майно, у власність до відповідача ОСОБА_2 Натомість позивач ОСОБА_3, як власник 17/25 часток жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 є добросовісним набувачем і набула право власності на частину будинку у формі та на підставах, що визначені законом (ст. 203, 328, 379, 380, 383, 1216, 1218 ЦК України).

В кімнаті 1-3 позивач проживала з народження, а кімнатою 1-5 (до складу якої увійшла кімната 1-3 після переобладнання) користується 40 років. Кімната підключена до системи опалення її квартири в будинку, вона провела капітальний ремонт кімнати 1-5.

Водночас ОСОБА_7 ніколи не зверталася з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння хоча добре знала, як і ОСОБА_4, про купівлю-продаж кімнати, не виготовила проектно-кошторисну документацію для встановлення дверного отвору з її квартири до кімнати 1-3.

Також суд послався на те, що виконком Вінницької міської ради 14 січня 2011 року самочинне переобладнання, здійснене ОСОБА_3 погодив та прийняв в експлуатацію.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає обставинам справи і суперечить вимогам закону.

Так, 6 липня 1983 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_2 купила 8/25 частин жилого будинку, що знаходиться в місті Вінниці по тупику Шевченка під номером 11.

В примітці до договору зазначено, що в постійне користування покупця відійшли: 1-3, 2-3, 2-2 кімнати загальною площею 22,1 кв. м., 2-1 кухня.

Цього ж дня договір посвідчено ОСОБА_8, державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори (а.с. 12).

8 березня 2006 року ОСОБА_4 помер, а спадкоємицею його майна є його дочка позивачка по справі ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 жовтня 2006 року нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори (а.с. 13).

До складу спадщини увійшли 17/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого в м. Вінниці, тупик Шевченка, 11, що належали померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого цією ж конторою 20 квітня 1979 року.

Відповідно до відомостей, викладених в довідці-характеристиці, виданій Комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації»22 серпня за №9295, на земельній ділянці розташовано: житловий будинок «А», 1957 року побудови, цегляний, сіни «А», вбиральня «Ж», огорожа №1-№5.

Самовільно зведені побудови: житлова прибудова «А»житловою площею 24,2 кв. м., житлова прибудова «А1»житловою площею 13,8 кв. м., тамбур «а2», козирок, ганок, веранда «а3», ганок, козирок, гараж «К», погріб «п/К», сарай «Д»в свідоцтво про право на спадщину не включені.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2010 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання усунути перешкоди в користуванні частиною будинку.

Зобовязано ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належних їй на праві власності 8/25 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами №11 по тупику Шевченка в м. Вінниці, шляхом зобовязання ОСОБА_3 відновити перегородки з дверним отвором в кімнаті 1-3 площею 7,4 кв. м., який існував на момент купівлі-продажу 06.07.1983 року.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку в частині переходу у постійне користування кімнати відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зокрема, вищевказаним рішенням суду встановлено, що кімната 1-3, яка належить ОСОБА_2 була обєднана з кімнатою 1-2, що належить ОСОБА_3 шляхом зняття перегородки між кімнатами і кімната, утворена в результаті такого обєднання позначена на план-схемі будинку як кімната 1-5.

Також встановлено, що ОСОБА_2 дозволила ОСОБА_3 користуватися своєю власністю, а саме кімнатою 1-3, проте не відчужувала її та не давала дозволу на її переобладнання шляхом обєднання з кімнатою позивачки 1-2 та утворення кімнати 1-5.

Судом в рішенні від 13 грудня 2010 року констатовано порушення ОСОБА_3 права власності ОСОБА_2 на спірну кімнату та відновлено це право у вищевказаний спосіб шляхом зобовязання ОСОБА_3 відновити перегородки з дверним отвором в кімнаті 1-3 площею 7,4 кв. м., який існував на момент купівлі-продажу 06.07.1983 року.

Як пояснила ОСОБА_3 в суді апеляційної інстанції і це підтверджено постановою державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 30 вересня 2011 року (а.с. 93) рішення від 13 грудня 2010 року в цій частині виконане в повному обсязі боржником усунуто перешкоди в користуванні майном шляхом відновлення стінної перегородки з дверним отвором.

Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтями 379, 380, ч. 2 ст. 383 ЦК України встановлено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Житловим будинком є будівля капітального типу, споруджена з дотриманням вимог, встановлених законом. іншими нормативно-правовими актами і призначена для постійного у ній проживання.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Вищевказані норми цивільного права не давали підстави суду першої інстанції, який на них послався, задовольняти позов ОСОБА_3 про визнання права власності на кімнату в будинку.

Поняття спадкування визначене в ст. 1216 ЦК України, згідно з якою це перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Кімната 1-3 не увійшла до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_4, так як згідно з договором купівлі-продажу від ІНФОРМАЦІЯ_1 її було відчужено ОСОБА_2

Не увійшла до складу спадкового майна і кімната 1-5, на яку претендує позивач, так як рішенням Ленінського районного суду від 13.12.2010 року встановлено, що дана кімната була самочинно переобладнана за рахунок обєднання кімнати 1-3, яка належить ОСОБА_2 з кімнатою 1-2, яка належить ОСОБА_3

За змістом ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

В матеріалах справи (а.с. 27) наявна довідка про погодження прийняття обєкта будівництва в експлуатацію від 14.01.2011 року №18, в якій приміщення 1-5 (кухня) площею 21,5 кв. м. в житловому будинку літ. «А»вказане як самочинно переобладнане в 1998 році, що також підтверджує неможливість входження його до складу спадщини, а відтак - і набуття ОСОБА_3 в порядку спадкування права власності на кімнату 1-5.

Таким чином, позивачем відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України не доведено виникнення у неї права власності на спірне майно, порушення цього права з боку відповідача, а судом застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які не підлягали застосуванню, що є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці про визнання за ОСОБА_3 права власності на кімнату 1-5 (кухня) будинку «А», розташованого в м. Вінниці, по тупику Шевченка, 11 скасувати, а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на нерухоме майно відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_9
Судді: (підпис) (підпис)ОСОБА_10 ОСОБА_11
«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.