Справа № 1411/1606/12
Провадження № 2/1411/617/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2012 року

Жовтневий районний суд Миколаївської області в складі:

головуючого судді Козаченка Р.В., при секретарі Бітюковій С.В.,

розглянувши без участі сторін у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в:

12 квітня 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»(далі ОСОБА_2) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

В позовній заяві зазначало, що 21 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір кредиту № NKN0GA00000052 на суму 27690 доларів США зі сплатою 11,04 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 20 вересня 2017 року. Того ж дня, в забезпечення наданого кредиту, між Банком та ОСОБА_1В був укладений договір іпотеки, згідно якого він надав Банку в іпотеку належний йому будинок за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Галицинове, вул. Андрєєва, 8.

Посилаючись на те, що отримавши кредит ОСОБА_1 не виконав умови кредитного договору, через що станом на 14 лютого 2012 року за ним утворилася загальна кредитна заборгованість в сумі 50182,70 доларів США, що еквівалентно 400457 грн.94 коп., тому просило в рахунок погашення даної заборгованості звернути стягнення на зазначений будинок та земельну ділянку під ним шляхом їх продажу іншій особі-покупцю, та виселити відповідача з житлового помешкання зі зняттям його з реєстрації.

В судове засідання сторони не зявилися, про його час та місце були повідомлені належним чином, причини неявки відповідача невідомі, а представник позивача надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі, позов просила задовольнити.

Суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки наявних в ній матеріалів достатньо для її вирішення по суті.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих доказів суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав

Так, судом встановлено, що 21 вересня 2007 року між ОСОБА_1 та Банком був укладений договір кредиту № NKN0GA00000052 на суму 27690 доларів США (далі Договір), в якому сторони узгодили всі його умови.

Відповідно до ОСОБА_2 зобовязався надати позичальнику, тобто

ОСОБА_1, кредит в зазначеній сумі у валюті США на придбання нерухомості та витрат по її оформленню. Кредит був наданий з умовою сплати відсотків за його користування в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Термін повернення кредиту 20 вересня 2017 року. Погашення кредиту повинно було здійснюватися щомісячними платежами в розмірі 397,12 доларів США, згідно Графіку погашення кредиту (п. 7.1 ОСОБА_2).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно з ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ч. 1 ст. 1050 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обовязку виконання зобовязання та повинен сплатити суму боргу та процентів, передбачених договором.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших атів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Зі свого боку ОСОБА_2 виконав всі взяті на себе зобовязання, а відповідач навпаки, порушив його умови в частині своєчасної сплати кредитних платежів.

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором, долученого до матеріалів справи, станом на 14 лютого 2012 року за ОСОБА_1 рахується заборгованість по кредитному договору всього в розмірі 50182,70 доларів США (по курсу НБУ400457,94 грн.), з яких: 24279,52 доларів США заборгованість за кредитом, 12128,25 доларів США - заборгованість по процентам, 1450 доларів США заборгованість по комісії, 9905,44 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобовязань, а також 31,33 доларів США- штраф (фіксована частина) та 2388,16 доларів США штраф (процентна складова).

Положення ст.ст. 546, 572, 574, 575 ЦК України вказують на те, що сторони зобовязання можуть домовитися про забезпечення його виконання, в тому числі й шляхом застави. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Так, 21 вересня 2007 року між Банком та відповідачем, в забезпечення зобовязань за кредитним ОСОБА_2, був укладений договір іпотеки, згідно якого він надав Банку в іпотеку нерухоме майно належний йому будинок, який розташований за адресою: Миколаївська область, Жовтневий район, с. Галицинове, вул. Андрєєва, 8.

Відповідно до ст.ст. 33, 34 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду.

Враховуючи те, що відповідач належним чином не виконував зобовязання за кредитним ОСОБА_2, а позивачем було здійснено письмове йому попередження про це та про негативні наслідки у виді звернення стягнення на предмет іпотеки, тому суд дійшов висновку, що вимоги Банку щодо звернення стягнення на предмет іпотеки обґрунтовані.

Відповідно до ст. 39. Закону України «Про іпотеку»у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

- загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

- опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

- заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

- спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

- пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Відповідно до положень ст. 40 Закону України «Про іпотеку»примусове виселення мешканців з житлового будинку, можливе лише після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення та одночасно ця вимога задоволена не може бути.

Також суд вважає, що вимога позивача про зняття з реєстрації відповідача не може бути задоволена, оскільки такий обовязок може бути покладено на орган реєстрації за умови наявності спору про це та його участі в справі. Проте він не є учасником справи і позов до нього не предявлявся.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволених вимог з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати, понесені ним при звернення до суду.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Звернути стягнення на заставлене нерухоме майно (предмет іпотеки) будинок № 8 по вулиці Андрєєва в селі Галицинове Жовтневого району Миколаївської області, який належить на праві приватної власності ОСОБА_1, в рахунок погашення заборгованості на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»в загальній сумі 50182 доларів США, що еквівалентно 400457 (чотириста тисяч чотириста пятдесят сім) грн. 94 коп. станом на 14 лютого 2012 року за договором кредиту від 21 вересня 2007 року № NKN0GA00000052, укладеним між позикодавцем публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк»та ОСОБА_1, шляхом укладення від його імені договору купівлі-продажу будинку будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також наданням публічному акціонерному товариству «Приватбанк»всіх повноважень для здійснення продажу.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»понесені судові витрати в сумі 3326 (три тисячи триста двадцять шість) 70 грн.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів після проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Р.В. Козаченко