Провадження : 22ц/2090/5843/2012 Головуючий 1-ї інстанції Губська Я.В.
Справа № 2-5056/2012 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : договірні.
РІШЕННЯ
22 серпня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :
головуючого - Шевченко Н.Ф.
суддів - Кокоші В.В., Бобровського В.В.
при секретарі - Давшан А.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест»про визнання договору недійсним, стягнення суми, -
В С Т А Н О В И Л А :
23 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест»про визнання договору недійсним та стягнення суми.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 17 березня 2011 року між ним та ТОВ «Аваль Інвест»був укладений договір №004186 з метою отримання грошових коштів на будівлю будинку у сумі 50 000 грн.
Відповідно до п.1.1 Договору Адміністратор (відповідач у справі) за згодою ОСОБА_2 (позивача) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного у додатку №1 до даного Договору на умовах діяльності програми «Інвест», що міститься в додатку №2 до Договору.
Позивач в цей же день 17.03.201 року підписав додаток №1 до Договору, згідно якого був визначений загальний щомісячний платіж у сумі 487, 78 грн. а також сплата Адміністратору реєстраційного платежу у розмірі 1 750 грн.
Починаючи з квітня 2011 року по лютий 2012 року він сплатив товариству у вигляді щомісячних платежів 6 140 грн. 02 коп., проте відповідач жодного разу не повідомив його про створення Асігнаційного Комітету, що були визначені учасники групи, які отримали дозвіл на отримання кредиту.
Посилаючись на те, що фактично відповідач, укладаючи договір, навмисно ввів його в оману, оскільки не мав на меті надання кредитних коштів.
Представник відповідача ТОВ «Аваль Інвест»проти позову заперечував, посилаючись на те, що договір між сторонами був укладений добровільно. Товариство здійснює діяльність з надання послуг та не є фінансовою установою. Позивач при підписанні договору уважно читав його текст та засвідчив підписом про те, що повністю розуміє значення та умови Договору і додатки до нього та наслідки угоди.
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.
В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права.
Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Районний суд, відмовляючи у задоволені позову виходив із того, що умови договору від 17 березня 2011 року узгоджені сторонами при підписанні та ознак несправедливості не містять; нечесної підприємницької діяльності в діях відповідача не встановлено.
Однак з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.
За положеннями ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.
У порушення ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України районний суд не встановив, чи сплачував ОСОБА_1 кошти за товар (майбутню позику), чи лише за можливість одержання права на отримання товару (позики) і чи ТОВ «Аваль Інвест»залучало власні кошти для здійснення своєї діяльності, а також не врахував, що діяльність відповідача по умовах Договору (стаття 1) зводиться лише до адміністрування програми «Інвест».
Судом встановлено, що ОСОБА_1 17.03.2011року уклав Договір №004186 з ТОВ «Аваль Інвест». Договір був укладений ОСОБА_1 з метою отримання грошових коштів на будівництво будинку вартістю 50 000 грн.
Відповідно до п.1.1 статті 1 за цим Договором Адміністратор за згодою ОСОБА_2 зобов*язується вчинити від імені та за рахунок ОСОБА_2 певні юридичні дії, спрямовані на придбання Товару, зазначеного у Додатку №1 до даного Договору на умовах діяльності Програми «Інвест»( надалі Програма), що міститься в Додатку №2 до даного Договору в тому числі:
- сформувати групу учасників (Добровільне об*єднання учасників які виявили бажання придбати певні товари на умовах програми «Інвест»), забезпечити її адміністрування присвоїти і повідомити учаснику його код у ОСОБА_2.
Позивач 17.03.2011року підписав Додаток №1 до Договору згідно якого сплатив Адміністратору реєстраційний платіж у розмірі 1 750 грн., а також був обговорений загальний щомісячний платіж у розмірі 487,78 грн., який складається з чистого внеску 277, 78 грн. та адміністративних витрат у розмірі 348, 68 грн. і фактично приступив до виконання умов договору сплачуючи щомісячні платежі (а.с.11 зворот, 13-31).
Проте відповідач на порушення умов Договору не здійснив реєстрацію учасника ОСОБА_1 у програмі «Інвест»і йому не був присвоєний код у групі.
Згідно Додатку № 2 ст.4 п.4.1 у відповідності до ст.1 Договору про порядок проведення Асигнаційного Заходу, Адміністратор організовує Асигнаційний Захід, коли ОСОБА_3 групи є достатнім Захід проводиться не рідше одного разу на два місяця. Для проведення Заходу Адміністратор створює Асигнаційний Комітет. Відповідно до п.4.13 п.п. «а»Асигнаційний Комітет визначає ОСОБА_3, п.п. «в»Асигнаційний Комітет визначає учасників, що надіслали максимальні сплачені Загальні платежі та пропозиції з урахуванням дотримання усіх вимог Договору та Додатків до нього, після чого, якщо ОСОБА_3 є достатнім для надання Дозволу одному, або декільком ОСОБА_2, приймається рішення про видачу таким учасникам Дозволу.
Судом встановлено та не заперечується представником відповідача, що ОСОБА_1, який проводив всі необхідні платежі протягом року не було включено до групи ОСОБА_2 програми «Інвест».
На підтвердження доводів позову ОСОБА_1 посилався на те, що він мешкає в селі Сумської області. У зв*язку з тим, що після укладання Договору та перерахування ним щомісячних платежів і ненадходженням від відповідача будь-яких повідомлень відносно включення його в ОСОБА_2, він звертався до консультаційного пункту Товариства у м.Суми, де укладав Договір, проте представник відповідача за вказаною адресою був відсутній, на телефонні дзвінки ніхто не відповідав.
Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_1 не був включений у ОСОБА_2 через неподання заяви є безпідставними, оскільки умови Договору та Додатки, де визначені обов*язки ОСОБА_2, не містять чіткого обов*язку ОСОБА_2 на подання такої Заяви.
Навпаки відповідно п.1.1 Договору обов*язок включити ОСОБА_2 в ОСОБА_2 покладений на відповідача (в особі Адміністратора).
Відповідно пункту 4.3 ст.4 Договору передбачено, що Договір може бути розірваний в односторонньому порядку на умовах, визначених у Додатку № 2 до даного Договору.
Статтею 8 додатку № 2 передбачено, що у разі дострокового розірвання договору учасником програми в односторонньому порядку йому повертаються у розмірі 80% внесеного ОСОБА_2 реєстраційного платежу.
Разом із тим пунктом 8.2 ст. 8 цього додатку встановлено, що при розірванні договору товариство не відшкодовує учаснику сплачений ним реєстраційний платіж та адміністративні витрати ні за яких умов.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Пунктом 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору.
Позбавлення споживача права на повернення реєстраційного платежу та адміністративних витрат у разі розірвання договору за будь-яких умов, тобто і у разі порушення або невиконання його відповідачем, суперечить пункту 4 частини 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Відповідно до ч.1 ст.230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Колегія суддів дійшла висновку, що Договір № 004186 від 17.03.2011року не спрямований з боку Адміністратора на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та не відповідає вимогам ст.203 п.5 ЦК України. Так, в договорі не визначена кількість учасників групи, фінансовий стан (фонд) групи, сума внеску для утримання позики, відповідальність Адміністратора, строки надання позики.
Договір та Додатки викладено в нечіткій формі, у зв*язку з чим незрозумілий спосіб реалізації прав та обов*язків сторін, відсутня чітка інформація яка необхідна для здійснення свідомого вибору.
Крім того, відповідно до п.7 ч.3 ст.19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.
Виходячи з системного аналізу умов Договору та Додатків до нього, укладених між сторонами у справі, колегія суддів вважає, що програма «Інвест»формується виключно на коштах її учасників, без залучення коштів товариства (Адміністратора). Оплата товару здійснюється за кошти, внесені учасниками, у подальшому учасник програми «Інвест», який отримав товар, сплачує внески, які фактично компенсують кошти іншим учасникам Програми, тобто один учасник програми за свої власні кошти, без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому, позивач сплачував відповідачу не за одержання товару чи послуги, а фактично за можливість одержання права на купівлю товару (отримання позики), яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми, право отримати товар позивачем залежить від розміру фонду і внесення коштів іншими учасниками Програми.
Статтею 203 ЦК України встановлено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Оскільки позивач ОСОБА_1, укладаючи Договір, помилявся щодо обставин, які мають істотне значення, договір № 004186 підлягає визнанню недійсним, а на його корить підлягають стягненню з відповідача всі сплачені ним кошти за договором у сумі 6 140 гривень, та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати у сумі 214 грн.
Підстав для стягнення збитків у подвійному розмірі немає.
Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 314, 316, 317, 319, 325 ЦПК України колегія суддів
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 червня 2012 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати недійсним договір № 004186, укладений 17 березня 2011 року між товариством з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест»та ОСОБА_1.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Аваль Інвест»на користь ОСОБА_1 6 140 (шість тисяч сто сорок) гривень та судові витрати у сумі 214 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді