Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22.11.2012 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3,

треті особи - Миколаївська міськарада, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7,

до ОСОБА_2

про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання знесення самочинної споруди,

в с т а н о в и в:

У вересні 2012р. позивач звернулася в суд до відповідача з позовом, в якому просить усунути порушення права на користування та розпорядження її майном, а саме: житловим будинком літ.Є по АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача знести самочинну споруду, посилаючись в обґрунтування вимог на здійснення відповідачем на земельній ділянці домоволодіння, без відповідних дозволів та погоджень, будівництва гаражу.

У судовому засіданні представник позивача вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач -заявляла, що не згодна із позовом, а потім, що його визнає, пояснила, що власником частини домоволодіння є її син ОСОБА_4, але проживає у будинку вона, на частині земельної ділянки, якою користується вона, ніякого гаражу на даний час не існує, є лише дві стіни, та якщо вони заважають позивачу, вона їх не заперечує знести через деякий час, коли заощадить для цього кошти. Треті особи до судового засідання не з'явились, про час і місце судового розгляду повідомлялися у встановленому порядку.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що сторони є сусідами, проживають у жилих будинках домоволодіння по АДРЕСА_1: позивачка як власниця 4/25 частин зазначеного домоволодіння на підставі договору дарування від 27.05.2003р.; відповідачка як член сім'ї, мати ОСОБА_4 - власника 9/50 частин домоволодіння. Іншими співвласниками домоволодіння згідно даних БТІ є: ОСОБА_5 -41/100 частин, ОСОБА_7 -1/8 частини, ОСОБА_6 -1/8 частини домоволодіння. Земельна ділянка при домоволодінні перебуває у користуванні співвласників, порядок користування нею склався між співвласниками фактично, у встановленому порядку - не визначався.

Згідно наданим позивачем копіям фото з ділянки вказаного домоволодіння, згідно листів-відповідей адміністрації Заводського району м.Миколаєва від 27.06.2012р., 23.07.2012р. слідує, що поряд з будинком позивача на певній відстані від нього, за огорожею із сітки є залишки (стіни) самочинної споруди, за возведення якої відносно відповідача виносився припис про зобов'язання знести недобудовану будівлю (лист адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради від 27.06.12р.).

Відповідно до ч.1,2ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил; особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно із ч.7ст.376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила(здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила(здійснює) будівництво відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила(здійснює) будівництво, із зобов'язанням останньої відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Отже, відповідно до вимог чинного законодавства знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, коли позов про це пред'явлено відповідним органом державної влади або місцевого самоврядування, або особою, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом. Зокрема, ст.391 ЦК України передбачає право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За встановлених обставин та наведеним правових норм суд вважає необхідним у позові відмовити, оскільки наданими доказами не доводяться твердження, що позивачу чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні її частиною домоволодіння, зокрема, житловим будинком, саме залишками самочинної споруди, яка міститься на певній відстані від будинку, за огорожею із сітки. Крім того, не доведена відмова відповідача знести їх добровільно.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом зобов'язання знесення самочинної споруди -відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення чи з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова