Справа № 2114/2399/12
У Х В А Л А

21 березня 2012 року

Суддя Комсомольського районного суду м. Херсона Черниш О.Л., розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Херсонгаз»про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а:

Заявник звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу, у якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за надані послуги з газопостачання станом на 01.02.2012 року у сумі 774, 37 грн., інфляційні збитки у розмірі 33, 52 грн., а також три відсотки річних у зазначений термін у сумі 21, 70 грн.

У заяві не зазначено за який період нараховано суму заборгованості. Але у розрахунку заборгованості, який надано разом із заявою, вказано період з листопада 2005 року по лютий 2012 року.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно із ч. З ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 Цивільного кодексу України).

Крім того стягувачем заявлено вимогу про стягнення індексу інфляції та 3% річних.

Оплата витрат, повязаних з утриманням будинку та прибудинкової території регулюється Законом України «Про комунальні послуги», Правилами надання населенню послуг з газопостачання, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України № 2246 від 09.12.1999 року.

Зазначеними нормативними актами не передбачено сплати заборгованості по витратах, повязаних з наданням послуг з газопостачання, з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних.

Як на правову підставу вимог про стягнення суми заборгованості по сплаті з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних, заявник посилається на абз.5 ст. 1 ЗУ «Про нафту і газ», ст.ст. 3, 96 ЦПК України, ст.ст. 526, 610, 625 ЦК України, ст.ст. 64, 68 ЖК України

Статтями 64, 68 ЖК України, абз.5 ст. 1 ЗУ «Про нафту і газ»не передбачено сплати заборгованості по витратах, повязаних з наданням послуг з газопостачання.

Положення статтей 3, 96 ЦПК України є нормою процесуального, а не матеріального права, а тому не може бути підставою для стягнення сум з урахуванням індексу інфляції та трьох процентів річних.

Згідно ст.625 ч.2 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Вищенаведені три проценти річних є неустойкою у вигляді пені згідно ч.3 ст. 549 ЦК України, яка обчислюється у процентах від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Посилань заявника на «інший закон»матеріального права, яким врегульовано нарахування та стягнення неустойки з боржника, в заяві про видачу судового наказу не зазначено. Договору між сторонами не укладено, додаткової відповідальності між сторонами не встановлено.

Таким чином, заявником заявлено вимоги про сплату боргу поза межами строку позовної давності, а також неустойки та інфляційних, розгляд яких неможливий окремо від вимог про стягнення основної суми заборгованості, що породжує спір про право.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Керуючись п.п.1, 2 ч. 3 ст. 96, п. 2 ч. 3 ст. 100, ст.101ЦПК України, суддя,

у х в а л и л а:

Відмовити публічному акціонерному товариству «Херсонгаз»у прийнятті заяви про стягнення заборгованості за надані послуги з газопостачання з ОСОБА_1.

На ухвалу протягом пяти днів з дня отримання її копії може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Херсонської області через Комсомольський районний суд м. Херсона.

СуддяОСОБА_2