Справа №
Провадження №22-ц-87/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Білоконь
УХВАЛА

Іменем України

24 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Сержанюка А.С.,

суддів Білоконь О.В., Верланова С.М.,

з участю секретаря Хворостяної А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою виконуючого обовязки Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі: Київського обласного головного управління земельних ресурсів, Дніпровського басейного управління водних ресурсів, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації на рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2011 року у справі за позовом Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі: Київського обласного головного управління земельних ресурсів, Дніпровського басейного управління водних ресурсів, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації до ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку і зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2010 р. Переяслав-Хмельницький міжрайонний прокурор звернувся до суду із вказаним позовом в інтересах держави в особі вказаних у позові державних органів.

Свої вимоги прокурор обґрунтовував тим, що державний акт та розпорядження райдержадміністрації, на підставі яких його видано, не відповідають вимогам ст. ст. 58, 60, 61 ЗК України, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в межах 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища і для її надання відповідачу треба було погодити проекту землеустрою з органами водних ресурсів та проведення землевпорядної експертизи.

Тому прокурор просив визнати недійсним державний акт на право власності на землю серії ЯЖ № 905054 площею 0,0989 га для ведення індивідуального садівництва, виданий на ім"я ОСОБА_2 та скасувати його державну реєстрацію; повернути у державну власність вказану земельну ділянку прибережної захисної смуги Канівського водосховища вартістю 68920 грн.; зобовязати ОСОБА_2 привести цю земельну ділянку у стан, що існував на момент її надання.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з цим рішенням, в.о Переяслав-Хмельницького міжрайпрокурора, звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для виготовлення оспорюваного прокурором державного акта на землю є розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.02.2009 року № 167 із змінами, внесеними розпорядженням № 441 від 07.05.2009 року, яке є чинним, відносно якого прокурором не ставилися вимог про визнання незаконним та скасування і не надано доказів того, що на момент його прийняття спірна земельна ділянка відповідача знаходилася в межах 100-метрової прибережної захисної смуги водосховища, тобто відносилась до земель водного фонду.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, оскільки вони відповідають матеріалам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що відповідно до розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.02.2009 року № 167 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок 24 громадянам України у власність для ведення індивідуального садівництва на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району Київської області загальною площею 2,8799 га., з яких 0,1200 га. передано у власність ОСОБА_2В.( а.с.9,10).

Розпорядженням № 441 від 07.05.2009 року внесені зміни у додаток до розпорядження від 09.02.2009 року № 167, які стосуються розміру переданих у власність громадян земельних ділянок, зокрема зазначено, що ОСОБА_2 передається земельна ділянка розміром 0,0970 га ( а.с.11,12).

13.03.2009 року ОСОБА_2 одержав державний акт серії ЯЖ № 905054, згідно з яким він є власником земельної ділянки площею 0,0989 га для ведення садівництва на території Стовпязької сільської ради, який зареєстровано відповідно до вимог чинного законодавства, земельній ділянці присвоєно кадастровий № :06:026:0105. Підставою набуття права власності відповідачем на земельну ділянку вказано розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.02.2009 року № 167 ( а.с.7).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадянам провадиться, зокрема, у разі одержання земельних ділянок державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Статтею 121 ЗК України встановлені норми безоплатної передачі ділянок громадянам, які для ведення садівництва встановлені не більше 0,12 га.

Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЗК України, до земель водного фонду належать землі, зокрема зайняті прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами. Вздовж річок, морів і навколо озер, водосховищ та інших водойм з метою охорони поверхневих водних обєктів від забруднення і засмічення та збереження їх водності виділяються земельні ділянки під прибережні захисні смуги. Прибережні захисні смуги встановлюються по берегах річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною, зокрема для великих річок, водосховищ на них та озер 100 м.

Відповідно до ст. 88 Водного кодексу України, прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Доводи апеляційної скарги про те, що державний акт на право власності на землю на імя відповідача не відповідає вимогам земельного законодавства, не знайшли свого підтвердження та спростовуються доказами, наявними в матеріалах справи.

На підтвердження вимог про недійсність державного акту, позивач вказував, що в порушення вимог ст. ст. 58, 60 ЗК України земельна ділянка відповідача, яка надана для садівництва, знаходиться в межах 100 м прибережної захисної смуги Канівського водосховища.

Дійсно, в акті перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 10.09.2010 року, складеному за участі службових осіб Управління Держкомзему у Переяслав-Хмельницькому районі та Переяслав-Хмельницької дільниці Дніпровського басейнового управління, без участі власника земельної ділянки ОСОБА_2 зафіксовано, що станом на 10.09.2010 року спірна земельна ділянка знаходиться у прибережній захисній смузі Канівського водосховища. Вказані обставини зазначені і в поясненні в.о. начальника Переяслав-Хмельницького районного управління земельних ресурсів ОСОБА_3, надані 17.09.2010 року помічнику Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора.

Разом із тим відповідно до вимог ст. 88 ВК України прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою.

Під час розгляду апеляційної скарги колегією суддів були досліджені проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України для ведення індивідуального садівництва на території Стовпязької сільської ради Переяслав-Хмельницького району, виготовлений ПП «Дарін», а також технічна документація із землеустрою щодо виготовлення державних актів на право постійного користування земельними ділянками Дніпровському басейновому управлінню водних ресурсів із визначеними межами прибережної захисної смуги, із яких вбачається, що земельна ділянка відповідача не перебуває у прибережній захисній смузі Канівського водосховища.

На запит Переяслав-Хмельницького міжрайпрокурора № 3275 від 15.09.2010 р. ПП «Дарін»проведено топографо-геодезичні роботи щодо встановлення берегової смуги Канівського водосховища в районі садівничого товариства «Швейник»та садової ділянки ОСОБА_2 встановлено, що станом на 16.09.2010 року земельна ділянка відповідача знаходиться по відношенню до урізу Канівського водосховища (згідно кадастрового плану): від точки № 1 66,12 м., від точки №2 -55,77 м., від точки № 3 27,22 м., від точки № 4 43,23 м. Разом з тим кадастровим планом межі прибережної захисної смуги не визначені, а земельна ділянка ОСОБА_2 не знаходиться у прибережній смузі Канівського водосховища.

Крім того, докази апелянта, які фіксують стан земельної ділянки на вересень 2010 року, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки місцезнаходження спірної земельної ділянки по відношення до урізу за цей період могло змінитися внаслідок природних процесів.

Колегія суддів не погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що рішенням суду порушено ч. 7 ст. 118, ч. 7 ст. 151 ЗК України, згідно із якими у разі відведення земель водного фонду орган державної влади зобовязаний забезпечити наявність відповідного погодження органами водних ресурсів.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування обєкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Частиною 7 ст. 151 ЗК України встановлено, що типова форма клопотання про погодження місця розташування обєкта затверджується Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації», обовязковій державній експертизі підлягають проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Оскільки позивач не надав належних доказів того, що на момент прийняття розпорядження голови Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації від 09.02.2009 року № 167 із змінами від 07.05.2009 року спірна земельна ділянка відповідача знаходилася в межах 100-метрової прибережної захисної смуги Канівського водосховища, для її надання відповідачеві не було необхідності погоджувати проект землеустрою з органами водних ресурсів та проводити землевпорядну експертизу.

Відповідно до ст. 126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою ні іншою нормою закону (ст. 16 ЦК України) при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа.

Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 21.10.2010 року залишено без розгляду позов Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного головного управління земельних ресурсів та Дніпровського басейнового управління водних ресурсів до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації про визнання незаконними дій та нечинними окремих положень розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації № 167 від 09.02.2009 року, № 441 від 07.05.2009 року.

Крім того, ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 23.06.2011 року залишено без розгляду позов Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Київського обласного головного управління земельних ресурсів та Дніпровського басейнового управління водних ресурсів до Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації про визнання незаконними окремих положень розпорядження в звязку із повторним неприбуттям позивача в судове засідання.

Таким чином, розпорядження Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації, які стали підставою для отримання відповідачем державного акту про право власності на землю позивачем не оспорені та є чинними, тому визнання недійсним вказаного державного акту не передбаченого діючим законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення. З огляду на вказані вимоги закону та встановлені судом обставини суд прийшов до правильного висновку про недоведеність заявлених прокурором позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу виконуючого обовязки Переяслав-Хмельницького міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі: Київського обласного головного управління земельних ресурсів, Дніпровського басейного управління водних ресурсів, Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, Переяслав-Хмельницької районної державної адміністрації відхилити.

Рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 26 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий:

Судді: