Справа № 1522/7687/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2012 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину фіктивним та недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів та просить визнати фіктивним та недійсним договір купівлі-продажу №11441 від 12.08.2005 р. квартири АДРЕСА_1, загальною площею 102,6 кв.м., житловою площею 72,7 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

При цьому посилається на те, що він є чоловіком ОСОБА_2, з якою перебуває в шлюбі з 25.12.1999 р. 30.12.2003 р. ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу було придбано квартиру АДРЕСА_2. Вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя.

В 2005 році ним взято у борг у ОСОБА_3 106 200 доларів США, які він зобовязався повернути до 12.08.2006 р. та на підтвердження боргу ним було видано відповідну розписку. Як йому стало відомо між його дружиною - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 11441 від 12.08.2005 р. квартири АДРЕСА_3, загальною площею 102,6 кв.м., житловою площею 72,7 кв.м. Згідно розписки ОСОБА_3 від 12.08.2005 р. вона зобовязалась розірвати зазначений договір після повернення боргу. В 2006 р., до визначеної сторонами дати 12.08.2006 р., ним було повернено борг у повному обсязі та у звязку з чим розписку, яка була видана на його підтвердження, знищено. Разом з тим ОСОБА_3 до цього часу не розірвано вказаний договір купівлі-продажу, а від переоформлення права власності на квартиру остання ухиляється. Договір купівлі-продажу № 11441 від 12.08.2005 р. квартири АДРЕСА_1, фактично був укладений без наміру відчуження зазначеної в ньому квартири зі сторони ОСОБА_2 та, відповідно, отримання останньої у власність ОСОБА_3 Вказане підтверджується як вищезазначеною розпискою ОСОБА_3 так і тим, що квартира не передавалась у володіння ОСОБА_3, що передбачено вимогами ст. 662 ЦК України, та остання не сплачувала за неї грошових коштів у розмірі 47 112 гривень, про що вказано в п.2 Договору. Крім того, сімя позивача до цього часу мешкає у зазначеній квартирі та сплачує відповідні комунальні платежі. В звязку з викладеним він звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити.

Представник відповідачки ОСОБА_4 ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнав, вважає його необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню посилаючись на положення ст. 60 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№ 9 від 06.11.2009 р. зазначає, що позивачем не доведено фактичних обставин, на які він посилається у позовній заяві, а підстави для визнання спірного правочину фіктивним та недійсним відсутні. Крім того, вказує на те, що позивачу було відомо про укладення спірного договору з моменту його підписання, адже ним надавалась нотаріально засвідчена згода на відчуження квартири. З огляду на те, що з моменту підписання спірного договору минуло понад шість років позивачем пропущено строк позовної давності.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву, згідно якої позов визнає, вважає його законним та обґрунтованим та просить розглянувши справу за її відсутністю.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідачки ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 25.12.1999 р., про що зроблено актовий запис № 563.

30.12.2003 р. ОСОБА_2, під час перебування у шлюбі з позивачем, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу № 13631, який було укладено з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було придбано квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 102,6 кв.м., житловою площею 72,7 кв.м.

12.08.2005 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу № 11441 квартири АДРЕСА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 Зазначений договір було укладено за письмовою нотаріально посвідченою згодою позивача (п.10 спірного Договору), яка викладена окремою заявою.

12.08.2005 р. ОСОБА_3 також видано розписку, згідно якої вона зобовязалася розірвати вищевказаний договір після повернення боргу у розмірі 106 200 доларів США до 12.08.2006 р.

Як вбачається з довідок КП «ЖКС «Порто-франківський»від 23.02.2012 р. та квитанцій про сплату комунальних платежів сімя позивача у складі шести осіб мешкає у вищевказаній квартирі АДРЕСА_1 з листопада 2004 року до цього часу та регулярно сплачує комунальні платежі.

Згідно вимог ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до приписів ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним (ч.1 та 2 ст. 234 ЦК України).

Зважаючи на вищезазначені вимоги цивільного законодавства України та встановлені фактичні обставини у справі, а саме подальше проживання сімї продавця у відчуженій квартирі протягом майже семи років та видачу ОСОБА_3 у день укладення спірного договору розписки про його розірвання у випадку повернення боргу, суд приходить до висновку про відсутність на момент укладення спірного договору наміру у сторін створити правові наслідки, які ним обумовлені, та, відповідно, фіктивність даного договору.

Посилання представника відповідачки на наявність усної домовленості з позивачем про те, що останній та його сімя можуть продовжувати проживати в квартирі доки не підшукають собі інше житло, судом не беруться до уваги, як такі, що не підтверджені жодними належними доказами.

Також безпідставними вважає суд посилання представника відповідачки на сплив позовної давності для звернення позивача з позовними вимогами до суду, зважаючи на наступне.

Згідно вимог ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Перебіг позовної давності щодо вимог про визнання правочинів недійсними обчислюється не з моменту вчинення правочину, а відповідно до частини першої статті 261 ЦК - від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.2 п. 28 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»№9 від 06.11.2009 р.).

Відповідно до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю.

З огляду на те, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, тобто не тягне за собою порушення прав позивача, позовна давність до позовних вимог останнього не застосовується.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись положеннями 202, 216, 234, 256, 655 ЦК України та ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати фіктивним та недійсним договір купівлі-продажу № 11441 від 12.08.2005 р. квартири АДРЕСА_5, загальною площею 102,6 кв.м., житловою площею 72,7 кв.м., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя:

25.06.2012