_____________________________________________________________________________
Справа№1512/9336/2012
12 грудня 2012 р. року, Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Луняченка В.О.
при секретарі Лазнікові І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі Одеського обласного управління АТ Ощадбанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У забезпечення виконання зобовязань по договору про іпотечний кредит №2326-н від 28.03.2008 року між банком та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір, предметом якого є квартира № 1А в будинку №81 по вул.. ак. Вільямса у м.Одеса, загальною площею 19,8 кв.м., житловою площею10 кв.м., що належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5 28.03.2008 року за реєстровим №457, зареєстрованого в державному реєстрі правочинів 28.03.2008 року № 2794771.. Також в забезпечення виконання умов кредитного договору з боку ОСОБА_2, між банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки №1 до кредитного договору № 2326-Н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.
Представник позивача ОСОБА_1 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" надав суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позовні вимоги підтримує в повному розмірі, проти постановлення заочного рішення не заперечує.
Відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про час, дату та місце судового розгляду неодноразово повідомлялись належним чином, але жодного разу без поважних причин до суду не з`являлись, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи або розгляд за їх відсутності суду не надавали та не заявляли.
Відповідно до ст. ст. 224, 225 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена ухвала про заочний розгляд справи.
Правовідносини між сторонами по справі є цивільне правовими та урегульовані положеннями ЦК України у редакції 2003 року, яка діяла на момент виникнення правовідносин та діє на момент ухвалення рішення по справі.
У забезпечення вимог позивача, що випливають із кредитного договору № 2326-н від 28.03.2008 року укладено договір поруки №1 відповідно до умов якого ОСОБА_3 взяла на себе зобовязання відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором.
Згідно з п. 1.5 кредитного договору № 2326-н Позичальник зобов'язався погашати кредит щомісячно ануїтентними платежами в сумі 216,00 євро,що складає 1721,95 грн до останнього робочого числа кожного місяця починаючи з наступного місяця після видачі кредиту шляхом внесення готівки до каси банку або шляхом безготівкових перерахувань.
Проте в обумовлені кредитним договором строки ОСОБА_2 своїх зобов'язань по поверненню кредиту та сплаті відсотків не виконує.
Таким чином, боржник в однобічному порядку відмовився від виконання кредитного договору № 2326-н від 28.03.2008 року у частині погашення кредиту.
Згідно п.п. 4.3.1,4.3.2,4.3.3,4.3.5 кредитного договору № 2326-н зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання, у випадку неналежного виконання взятих на себе зобов'язань достроково повернути кредит з одночасною сплатою відсотків за фактичний час користування кредитними ресурсами та пені.
Відповідно до п. 3.4. кредитного договору № 2326-н Банк має право у разі порушення позичальником умов договору достроково стягнути кредит та суму нарахованих відсотків. При виникненні простроченої заборгованості за кредитом чи відсотками Банк має право здійснити погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави.
Згідно п. 1.1. Договору поруки ОСОБА_3 зобов'язалась перед Банком відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_2. зобов'язання за Кредитним договором № 2326-н.
Відповідно до ст. 525 ЦК України не допускається одностороння відмова від виконання зобов'язання, крім випадків, передбачених законом або договором.
Ст. 526 ЦК України встановлює, що зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.
Згідно ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ч. 2 ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов'язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.
Дійсна наявність грошових зобов`язань відповідачів перед позивачем та їх розмір підтверджується кредитним договором № 2326-н від 28.03.2008 року, договором поруки № 1 від 28.03.2008 року та наданим позивачем відповідним.
Одночасно, судом приймається до уваги, що відповідачам надавалась можливість заперечувати, надавати докази, обгрунтування, але вони своїм процесуальним правом не скористались за власним бажанням та на свій розсуд, на неодноразові виклики суду не реагували, до суду не з`являвся.
Зобов'язання повинні виконуватися належним чином, тобто належним виконанням зобов'язання з боку відповідача є повернення кредиту та сплати відсотків за користування ним у строки, в розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем та здійснити страхування транспортного засобу.
Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю(далі Декрет КМУ).
Статтею 1054 ЦКУ передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
При цьому згідно зі ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.
Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.
Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:
- неторговельні операції з валютними цінностями;
- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;
- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;
- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;
- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;
- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.
З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.
Тому при розгляді спору про стягнення заборгованності за кредитом в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.
Національний банк України видав ВАТ "Державний ощадний банк Українибанківську ліцензію від 31.12.1991 року за №148 та дозвіл № 148-2 від 29.04.2001р. на підставі якого Банк має право здійснювати операції з валютними цінностями, в т.ч. з розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, (додаються а.с. 13-16).
У зв`язку з розглядом справи позивач сплатив судовий збір у розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.
В силу ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Суд вважає, що судові витрати, які витратив позивач мають бути відшкодовані позивачу за рахунок відповідачів у сумі 1820,00 грн.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 7, 8, 10, 11, 15, 88, 209, 212-215, 223-226, 294 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 525, 526, 553, 554, 1054 ЦК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії Одеського обласного управління АТ "Ощадбанк" до ОСОБА_2 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Суддя : Луняченко В. О.