У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: представників Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ ОСОБА_2 і ОСОБА_3,

представника ДКС України та ГУ ДКС України в Одеській області ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5, представників прокуратури Одеської області - ОСОБА_6 і ОСОБА_7 та представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2012 року, за позовом ОСОБА_5 до Державної казначейської служби України, Головного управління державної казначейської служби України в Одеській області, Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, третя особа: АКІБ «УкрСиббанк», про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

20 лютого 2004 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом, який ним неодноразово уточнювався та в якому він остаточно просить стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь матеріальну шкоду у розмірі 245 151, 21 гривень та стягнути з державного бюджету України через Державну казначейську службу України на його користь моральну шкоду у розмірі 10 000,00 гривень.

У обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2003 року з ДСК «ЧМП» на його користь стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 351 321,10 гривень. З метою примусового виконання рішення суду державною виконавчою службою було відкрито виконавче провадження №в/4-1856.

13.11.03 року державний виконавець, пославшись на інструкцію про провадження виконавчих дій №74/5 від 15.12.99 року, повідомив позивача про надходження з його розпорядження коштів ДСК «ЧМП», настання черги позивача №1030 та те, що ОСОБА_5 необхідно прибути для складання й оформлення його заяви за зразком, встановленим ДВС, на виплату і отримання коштів. 13 листопада 2003 року позивач ОСОБА_5 написав відповідну заяву.

В порядку примусового стягнення заборгованості позивач отримав у листопаді 2003 року 60 000,00 гривень та в січні 2004 року 46 169,89 гривень. Ці кошти були перераховані на його рахунок в АКБ «МТБ», що він підтвердив письмово з додатками виписок АКБ «МТБ».

Решта коштів у розмірі 245 151,21 гривень залишилися не сплаченими та позивач їх не отримував.

27.01.2004 року позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження, яку було прийнято старшим державним виконавцем та затверджено начальником Першого ВДВС Приморського району м. Одеси.

У вказаній постанові старший державний виконавець мотивував закінчення виконавчого провадження тим, що позивачу платіжним дорученням №662 від 07.10.2003 року було перераховано на його рахунок 305 151, 21 гривень та платіжним дорученням №798 від 18.11.2003 року ще 46 169,89 гривень. Також старший державний виконавець у своїй постанові вказав, що позивач ОСОБА_5 нібито підтвердив надходження цих коштів своєю письмовою заявою.

Але це, на думку позивача, не відповідає дійсним обставинам справи. Оскільки ДСК «ЧМП» дійсно перерахувала на рахунок ДВС кошти у розмірі 351 321,10 гривень, що відповідає розміру стягнення на користь позивача ОСОБА_5 за рішенням суду, 60 000,00 гривень з цієї суми були перераховані на рахунок позивача в АКБ «МТБ» у листопаді 2003 року та 46 169,89 гривень у січні 2004 року. Решта коштів у розмірі 245 151,21 гривень була перерахована 07.10.2003 року на рахунок АКІБ «УкрСиббанк», хоча у позивача там рахунків немає.

Однак, позивач вважає, що хтось 07.10.2003 року надав відповідачу підроблену від імені позивача заяву з проханням перерахувати кошти у розмірі 245 152,21 гривень на рахунок в АКБ «УкрСиббанк», що відповідач і зробив, при цьому не перевіривши особу, яка її подає. Також, позивач вважає, що не встановленими особами було підроблено та надано довіреність від імені позивача про відкриття рахунку в АКІБ «Укрсиббанк» та розпорядження грошовими коштами. Фальшивість цих документів підтверджується висновком експерта №909 від 16.12.2004 року та судовою почеркознавчою експертизою №3723/02 від 14.06.2007 року. Крім того, як встановив апеляційний суд Одеської області в ухвалі від 14.01.2005 року за фактом розкрадення державних коштів в розмірі 245 151,21 гривень з рахунку виконавчої служби, було порушено кримінальну справу.

Таким чином, позивач вважає рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.01.2003 року про стягнення з ДСК «ЧМП» на його користь заборгованості по заробітній платі у розмірі 351 321,10 гривень не було виконано з вини відповідача, що спричинило йому збитки, які він просить відшкодувати у своїй позовній заяві.

Крім того, позивач зазначає, що неправомірними діями державного виконавця йому спричинено моральні страждання, які він оцінює у розмірі 10 000,00 гривень.

Позивач ОСОБА_5 у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, та просив їх задовольнити з наведених в уточненій позовній заяві правових підстав.

Прокурор Закернична І.П. у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 підтримала, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник ГУ ДКС України в Одеській області по довіреності - ОСОБА_9, у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнала, заперечувала проти їх задоволення.

Представник Першого Приморського відділу ДВС ОМУЮ по довіреності - ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_5 не визнав, заперечував проти їх задоволення.

Представник третьої особи по довіреності - ОСОБА_10, у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог ОСОБА_5

При цьому, представники відповідачів посилались на те, що всі дії виконавчої служби по стягненню коштів на користь ОСОБА_5 відбувалися в рамках закону, а підстави для стягнення коштів на користь позивача з державного бюджету відсутні.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2012 року уточнені позовні вимоги задоволено у повному обсязі.

В апеляційних скаргах Перший Приморський ВДВС ОМУЮ та ГУ ДКС України просять скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційних скарг, та пояснення на апеляції представника Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2 і представника Головного управління державної казначейської служби України ОСОБА_4, та заперечення на апеляцію, позивача ОСОБА_5 і представника прокуратури ОСОБА_6, а також думку представника ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_8,яка при перегляді судового рішення поклалась на думку суду, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28.02.2003 року з ДСК «ЧМП» на користь позивача ОСОБА_5 стягнута заборгованість по заробітній платі у розмірі 351 321,10 гривень.

З метою примусового виконання рішення суду ДВС було відкрито виконавче провадження №в/4-1856, та 13.11.03 року державний виконавець повідомив позивача

про надходження в його розпорядження коштів від ДСК «ЧМП», настання черги ОСОБА_5 встановлено за №1030, та ОСОБА_5 необхідно прибути для

складання і оформлення його заяви за зразком, встановленим ДВС, на виплату та отримання коштів. В цей же день позивачем була написана відповідна заява.

27 січня 2004 року позивач отримав постанову про закінчення виконавчого провадження. У зазначеній постанові державний виконавець мотивував закінчення виконавчого провадження тим, що позивачу платіжним дорученням №662 від 07.10.2003 року було перераховано на його рахунок 305 151,21 гривень та платіжним дорученням №798 від 18.11.2003 року ще 46 169,89 гривень. Також старший державний виконавець Георгієв О.С. у своїй постанові вказав, що позивач підтвердив надходження коштів своєю письмовою заявою.

Однак інформація, яка міститься у вказаній постанові держаного виконавця, не відповідає дійсним обставинам справи. Так, ДСК «ЧМП» дійсно перерахувало на рахунок відповідача кошти у розмірі 351 321,10 гривень, що відповідає розміру стягнення за рішенням суду. З цієї суми 60 000,00 гривень були перераховані на рахунок позивача в АКБ «МТБ» у листопаді 2003 року та 46 169,89 гривень у січні 2004 року. Решта коштів у розмірі 245 151,21 гривень була перерахована 07.10.2003 року на рахунок АКІБ «УкрСиббанк».

Матеріалами справи встановлено, що позивачем рахунки у АКІБ «УкрСиббанк» не відкривались, кошти з зазначеного рахунку були зняті невідомими особами на підставі довіреності від імені позивача ОСОБА_5 про відкриття рахунку в АКІБ «УкрСиббанк» та розпорядження грошовими коштами. Фальшивість цих документів підтверджується висновком експерта №909 від 16.12.2004 року та судовою почеркознавчою експертизою №3723/02 від 14.06.2007 року.

07.10.2003 року державному виконавцю була надана заява про перерахування коштів у розмірі 245 152,21 гривень на рахунок в АКІБ «УкрСиббанк». 08.10.2003 року державний виконавець у телефонній розмові повідомив позивача, що на рахунок ОСОБА_5 були перераховані кошти у розмірі 245 152,21 гривень в АКІБ «УкрСиббанк». В той же день позивачем на адресу державної виконавчої служби був направлений факс, у якому він зазначав, що не надавав ніякої заяви та не відкривав на своє імя рахунки у АКІБ «УкрСиббанк», та просить здійснити перевірку на який саме рахунок державним виконавцем були переведені кошти. Лише, 10.10.2003 року державним виконавцем було надано відповідь, що кошти були перераховані відповідно до заяви від 07.10.2003 року на рахунок ОСОБА_5 в АКІБ «УкрСиббанк» та отримані представником ОСОБА_5 за довіреністю.

Враховуючи викладені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що місцевим судом обґрунтовано встановлено, що державним виконавцем була допущена бездіяльність, яка виразилась у несвоєчасному вчиненні дій направлених на захист прав сторони (у даному випадку позивача ОСОБА_5М.) у виконавчому провадженні.

Отже, з урахуванням наведеного, а також ст.1174 ЦК України і ст. 86 Закон України «Про виконавче провадження» відшкодування шкоди, завданої бездіяльністю державного виконавця при здійсненні виконавчого провадження, підлягає відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Такий порядок встановлений ст.11 Закону України «Про державну виконавчу службу», яка вказує на те, що шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Також судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо заявлених позивачем вимог про стягнення на його користь моральної шкоди у розмірі 10 000 гривень, оскільки позивач на протязі близько десяти років у звязку з винними діями виконавчої служби вчасно не отримав свою заробітну плату, та був позбавлений можливості на її використання, тому цей висновок суду відповідає засадам виваженості, розумності та справедливості, які передбачені ст.23 ЦК України.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Головного управління державної казначейської служби України відхилити, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 10 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_11

ОСОБА_12

ОСОБА_1