РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.10.2012 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого - судді Турецького О.С.,

при секретарі Гасуляк С.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Приморського районного суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності, посилаючись на те, що 11 жовтня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 250 000 гривень, що підтверджується письмовою розпискою. Зазначені у розписці кошти відповідач зобовязався повернути позивачу у термін до 11.10.2010 року, у разі неповернення грошових коштів у зазначений у розписці термін відповідач передає у власність позивачу всі обєкти рухомого та нерухомого майна в рамках суми боргу. Свої зобовязання ОСОБА_3 так і не виконав борг не повернув. Посилаючись на викладене, позивач просив суд визнати за ним право власності на майно відповідача ? частину квартири № 44 за адресою: м. Одеса, проспект Академіка Глушка, 11-Д.

До судового засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, до суду надали заяви про розгляд справи в їх відсутність, позивач позов підтримує в повному обсязі, відповідач позов визнає та просить його задовольнити.

Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу звукозаписувальним засобом не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, враховуючи визнання позову відповідачем, що не суперечить вимогам закону і не порушує прав та інтересів сторін, відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України, суд вважає, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 11 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, згідно якого ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_2- грошові кошти у розмірі 250 000 (двісті п'ятдесят тисяч) гривень.

На підтвердження укладеного договору позики та отримання коштів ОСОБА_3 надав позивачу письмову розписку від 11.10.2005 року.

Зазначені у розписці кошти відповідач зобов'язався повернути ОСОБА_2 у термін до 11.10.2010 року.

Згідно п. 5.2 Договору позики, у разі неповернення суми позики у термін, зазначений в п. 2.1 Договору, ОСОБА_3 зобов'язався в рамках суми боргу - 250 000 (двісті пятдесят тисяч) грн. передати у ОСОБА_1 у власність всі об'єкти рухомого і нерухомого майна, які будуть належати йому юридично і фактично станом на 11.10.2010 р.

Відповідно до розписки, наданої відповідачем 11.10.2005р., претензій до цього майна в межах зазначеної суми ОСОБА_3 зобов'язався не пред'являти.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 ст.611 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

В даному випадку, правові наслідки у вигляді переходу права власності на об'єкти рухомого та нерухомого майна встановлені договором, і ОСОБА_3 добровільно прийняв на себе ці зобов'язання.

Відповідно до п. 1-2 ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна або відмови власника від права власності;

У відповідності до положень ст. 347 ЦК України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності.

Згідно рішення № 2-1595/2006 року Київського районного суду м. Одеси від 20.02.2006 року, яке набрало чинності 02.03.2006 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на 1/4 частину реконструйованої квартири АДРЕСА_1, що в м. Одесі загальною площею 110,9 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м.

Відповідно до п.8 ст. 110 ЦПК України, позови, що виникають з договорів, у яких зазначено місце виконання або виконувати які через їх особливість можна тільки в певному місці, можуть пред'являтися також за місцем виконання цих договорів.

Частиною 1 ст. 114 ЦПК визначено, що позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Згідно ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Таким чином, суд вважає, що зібрані по справі докази та встановлені судом фактичні обставини справи, дозволяють задовольнити позов.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК У країни, витрати складаються з судового боргу та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

З відповідача по справі підлягає до стягнення сума витрат понесених позивачем по справі, а саме: судовий збір у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

Згідно ст.217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, про що зазначає в рішенні.

На підставі ст.ст. 3-4, 10-11, 15-16, 60, 79, 88, 110, 114, 118, 208-209, 212 215, 217-218, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, що в м. Одесі загальною площею 110.9 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_2, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, що в м. Одесі загальною площею 110.9 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м.

Виконання Рішення суду в частині реєстрації за ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_2, право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2, що в м. Одесі загальною площею 110.9 кв.м., житловою площею 51,8 кв.м., яка належала ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, покласти на Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості».

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер:НОМЕР_2,, судові витрати у розмірі 2500 (дві тисячі п'ятсот) гривень.

Рішення суду може бути оскаржено в Апеляційний суд Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у випадку коли сторони були відсутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.С.Турецький

10.10.2012