АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2-103/11
Провадження №22ц/2090/112/2012 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Категорія договірні Доповідач Кругова С.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2012 року Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - Кругової С.С.,

суддів колегії - ОСОБА_2,

- ОСОБА_3,

за участю секретарів - Шпарага О.О., Гопко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк»до ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2010 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив стягнути солідарно з ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року в сумі 110348,03 євро 03 євроценти, що є еквівалентом 1228110, 24 грн.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2011 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк»задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк»заборгованість за договором про надання споживчого кредиту з правилами № 0 від 16 вересня 2008 року в сумі 110348 євро 03 євроценти, що по курсу НБУ станом на 02 лютого 2010 року становить 1228110,24 грн.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк»судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_7 ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати. В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при ухваленні рішення судом не враховано, що він протягом травня-вересня 2011 року здійснив погашення заборгованості за кредитом в загальній сумі 1775 євро, що становить 20207,78 грн., тобто заборгованість на 11 жовтня 2011 року становила 95763,56 євро. Також застосований судом еквівалент гривні до іноземної валюти за офіційним курсом НБУ на дату прийняття судового рішення 11 жовтня 2011 року ( 100 євро = 1083,7291 грн. ) відрізнявся від еквіваленту гривні до іноземної валюти на 02 лютого 2010 року ( 100 євро = 1112,9426 грн. ), що необґрунтовано збільшило розмір його відповідальності перед позивачем. Тобто дійсна заборгованість на дату прийняття рішення становила 1037817,57 грн. Крім того, позивач у розрахунку, доданого до позовної заяви, зазначив процентну ставку за простроченою сумою у розмірі 28 % річних замість 14% річних, така суттєва зміна розміру ставки в самому договорі не передбачена. Право на зміну процентної ставки встановлено лише в Правилах, згідно цих правил банк протягом 7 календарних днів з дати зміни розміру процентної ставки повинен був повідомити про це позичальника, між тим суду жодних доказів надіслання такого повідомлення не надано та безпідставно були прийняті розрахунки заборгованості, виходячи з 28% річних.

Вважає, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною. Враховуючи ставку у розмірі 14%, сума заборгованості за процентами повинна складати 112811,43 грн., а ні 125893,07 грн., яка є необґрунтованою, і в цій частині рішення повинно бути скасоване. Також рішення щодо задоволення вимог позивача про стягнення з відповідачі пені суперечить вимогам ч. 2 ст. 258 ЦК України, за якою при стягненні неустойки застосовується позовна давність в один рік. Стягнення пені за період з 28 липня 2009 року по 26 січня 2010 року знаходиться за межами строку позовної давності, тому в цій частині рішення є необґрунтованим.

На вищевказане судом рішення апеляційна скарга подана і ОСОБА_4 В своїй скарзі вона просить його скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В апеляційній скарзі посилається на те, що 16 вересня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк»і нею укладений договір поруки № 229171, однак до суду звернулось ПАТ «УкрСиббанк», в матеріалах справи відсутні докази правонаступництва ПАТ «УкрСиббанк»за АКІБ «УкрСиббанк». Крім того звертає увагу на той факт, що частина документів наданих позивачем в якості доказів, засвідчена печаткою АКІБ «УкрСиббанк». Таким чином судом порушено норму ст. 517 ЦК України, ст. 37 ЦПК України.

Зазначає, що позивачем не надано доказів отримання ОСОБА_7Х.Д. кредитних коштів, оскільки п. 1.2.1 договору передбачено надання кредиту у формі кредитної лінії, ліміт якої 110000 євро. Всупереч доводів її представника справа розглянута у відсутності ОСОБА_7Х.Д., тому до матеріалів справи не було надано відповідних документів та вона не мала змоги зясувати, яку суму кредиту він отримав та в якому обсязі здійснив погашення заборгованості. Судом необґрунтовано відмовлено в клопотанні про витребування кредитної справи. Вважає, що договір поруки укладений з порушенням діючого законодавства. З тексту договору вбачається, що він укладений з додатками, проте вона була ознайомлена лише з договором та додатком № 1. Вказує, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст. ст. 526, 543, 559 ЦК України, оскільки позивач не має права вимоги до поручителя. Зокрема поручитель має право знати суму зобовязання, умови основного договору, факт порушення зобовязань боржником, тощо. Так позивач не повідомив її про отримання боржником грошових коштів, а також про прострочення платежів з боку боржника. Ці порушення з боку кредитора та боржника відносно неї документально підтвердженні. Також позивачем порушений шестимісячний строк звернення до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого зобовязання.

В запереченнях на апеляційну скаргу представника ОСОБА_7Х.Д. ПАТ «Укрсиббанк»просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити та залишити рішення суду без змін.

Посилається на те, що кредитним договором і правилами, що є невідємною частиною договору передбачено нарахування 14% за користування кредитними коштами і нарахування 28% на прострочену суму основного боргу, тому посилання відповідачів на підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є недоречним. Безпідставними є доводи про стягнення пені поза межами строку позовної давності 1 рік, тому що цей строк не порушений. Доводи про наявність істотної зміни становища у звязку з підвищенням курсу іноземної валюти не відповідають дійсності.

Згідно ч. 1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що скарга задоволенню не підлягає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7Х.Д. свої зобоязання в установлені терміни не виконав, допустив прострочення платежів у звязку з чим станом на 2.02.2010 року він має заборгованість за договором про надання споживчого кредиту від 1 6.09.2008 року в сумі 1228110,24 грн. і вона підлягає стягненню солідарно з нього і поручителя ОСОБА_4

З таким висновком суду, судова колегія погоджується з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16 вересня між АТ «УкрСиббанк»та ОСОБА_4 ОСОБА_5 ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту з правилами № 0, згідно з яким наданий кредит в сумі 110000 євро, в еквіваленті 755220,51 грн. строком по 16 вересня 2011 року, зі сплатою 14 % річних.

Внаслідок невиконання умов договору щодо повернення кредитних коштів станом на 02 лютого 2010 року утворилась заборгованість в сумі 29237,40 євро, що по курсу НБУ становить 325395,48 грн. з них: 78221,24 євро 870557,50 грн. заборгованість за строковим кредитом; 1391,65 євро 15488,27 грн. заборгованість по процентам; 19317,32 євро 214990,68 грн. - прострочена заборгованість за кредитом; 9920,08 євро 110404,80 грн. заборгованість по простроченим процентам; 1030,22 євро 11465,76 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по кредиту; 467,52 євро - 5203,23 грн. пеня за несвоєчасне погашення заборгованості по процентам за користування кредитом.

У забезпечення виконання зобовязань з ОСОБА_4 укладено договір поруки № 229171 від 16 вересня 2008 року.

Суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини по справі і дав належну оцінку наданим сторонами доказам і дійшов правильного висновку про задоволення позову.

Доводи апеляційних скарг не є суттєвими, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Посилання відповідача ОСОБА_7Х.Д. на те, що він сплатив частину основного боргу протягом травня-вересня 2011 року і судом першої інстанції це не було враховано, не може бути прийнято до уваги і апеляційним судом, оскільки позивач предявив позов за період з 17 червня 2009 року по 2 лютого 2010 року. В цей розрахунок увійшли як сума основного боргу так і проценти і пеня станом на 2 лютого 2010 року. Це питання може бути вирішено на стадії виконання рішення суду.

Відповідач безпідставно вважає, що Правила є внутрішнім документом банку, тоді як згідно п.1.1.2 кредитного договору Правила, після підписання Сторонами договору, стають його невідємною частиною. Підписуючи Договір, Сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами Договору, які викладені в цьому Договорі та Правилах.

Що стосується підвищення процентної ставки банком в односторонньому порядку з 14 % до 28%, то ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п.1.29 договору про надання споживчого кредиту з Правилами № 0 від 16.09.2008 (договірні умови) споживчого кредитування позичальників АКІБ «Укрсиббанк»укладених з ОСОБА_7Х.Д. передбачена сплата за користування кредитними коштами у розмірі 14% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений договором термін встановлюється % ставка у подвійному розмірі від ставки, що діє для строкової суми основного боргу на дату виникнення такого прострочення. Такий розмір % ставки застосовується до всієї простроченої суми основного боргу Позичальника за договором.

Таким чином, банк правомірно у відповідності до умов договору і Правил нарахував за користування кредитними коштами 14%, а за користування кредитними коштами понад строки, встановлені для сплати 28%.

Відповідач помилково вважає , що судом стягнуто пеню поза межами річного строку.

Позивач звернувся з позовом до суду 12.02.2010 року. Річний строк за який може бути стягнуто пеню відраховується з цієї дати в зворотньому порядку і починається з 13.02.2009 року. Судом задоволені позовні вимоги про стягнення пені за період з 18.07.2009 по 2.02.2010, тобто в межах річного строку.

Відносно курсу валюти, суд правильно не застосував курс іноземної валюти на час отримання кредитних коштів, оскільки відповідно до ч.2 ст.533 ЦК якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу. Позивач просив стягнути за курсом іноземної валюти станом на 2 лютого 2010 року на час предявлення позову. Судом першої інстанції справу було розглянуто в межах заявлених позовних вимог.

Що стосується пропуску позивачем шестимісячного строку звернення до поручителя з вимогою про примусове виконання взятого ним зобовязання, то ці доводи апеляційної скарги не відповідають вимогам діючого законодавства.

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом 6 місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Кредитним договором , договором поруки і додатковими угодами від 9 лютого 2009 року (а.с.10,11) передбачений кінцевий термін виконання основного зобовязання 14 вересня 2012 року, тобто строк ще не настав .

Доводи апеляційної скарги , що поручителя своєчасно не повідомили про наявність заборгованості, також не відповідають фактичним обставинам справи, так, як свідчать матеріали справи прострочка виникла 17 червня 2009 р., а вимога була направлена відповідачам 26 листопада 2009 року(а.с.21-22). Але з цього часу відповідачі не надали доказів добровільного виконання взятих на себе зобовязань.

В суді апеляційної інстанції було досліджено на вимогу представників відповідачів кредитну справу ОСОБА_7Х.Д., зясовані питання щодо розміру отриманної ним суми кредитних коштів і порядку погашення заборгованості. Після цього, будь яких доказів, які б спростовували висновки суду -відповідачі суду не надали.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 303, 304, 307, 308, 313, п.1 ч.1 314, 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_7 ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 11 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий судя підпис Судді: підписи

Копія вірна : суддя-