АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22ц/2090/7497/2012 Головуючий 1-ї інстанції Єрмоленко В.Б.
Справа №2029/4272/2012 Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: про усунення перешкод
у користуванні власністю
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, яка діє також в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, відділу громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, третя особа: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконкому Харківської міської ради про усунення перешкод у здійсненні прав власника, виселення, зняття з реєстраційного обліку та вселення, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_2 В А. звернувся до суду з позовом, який у подальшому уточнив, до ОСОБА_1, що діє також в інтересах своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_3, відділу громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, третьої особи: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконкому Харківської міської ради, в якому просив: 1. усунути перешкоди в користуванні належної йому на праві власності квартирою №18, яка розташована у будинку №39 по вул. С.Грицевця №39 в м. Харкові, шляхом виселення відповідача разом з проживаючими з нею особами; 2. здійснити зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_1 та її дітей зі спірної адреси; 3. вселити позивача у вищеназване житлове приміщення.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вищезазначена квартира належить йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 17 березня 2012 року між ним та ОСОБА_5 Попередні власники цієї квартири ОСОБА_6 та ОСОБА_7 добровільно висилилися і виписалися з квартири, але в квартирі по теперішній час залишається бути зареєстрованою колишня дружина ОСОБА_7 - ОСОБА_1 з двома неповнолітніми дітьми, які фактично проживають поруч - у квартирі АДРЕСА_1, частина якої відповідачці належить на праві спільної сумісної власності. Позивач зазначає, що відповідач своїми діями чинить перешкоди у реалізації його права власності на квартиру, не бажаючи залишити належне йому житло в добровільному порядку.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_8 заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнала, пояснивши, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20.08.2010року за нею та її двома дітьми визнано право користування спірним жилим приміщенням - кв.№18 у будинку №39 по вул. С.Грицевця в м. Харкові. Державним виконавцем вони були вселені в цю квартиру, яка на праві спільної часткової власності належала її колишньому чоловіку ОСОБА_7 та його матері ОСОБА_6 Зареєструвалися у квартирі вони - 16.08.2011року. Власники про продаж квартири її не повідомляли. У березні 2012року побачила, що на вхідній двері спірної квартири замінені замки, тому вона змушена була замінити замки на свої та вселитися до квартири. При цьому ОСОБА_1 посилається на те, що власники квартири не вправі були відчужувати квартиру, на яку ухвалою суду було накладено арешт. Відповідач також вважає, що припинення родинного зв'язку із колишнім чоловіком не може бути підставою для виселення її та дітей з квартири, оскільки вона - ОСОБА_1 як колишній член сімї попереднього власника має право на користування цим житлом.

Представник відповідача - сектору громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не зявився, надав письмову заяву про розгляд справи за його відсутність.

Представник третьої особи: Управління служб у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконкому Харківської міської ради ОСОБА_9 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що відповідач з дітьми на даний час зареєстровані у квартирі №18, а тому мають право проживати там, оскільки в сусідній квартирі №19, частина якої належить ОСОБА_1 на праві власності та в якій вони були раніше зареєстровані, проживати не можуть, оскільки там мешкає матір відповідачки разом з чоловіком та сином.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. Усунути порушення в користуванні власником ОСОБА_2 квартирою №18 у будинку №39по вул. С.Грицевця в м. Харкові - шляхом виселення ОСОБА_1 з усіма проживаючими з нею членами сімї з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. ОСОБА_2 вселено у квартиру АДРЕСА_2. У задоволенні вимог в частині покладання на відділ громадянства, міграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області обовязку про зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 було відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, на неповне зясування обставин справи, які суд вважав встановленими, та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема зазначає, що договір купівлі-продажу між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 вчинено з порушенням вимог чинного законодавства, т.я. дозвіл на відчуження спірної квартири, право користування на яку мають неповнолітні діти, Службою у справах дітей не надавався.

ОСОБА_2 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржує.

Сторони про час і місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялися у встановленому законом порядку, про що свідчать зворотні повідомлення про вручення їм судових повісток. При цьому апелянт в судове засідання не зявлялася неодноразово, подаючи кожного разу заяви про відкладання розгляду справи з посиланням на поважність причини неявки, але жодного разу на підтвердження цих обставин ніяких документів не надає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції стосовно відмови у задоволенні позовних вимог в частині покладання на відділ громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області обовязку зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_3 не оскаржується, тому відповідно до вимог ч.1ст.303 ЦПК України колегією суддів не переглядається.

Задовольняючи позовні вимоги та виселяючи відповідача разом з проживаючими з нею неповнолітніми дітьми із спірного жилого приміщення, суд виходив з того, що ОСОБА_2 як власник цієї квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Зазначений висновок ґрунтується на матеріалах справи та на вимогах закону.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 212 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1 ст.3 ЦПК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Статтею 386 ЦК України визначені засади захисту права власності. Так, ч.ч.1,2 цієї статті встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобіганню такому порушенню.

Як убачається з матеріалів справи, спірна чотирьохкімнатна квартира №18, загальною площею 79,8кв.м, житловою площею 49,9кв.м, у будинку №39 по вул. С.Грицевця в м. Харкові, раніше належала: 55/100ч. - на праві спільної сумісної власності ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло №7-99-174975 від 28 липня 1999року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області, а 45/100ч. - ОСОБА_10 (який приходився ОСОБА_7 батьком) на підставі свідоцтва про право власності на житло №7-07287656 від 16 серпня 2007року, виданого Центром приватизації державного житлового фонду виконавчого комітету Харківської міської ради Харківської області. Власник 45/100ч. квартири ОСОБА_10 помер 25.03.2009року. Після його смерті єдиним спадкоємців на його майно являвся ОСОБА_7, який прийняв спадщину, подавши до нотаріальної контори у встановлений законом строк про це заяву.

Матеріали справи також свідчать про те, що співвласники квартири ОСОБА_7 та ОСОБА_6 продали її громадянину ОСОБА_5, який зареєстрував в КП «ХМБТІ»право власності на квартиру за собою на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 14.10.2010року. Це судове рішення на даний час не скасовано, отже, є чинним.

ОСОБА_1 в свою чергу в цей же час звернулася до суду з позовом до ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про визнання за нею та дітьми право на користування спірною квартирою. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 20 серпня 2010року позов ОСОБА_1 було задоволено, за нею та дітьми сином ОСОБА_1 Властіміром, 16.01.2006р.н., та дочкою ОСОБА_4,25.03.2007р.н., визнано право на користування жилими приміщенням в квартирі АДРЕСА_3. Вселена у спірну квартири ОСОБА_1 була 27.102010року, про що свідчить акт державного виконавця (а.с.44). Однак, зареєстрованими в квартирі вказані особи стали лише 16.08.2011року (а.с.13).

17 березня 2012 року ОСОБА_5 уклав договір купівлі-продажу квартири з ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстровим №561 (а.с. 5-7). В даному випадку, для укладання зазначеного договору, дозвіл Служби у справах дітей не вимагався, оскільки відчуження квартири проводилося новим власником ОСОБА_5, до якого діти відповідачки ніякого відношення не мають.

Ставши власником цієї квартири на законних підставах, ОСОБА_2 вправі ставити вимоги про усунення перешкод у користуванні належним йому нерухомим майном спірним житловим приміщенням. Отримавши у власність квартиру, він замінив замки на вхідній двері і мав намір розпочати ремонтні роботи. Однак, ОСОБА_1, яка фактично проживає з дітьми в квартирі №19 цього будинку, узнав про зміну власника квартири та заміну замків, встановили на дверях свої замки. З цього приводу, а саме про порушення прав власника ОСОБА_2 звертався з відповідною заявою до Орджонікідзевського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, де йому було запропоновано звернутися за вирішенням спору до суду.

Таким чином, припинення права власності особи на житлове приміщення (квартиру, будинок) припиняє право колишніх членів його сімї на користуванням ним, оскільки права членів сімї власника квартири на обєкт власності є похідним від прав самого власника.

Передбачаючи право власника житлового будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обовязків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири) (на відміну від договору найму (оренди) житла ст.ст. 810,814 ЦК України.

Частина ж 4 ст.156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на квартиру (будинок) цього ж власника, тобто лише при незмінності власника майна.

Твердження апелянта стосовно того, що спірна квартира на момент укладання 17.03.2012року договору купівлі-продажу між ОСОБА_5 і ОСОБА_2 знаходилася під арештом згідно ухвал Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23.04.2010р. та від 22.06.2010року, колегією суддів не приймаються, оскільки нотаріусом при посвідченні угоди ці обставини перевірялися і було встановлено, що арешт з квартири знято постановою Орджонікідзевського ВДВС Харківського міського управління юстиції від 13.02.2012року. Отже, на час укладання правочину квартира не знаходилася під забороною на відчуження. Будь-яких доказів на спростування цих обставин матеріали справи також не містять.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються та не дають колегії підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -