Справа № 2-824/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Примаченко В. О. ,

при секретарі Третьякова Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, Житлово-будівельний кооператив «Супутник» про встановлення факту проживання однією сімєю поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та позовну заяву третіх осіб, які заявили позовні вимоги ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_7, Житлово-будівельний кооператив «Супутник» про визнання права власності на 1/2 квартири,

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить встановити факт його та ОСОБА_2 проживання однією сім'єю без шлюбу з грудня 2001 року по березень 2010 рік. Визнати за позивачем право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 та Ѕ частку автомобіля НОМЕР_1. Розділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності виділивши позивачу холодильник «LG» вартістю 2 700 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн.; прихожу вартістю 2000 грн.; ліжко вартістю 4 500 грн., автомобіль НОМЕР_1 всього майна на суму 136 700 грн.

Відповідачу виділити: кухонний гарнітур вартістю 5000 грн., газову плиту «Гореніє» вартістю 3 500 грн., стіл кухонний вартістю 250 грн., витяжку вартістю 400 грн., соковижималку вартістю 570 грн., шафу купе вартістю 5 000 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., мякий куточок вартістю 2 500 грн., пральну машину вартістю 1900 грн., ванну вартістю 1500 грн., унітаз вартістю 500 грн., умивальник вартістю 400 грн., шафа до ванної кімнати з дзеркалом вартістю 500 грн., двері вхідні вартістю 1600 грн., двері міжкімнатні вартістю 8000 грн. металопластикові вікна вартістю 6 500 грн., металопластикові балконні вікна вартістю 5 200 грн., фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., бойлер «Арістон» вартістю 500 грн., квартиру №48 в будинку, №123 по бульв. 50 років Перемоги, в м. Білій Церкві, на загальну суму 366 420 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з відповідачем перебував у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 1990 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. На час укладання шлюбу позивач проходив військову службу по контракту на території ОСОБА_8 Федерації в м. Мурманську. Відповідач проживала з ним, а в 1992 році вона стала громадянкою України, а позивач став громадянином ОСОБА_8 Федерації як військовослужбовець. Позивач має посвідку на постійне проживання в Україні, видану відділом ГІРФО ГУМВС України в Київській області в 2007 році.

У 1995 році позивач та відповідач за спільні кошти придбали двохкімнатну квартиру в м. Біла Церква, Київської області за адресою АДРЕСА_2, яка знаходиться в житлово-будівельному кооперативі «Супутник», яку по взаємній домовленості оформили на відповідача з метою подальшого їх проживання в ній після закінчення контракту військовослужбовця та для забезпечення потреб сімї. У звязку з цим вважає, що вказана квартира є їх спільною сумісною власністю. Вартість спірної квартири на день звернення до суду становить 320 000 грн.

У 1997 році позивач звільнився з військової служби по закінченню контракту та на початку 1998 року їх з відповідачем сім'я переїхала проживати в м. Білу Церкву, де проживали в вказаній квартирі. В грудні 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського управління юстиції Київської області їх шлюб було розірвано, але вони продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, виховували дочку. У 2005 році позивач та відповідач без юридичного оформлення відповідних документів здійснили обмін жилими приміщеннями з батьками відповідача - третіми особами по справі та переїхали жити в їх квартиру за адресою АДРЕСА_3, а батьки відповідача стали проживати в квартирі позивача та відповідача за адресою АДРЕСА_4.

Крім того, позивач та відповідач в період проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу за спільні кошти в 2008 році придбали автомобіль «Шкода-Октавія А5», вартістю 125 000 грн., який по взаємній згоді оформили на відповідача, оскільки позивач не є громадянином України. За таких обставин вважає, що є співвласником вказаного автомобіля, так як він придбаний за спільні кошти.

Крім вищевказаного майна позивач та відповідач придбали рухоме майно: кухонний гарнітур вартістю 5000 грн., холодильник «LG» вартістю 2 700 грн., газову плиту «Греніє» вартістю 3 500 грн., стіл кухонний вартістю 250 грн., витяжку вартістю 400 грн., соковижималку вартістю 570 грн., шафу купе вартістю 5 000 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., мякий куточок вартістю 2 500 грн., ліжко вартістю 4 500 грн., пральну машину вартістю 1900 грн., ванну вартістю 1500 грн., унітаз вартістю 500 грн., умивальник вартістю 400 грн., шафа до ванної кімнати з дзеркалом вартістю 500 грн., двері вхідні вартістю 1600 грн., двері міжкімнатні вартістю 8000 грн. металопластикові вікна вартістю 6 500 грн., металопластикові балконні вікна вартістю 5 200 грн., фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., бойлер «Арістон» вартістю 500 грн.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги з викладених у позові підстав. При цьому позивач пояснив, що усе перелічене у позові майно вони з відповідачем придбали у період з 1998 по 2008 рік за спільні кошти. Визнав факт, що батьки відповідача допомагали їм матеріально у придбанні квартири № 48, по бульв. 50 років Перемоги, 123, м. Біла Церква. Заперечує проти задоволення позовних вимог третіх осіб, які заявили позовні вимоги, посилаючись на те, що кошти надавалися як допомога позивачу та відповідачу у придбанні квартири.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала. Заперечуючи проти заявлених вимог посилається на те, що ОСОБА_1 не проживав з нею однією сім'єю, а лише намагався налагодити з нею стосунки. Коштів на придбання автомобіля позивач не надавав. Автомобіль був придбаний за кошти позичені відповідачем по місцю роботи на підприємстві «Еркер». На даний час оскільки вона не змогла повернути борг вона розрахувалася за рахунок передачі підприємству автомобіля. Визнала позовні вимоги третіх осіб, які заявили позовні вимоги.

У судовому засіданні треті особи ОСОБА_6 та ОСОБА_5 заявили самостійні позовні вимоги до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_7, Житлово-будівельний кооператив «Супутник та просять визнати за ними право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1. Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначають, що у 1995 році вони спільно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали вищевказану спірну квартиру №48, у якій на даний час проживають. Квартиру зареєстрували на дочку відповідача ОСОБА_2, що підтверджується договором купівлі продажу. Спірна квартира коштувала 6 тис. дол. США, з яких 2 900 дол. США внесли ОСОБА_6 та ОСОБА_5 та 3 100 дол. США відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2

У судовому засіданні представник третіх осіб, які заявили самостійні вимоги ОСОБА_9 підтримав заявлені позовні вимоги з викладених у них обставин.

Треті особи ОСОБА_7, представник Житлово-будівельного кооперативу «Супутник» в судове засідання не з'явились повідомлені належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 січня 1990 року. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 1995 році позивач та відповідач на спільні кошти придбали двохкімнатну квартиру в м. Біла Церква, Київської області за адресою АДРЕСА_5, яка знаходиться в житлово-будівельному кооперативі «Супутник». Договір від імені подружжя укладався ОСОБА_2. Вартість спірної квартири на день звернення до суду становить 320 000 грн.

У 1997 році позивач звільнився з військової служби та на початку 1998 року з відповідачем переїхав проживати в м. Білу Церкву, де проживали в вказаній квартирі.

13 грудня 2001 року відділом реєстрації актів громадянського стану Білоцерківського міського управління юстиції Київської області шлюб було розірвано.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2, продовжували проживати спільно та, в тому числі, у період з 01.01.2004 року по березень 2010 року проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

У 2005 році позивач та відповідач без юридичного оформлення відповідних документів здійснили обмін жилими приміщеннями з батьками відповідача - третіми особами по справі та переїхали жити в їх квартиру за адресою АДРЕСА_3, а батьки відповідача стали проживати в квартирі позивача та відповідача за адресою АДРЕСА_4.

02.10.2008 року позивач та відповідач в період проживання однією сім'єю, без реєстрації шлюбу за спільні кошти придбали автомобіль «Шкода-Октавія А5», вартістю 114 085 грн. Договір купівлі - продажу укладався ОСОБА_2

Крім вищевказаного майна, позивач та відповідач у період з 1998 по 13.12.2001 та з 01.01.2004 по 2008 роки включно придбали наступне майно: кухонний гарнітур вартістю 5000 грн., холодильник «LG» вартістю 2 700 грн., газову плиту «Греніє» вартістю 3 111,88 грн., стіл кухонний вартістю 250 грн., витяжку вартістю 400 грн., соковижималку вартістю 570 грн., шафу купе вартістю 5 000 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., мякий куточок вартістю 2 500 грн., ліжко вартістю 2 360 грн., пральну машину вартістю 1900 грн., ванну вартістю 1500 грн., унітаз вартістю 500 грн., умивальник вартістю 400 грн., шафа до ванної кімнати з дзеркалом вартістю 500 грн., двері вхідні вартістю 1600 грн., двері міжкімнатні вартістю 8000 грн. металопластикові вікна вартістю 6 500 грн., металопластикові балконні вікна вартістю 5 200 грн., фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., бойлер «Арістон» вартістю 500 грн.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя, за обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 71 СК України 1. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

В судовому засіданні позивач у порядку та у спосіб передбачений законом, довів, що з 01.01.2004 по березень 2010 року проживав однією сім'єю з відповідачем, надавши відповідні докази, а саме:

Пояснення самого позивача, який підтвердив викладені у позовній заяві обставини.

Пояснення відповідача, яка, заперечуючи факт спільного проживання однією сімєю з позивачем, пояснила, що на позивача лише було оформлено право керування автомобілем, придбаного нею на власні кошти, оскільки він виконував функції водія, а також відповідач зареєструвала позивача у своїй квартирі, щоб допомогти йому вирішити свої питання в Україні.

Показаннями свідка ОСОБА_10, яка підтвердила факт проживання позивача та відповідача однією сім'єю з часу переїзду його на Україну після служби у Збройних Силах ОСОБА_8 Федерації.

Показаннями свідка ОСОБА_11, яка дала показання, що позивач та відповідач є її куми, які весь час проживали разом купували квартиру, та інше майно, автомобіль. Про те, що вони розлучилися вона дізналася під час першого судового розгляду справи.

Показаннями свідка ОСОБА_12, який повідомив, що є знайомим сім'ї позивача та відповідача знає, що вони постійно жили разом, купували майно.

Копією договору купівлі продажу квартири від 17.04.1995 з якого видно, що ОСОБА_2, купила у ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_6 за суму 930 млн. крб. (а.с. 121, т.1)

Копією військового квитка БЕ №115670, відповідно до якого ОСОБА_1 проходив службу у Збройних Силах ОСОБА_8 Федерації з 27.07.1982 року по 23.08.1997 рік. (а.с.206 т.1)

Копією договору добровільного комплексного автострахування від 09.11.2009 року з якого видно, що страхувальником є ОСОБА_2, а особою допущеною до керування автомобілем «ОСОБА_14 А5» є лише позивач ОСОБА_1 (а.с.13 т.1)

Копією посвідки на постійне проживання, з якої видно, що ОСОБА_1 прибув з Росії у 2007 році та зареєстрований 27.12.2007 року за адресою АДРЕСА_7. (а.с.12 т1.)

Фотознімками на яких зафіксовано, що позивач та відповідач після розірвання шлюбу разом перебували на весіллях, святкували дні народження як близьких та рідних позивача так і відповідача, їздили на відпочинок (а.с.81-88 т.1). Позивач та відповідач визнали зафіксовані події. Відповідач пояснила, що позивач перебував на спільних заходах як її водій. Свою присутність на заходах позивача пояснювала, що її запрошували на святкування родичі позивача, зокрема ОСОБА_10, хоча стосунки з нею у відповідача не тісні.

Оцінивши надані сторонами докази у їх сукупності суд приходить до висновку, що позивач та відповідач після розірвання шлюбу продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство. Однак враховуючи, що, Кодексом про шлюб та сім'ю України не передбачалося правового інституту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, суд не може встановити факт проживання однією сім'єю позивача та відповідача у період з 13.12.2001 по 01.01.2004 рік.

З огляду на викладене суд не вбачає законної підстави для визнання спільним сумісним майном позивача та відповідача те майно, яке придбане з 13.12.2001 по 01.01.2004.

Як вбачається з копії накладної №148 від 03.03.2003 року, прихожа придбана до 01.01.2004 року тобто не є спільним сумісним майном позивача та відповідача та не підлягає поділу. (а.с.89 т.1)

Вирішуючи питання про поділ іншого рухомого майна, переліченого в позовній заяві суд виходить з того, що відповідач не надала суду докази його придбання у інший період ніж вказує позивач (крім прихожої).

В судовому засіданні відповідач не довела у порядку та у спосіб передбачений законом, що квартира була куплена у більшій мірі за кошти, які належали їй особисто.

При цьому суд виходить з наступних досліджених в судовому засіданні доказів:

-Відповідно до договору купівлі продажу квартири від 17.04.1995 ОСОБА_2 купила у ОСОБА_13 квартиру АДРЕСА_6 за суму 930 млн. крб. (а.с. 121, т.1);

-Відповідно до пояснень позивача та відповідача частину коштів на придбання квартири надали батьки відповідача, а решта суми була спільною позивача та відповідача;

Виходячи з положень ст. 57 СК України, суд приходить до висновку, що передача будь якою особою коштів одному з подружжя без укладання договору дарування конкретній особі не тягне виникнення права особистої приватної власності дружини чи чоловіка. Отримані у такий спосіб кошти, в тому числі і у вигляді позики, відповідно до ст. 60,61 СК України, належать дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Крім того суд приходить до висновку, що відповідач не отримував в особисту приватну власність кошти від третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_5, оскільки договір дарування між ними не укладався, хоча відповідно до ч. 5 ст. 719 ЦК України договір дарування валютних цінностей на суму, яка перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Виходячи з викладених обставин суд також не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог третіх осіб. Треті особи не надали суду жодного доказу, що спірна квартира була придбана у спільну часткову власність. Як видно з договору купівлі продажу (а.с. 121, т.1) треті особи не є сторонами договору, а тому вони не набули права спільної часткової власності на квартиру.

Оцінюючи вказані фактичні обставини суд приходить до висновку, що треті особи надавали фінансову допомогу сім'ї позивача та відповідача у придбанні квартири та не були стороною у договорі купівлі продажу.

Суд не знаходить законних підстав для поділу автомобіля марки «ОСОБА_14 октавія А-5», реєстраційний номер НОМЕР_2, оскільки на момент розгляду справи автомобіль вибув із власності відповідача та кошти від його реалізації не отримані. При цьому суд виходить з наступного.

Відповідно до договору позики від 01.10.2008 року ОСОБА_2 взяла в борг для купівлі автомобіля безвідсоткову позику у приватному підприємстві «Еркер» в сумі 90 000 грн. до 01.10.2011 року. (а.с. 110 т.1)

Відповідно до видаткового касового ордеру від 01.10.2008 року відповідач отримала вказану суму коштів. (а.с.112 т.1)

Відповідно до заяви ОСОБА_2 від 20.08.2010, вона просить ПП «Еркер» прийняти автомобіль «Шкода Октавія» в рахунок погашення заборгованості по позиці (а.с. 14 т.2)

Відповідно до договору акту №415221 від 10.12.2010 ОСОБА_2 продала ПП «Еркер» автомобіль «Шкода Октавія», державний номерний знак НОМЕР_2 за 55 000 грн. (а.с. 15 т.2)

Відповідно до акту заліку взаємної заборгованості, підписаного 10.12.2010 ОСОБА_2, яка має заборгованість перед ПП «Еркер» в сумі 54 969 грн. 55 коп. та ПП «Еркер», яке має заборгованість перед ОСОБА_2 за автомобіль «Шкода Октавія» в сумі 55 000 грн. зробили залік зустрічних однорідних вимог в рахунок погашення заборгованості по договорах. (а.с. 16 т.2)

Суд не проводить поділу витяжки, ванної, унітаза, умивальника, шафи до ванної кімнати з дзеркалом, дверей вхідних, дверей міжкімнатних, металопластикових вікон, металопластикових балконних вікон, оскільки вказане майно є невідємною частиною квартири.

Питання про поділ квартири та іншого рухомого майна, вказаного у позовній заяві суд вирішує в межах заявлених позовних вимог та з урахуванням, того, що на утриманні відповідача перебуває дитина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства (а.с. 45-55 т.1), навчається (а.с. 211 т.1). За таких обставин суд відходить від принципу рівності часток подружжя на користь відповідача.

При вирішенні питання поділу квартири суд виходить з того, що квартира АДРЕСА_8 була придбана за спільні кошти, позивача та відповідача та вважає, що кожному належить1/2 частка у квартирі.

Таким чином позивачу з урахуванням меж позовних вимог слід виділити Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн. та рухоме майно:

-холодильник «LG» вартістю 2 700 грн.; телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн.; ліжко вартістю 2360 грн., всього майна на суму 167 560 грн.

Відповідачу ОСОБА_2 слід виділити Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн. та рухоме майно:

-кухонний гарнітур вартістю 5000 грн.;

-газову плиту «Гореніє» вартістю 3 111,88 грн.

-стіл кухонний вартістю 250 грн.,

-соковижималку вартістю 570 грн.,

-шафу купе вартістю 5 000 грн.,

-мікрохвильову піч вартістю 600 грн.,

-мякий куточок вартістю 2 500 грн.,

-пральну машину вартістю 1900 грн.,

-фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., всього на суму180 931 грн. 88 коп.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_7, Житлово-будівельний кооператив «Супутник» про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 слід відмовити..

Судові втирати позивача у вигляді державного мита та коштів на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 1820 грн. слід стягнути з відповідача на користь позивача ОСОБА_1

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 60, 61, 69, 70, 71, 74 СК України, 203, 206, 218, 719, 1046 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5, Житлово-будівельний кооператив «Супутник» про встановлення факту проживання однією сімєю поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без реєстрації шлюбу з 1 січня 2004 року по березень 2010 року.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яке спільно набуте ними під час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу: кухонний гарнітур вартістю 5000 грн., холодильник «LG» вартістю 2 700 грн., газову плиту «Греніє» вартістю 3 111 грн. 88 коп., стіл кухонний вартістю 250 грн., витяжку вартістю 400 грн., соковижималку вартістю 570 грн., шафу купе вартістю 5 000 грн., телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн., мікрохвильову піч вартістю 600 грн., мякий куточок вартістю 2 500 грн., ліжко вартістю 2360 грн., пральну машину вартістю 1900 грн., ванну вартістю 1500 грн., унітаз вартістю 500 грн., умивальник вартістю 400 грн., шафа до ванної кімнати з дзеркалом вартістю 500 грн., двері вхідні вартістю 1600 грн., двері міжкімнатні вартістю 8000 грн. металопластикові вікна вартістю 6 500 грн., металопластикові балконні вікна вартістю 5 200 грн., фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., бойлер «Арістон» вартістю 500 грн.

Розділити спільне сумісне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виділивши у власність ОСОБА_1 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн.

Виділити у власність ОСОБА_1 наступне рухоме майно:

-холодильник «LG» вартістю 2 700 грн.;

-телевізор «Самсунг» вартістю 2 500 грн.;

-ліжко вартістю 2360 грн., всього майна на суму 167 560 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2, 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 160 000 грн.

Виділити у власність ОСОБА_2 наступне рухоме майно:

-кухонний гарнітур вартістю 5000 грн.;

-газову плиту «Греніє» вартістю 3 111,88 грн.

-стіл кухонний вартістю 250 грн.,

-соковижималку вартістю 570 грн.,

-шафу купе вартістю 5 000 грн.,

-мікрохвильову піч вартістю 600 грн.,

-мякий куточок вартістю 2 500 грн.,

-пральну машину вартістю 1900 грн.,

-фотоапарат «Нікон» вартістю 2 000 грн., всього на суму180 931 грн. 88 коп.

У розподілі прихожої, витяжки, ванної, унітаза, умивальника, шафи до ванної кімнати з дзеркалом, дверей вхідних, дверей міжкімнатних, металопластикових вікон, металопластикових балконних вікон та автомобіля марки «ОСОБА_14 октавія А-5», реєстраційний номер НОМЕР_2 відмовити.

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_6, ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_7, Житлово-будівельний кооператив «Супутник» про визнання права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 відмовити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 120 (сто двадцять) грн. коштів, сплачених за інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи та 1700 грн. судового збору, а всього 1 820 (одна тисяча вісімсот двадцять) грн.

Сплачені судові витрати ОСОБА_6, ОСОБА_5 за лишити за ними. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 25.06.2012.

Суддя ОСОБА_15