Справа № 2-1489/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 червня 2012 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Пахут С. О. ,

при секретарі Хохунь І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго», за участю 3-ї особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася в суд та просить визнати незаконним її звільнення з посади бухгалтера МКП «Сокальтеплокомуненерго», зобов'язати відповідача поновити її на вказаній посаді з дати звільнення, стягнути з відповідача на її користь 7785,98грн. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 10000грн. на відшкодування моральної шкоди .

Свої вимоги мотивує наступним.

В КП «Сокальтеплокомуненерго» вона працювала з 05.11.1998р. спочатку на посаді адміністратора, а потім - на посаді бухгалтера.

Наказом по комунальному підприємству від 16.06.2011р. скорочено ряд посад і виключено їх з штатного розпису (зокрема дві посади бухгалтера) та зобов'язано з 25.08.2011р. внести зміни в штатний розпис.

Про скорочення штату та майбутнє звільнення її було повідомлено 20.06.2011р.

Наказом від 23.08.2011р. її звільнено з посади бухгалтера у зв'язку із скороченням штату.

28.07.2011р. внесено зміни до колективного договору підприємства та введено нові посади: технік з праці, інженер ІІ категорії, економіст І категорії та юрисконсульт І категорії.

Фактично, згідно наказу від 16.06.2011р., було введено лише дві нові посади: інженер ІІ категорії, яку зайняла ОСОБА_3 та економіст І категорії, на яку переведено після скорочення ОСОБА_4

Їй могла бути запропонована посада техніка з праці, однак з ініціативи директора така цілеспрямовано не вводилася до її звільнення.

Вважає, що зміни до штатного розпису введені штучно, з метою її звільнення.

Відповідачем також порушено її переважне право на залишення на роботі згідно ст.42 КЗпП України, оскільки на її утриманні перебуває двоє неповнолітніх дітей, її чоловік є інвалідом ІІІ групи та у неї безперервний тривалий стаж роботи в комунальному підприємстві.

Крім того, її звільнення відбулося без згоди профспілкового комітету, оскільки засідання комітету не було, а протокол підписано заступником голови профкому ОСОБА_3, хоча про наявність такої згоди зазначено в наказі.

Профспілкові збори повинні були проводитися 21.07.2011р., однак коли вона звернулася до голови профспілки ОСОБА_5 з проханням надати копію витягу з протоколу, останній повідомив їй, що протокол не виготовлено і він існує лише на чорновику.

30.08.2011р. вона звернулася в Сокальський РВ ГУМВС України з письмовою заявою провести розслідування з приводу її незаконного звільнення, внаслідок чого проведено перевірку та вирішувалося питання щодо порушення кримінальної справи.

Також, державним інспектором праці проведено перевірку, за результатами якої, встановлено що її, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 не запрошено на засідання профкому, що є порушенням КЗпП та запропоновано підприємству надалі у своїй діяльності дотримуватися вимог законодавства про працю.

З 17.10.2011р. вона перебуває як безробітна на обліку в Сокальському РЦЗ.

Її заробіток на займаній посаді в КП «Сокальтеплокомуненерго» за останні шість місяців складав 17 654,78грн. Таким чином, середній заробіток становить 2942,46грн.

Також, відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням вже виплаченої їй районним центром зайнятості допомоги по безробіттю.

В районному центрі зайнятості вона отримала 1041,40грн., а тому відповідач зобов'язаний сплатити їй середній заробіток за час вимушеного прогулу з врахуванням виплаченої суми по безробіттю.

Крім того, їй завдано моральної шкоди, яка полягає у моральних стражданнях з приводу незаконного звільнення та втрати високооплачуваної роботи, порушенні нормальних життєвих зв'язків через залишення її сім'ї без засобів для існування та неможливістю знайти рівноцінну роботу в м.Сокаль.

В ході розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просить також стягнути з відповідача на її користь понесені нею вимоги на правову допомогу в розмірі 1750 грн.

В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Надала суду пояснення, викладені в позовній заяві.

Додатково пояснила, що мала переваги після її вивільнення на зайняття введеної посади техніка з праці, однак відповідачем прийнято іншу особу, без достатнього стажу та досвіду роботи.

Строк позовної давності вона пропустила з поважних причин, оскільки зверталася з цього приводу в міліцію, що зайняло багато часу.

Заявлена нею моральна шкода проявилася у тому, що вона втратила життєві зв'язки, які підтримувала, перебуваючи на посаді бухгалтера, стала дратівливою, її діти терплять недостаток матеріального забезпечення, а також враховує неодноразові образи з боку представника відповідача.

Представник позивачки ОСОБА_7 в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що немає жодних доказів, що відповідачка являється некваліфікованим працівником і тому, немає підстав для її звільнення.

Також не було жодної необхідності вивільнення працівників з підприємства, оскільки фактично змін в організації виробництва на підприємстві не відбулося, а такі дії відповідача здійснені цілеспрямовано з метою звільнення позивачки.

Згідно закону, протягом року після вивільнення, позивачці мало бути запропоновано поворотне прийняття на роботу, так як вона є єдиною працездатною особою в сім'ї.

Оскільки відповідачем таких дій не проведено, то тим самим порушено переважне право позивачки на укладення трудового договору.

Вважає, що перебіг строку позовної давності слід рахувати з дати, коли позивачці мали запропонувати введену посаду.

Якщо, на думку суду, цей строк пропущено, то пропущено лише з поважної причини.

Саме звільнення проведено з порушенням, оскільки таке мало бути погоджено з профспілкою, а рішення засідання профкому підроблене.

Законне рішення комітету прийнято вже в процесі звільнення позивачки.

Представник відповідача Гнідець А.М. позову не визнав. Пояснив, що процедура вивільнення працівників, в тому числі і позивачки, проведена поступово, відповідно до чинного законодавства.

Підстави для вивільнення працівників були, оскільки необхідно було провести скорочення штату у зв'язку із зменшенням опалювальних площ та кількості абонентів.

Крім того, до профкому підприємства за три місяці до дати звільнення була подання інформація про майбутнє скорочення посад. Позивачка, як і решта працівників, за 2 місяці була попереджена про майбутнє звільнення у зв'язку із скороченням. За два місяці винесено наказ, з яким ознайомлено останню.

Адміністрації підприємства представлено рішення профкому від 21.07.2011р. про погодження звільнення працівників, в тому числі і позивачки.

У підприємства не було підстав вважати дане рішення незаконним та МКП не наділено повноваженнями перевіряти правильність проведення зборів профкому.

Вподальшому за результатами проведеної інспекцією праці перевірки встановлено, що вищевказане засідання профкому проведено у відсутності осіб, які підлягають скороченню, в тому числі і ОСОБА_1

У встановленому порядку 19.12.2011р. було проведено засідання профспілкового комітету, на якому була присутня ОСОБА_1 та надано згоду на її звільнення.

Відповідно до Постанови пленуму ВС України №9 від 06.11.1992р. у разі звільнення працівника без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження у справі та запитує згоду в профкому. Після одержання згоди або відмови продовжує провадження у справі.

Аналогічно поступила і адміністрація підприємства, звернувшись до профкому з власної ініціативи.

Звернув увагу, що закиди позивачки про те, що їй на підставі ст.42-1 КЗпП України, в першу чергу гарантовано право поворотного прийняття на роботу на введену 01.11.2011р. посаду техніка з праці не можуть розглядатися судом, оскільки не заявлені позивачкою ні в позовній заяві, ні додатково до розгляду справи по суті, а тому, не є предметом позову і суд в такому випадку вийде за межі судового розгляду.

Представник відповідача Кіпень В.М. позову не визнав. Пояснив, що на момент звільнення ОСОБА_1 з відповідним наказом ознайомилася під розписку та не заявляла претензій до в.о. директора підприємства.

Третя особа ОСОБА_2 заперечив проти задоволення позову. Пояснив, що на час звільнення позивачки він виконував обов'язки директора підприємства.

Коли йому принесли завізований юрисконсультом проект наказу про звільнення, він його підписав, оскільки в його обов'язки не входить перевірка законності рішення профспілкового комітету підприємства та правильність оформлення протоколу його засідання.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд в задоволенні позову відмовляє з наступних підстав.

З копії трудової книжки вбачається, що 23.08.2011р позивачка звільнена у зв'язку із скороченням штату МКП «Сокальтеплокомуненерго».

Згідно подання від 16.05.2011 року, відповідач, на виконання вимог ст.49-4 КЗпП України, ст.22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» звернувся з таким до первинної профспілкової організації підприємства.

З самого подання вбачається, що профспілку повідомлено про майбутні зміни в організації виробництва та праці і, як наслідок, скорочення:

- 2-х посад кур'єра;

- 2-х посад бухгалтера;

- 1 посаду провідного інженера;

- 1 посаду інженера І категорії;

- 1 посаду провідного економіста;

- 1 посаду провідного юрисконсульта.

З наказу №55 від 16.06.2011р. вбачається, що у зв'язку із подальшим зменшенням опалювальних площ, змінами в організації виробництва та праці скорочено та виключено вищевказані посади.

Згідно попередження, 20.06.2011р. ОСОБА_1 попереджено про майбутнє звільнення у зв'язку із скороченням штату працівників, про що остання власноруч розписалася.

Згідно звіту МКП Сокальтеплокомуненерго», станом на 20.06.2011р. планово вивільнено 5 працівників, серед яких є і позивачка ОСОБА_1

З наказу №156-к від 23.08.2011р. вбачається, що позивачку ОСОБА_1 звільнено з посади бухгалтера МКП «Сокальтеплокомуненерго» у зв'язку із скороченням штату.

З даним наказом позивачка ознайомлена, про що свідчить відповідний її підпис.

З акта від 21.09.2011р. вбачається, що за результатами проведеної перевірки дотримання законодавства про працю встановлено, що засідання профкому 21.07.2011р. проведено у відсутності ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_1, а також, запропоновано директору МКП «Сокальстеплокомуненерго» надалі у своїй діяльності неухильно дотримуватися вимог чинного законодавства про працю.

Із заяви позивачки та відповіді Львівської обласної організації профспілки вбачається, що вона зверталася з метою захисту трудових прав лише 27.10.2011р.

З витягу з протоколу №37 від 19.12.2011р. вбачається, що засіданням профспілкового комітету надано згоду комунальному підприємству на розірвання трудового договору з ОСОБА_1

Суд приходить до висновку, що відповідачем дотримано порядку вивільнення працівників з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що у МКП «Сокальтеплокомуненерго» мали місце зміни в організації виробництва та праці, зокрема, скорочення чисельності працівників, що підтверджується вищезазначеним наказом №55 від 16.06.2011р.

Про наступне вивільнення позивачка була попереджена більш як за 2 місяці, про що сама також вказала в позовній заяві.

Що стосується переведення на іншу роботу на підприємстві, то відповідач не мав змоги запропонувати ОСОБА_1 іншу посаду, оскільки вільних вакансій на момент звільнення в МКП не було.

Переважне право на залишення на роботі при вивільненні не могло мати місця, оскільки підприємством вивільнялися обидві (всі наявні) посади бухгалтера.

Позивачка була попереджена про майбутнє вивільнення особисто, про що власноруч розписалася у вищезазначеному повідомленні.

Покликання позивачки та її представника на те, що звільнення останньої незаконне, оскільки рішення профспілкового комітету, на підставі якого ОСОБА_2 винесено наказ, є незаконним не заслуговують на увагу, оскільки в обов'язки останнього не входить перевіряти дотримання профкомом порядку надання згоди на звільнення.

Позивачка зазначає, що її звільнення погоджено профкомом вже після винесення наказу, яким її звільнено з посади бухгалтера, що, на її думку суперечить закону.

З такою позицією останньої суд погодитися не може, оскільки звернення до профспілки могло мати місце навіть під час розгляду справи у суді, як з ініціативи суду, так і з ініціативи адміністрації підприємства.

Суд не приймає до уваги твердження позивачки про те, що вона, згідно ст.42-1 КЗпП, мала переважне право на прийняття її на нововведену 01.11.2011р. посаду техніка праці, оскільки такі, як позовна вимога перед судом не ставилися, а тому не є предметом позову.

В такому випадку, згідно ст.11 ЦПК України, суд не може виходити за межі заявлених позивачем вимог.

Покликання представника позивачки на те, що скорочення штату було проведено лише з метою звільнення позивачки, суд також не приймає до уваги, оскільки наказом №55 від 16.06.2011р. із штату підприємства виведено 8 посад.

З довідки вбачається тенденція суттєвого зменшення опалювальних площ та абонентів комунального підприємства, зокрема: в 2005р. - 273632,78м2 та 4632 абоненти, в 2011р. - 122594м2 та 2050 абонентів.

Згідно поданої відповідачем довідки, середньообліковий штат підприємства зменшився зі 105 працівників у 2007 році до 61 працівника у 2011 році.

Тому, всупереч запереченням позивачки, вбачаються достатні підстави проведення скорочення штату підприємства.

Крім того, відмовляючи в позові, суд враховує, що позивачка пропустила строк звернення до суду, передбачений ст.233 КЗпП України, оскільки звернення останньої в міліцію не можна визнати поважною причиною.

Очікування відповіді від Сокальського РВ ГУМВС України в Сокальському районі жодним чином не позбавляло позивачку можливості подати позов до суду.

Керуючись ст.40, 43, 49-2, 49-4, 233 КЗпП України ст.10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального підприємства Сокальської міської ради «Сокальтеплокомуненерго», за участю 3-ї особи ОСОБА_2 про поновлення на роботі, виплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд.

Головуючий: С. О. Пахут