Справа № 2 - 1488 /12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

26 листопада 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення богу.

Позивач вказує на те, що 10 жовтня 2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким він передав відповідачу 150000 дол.США, про що останній написав розписку та зобовязався повернути зазначені кошти у строк до 10.10.2011 року.

Відповідач зобовязання за вказаним договором виконав частково, повернувши 14 квітня 2010 року лише частину боргу у сумі 36000 дол.США, у звязку з чим існує заборгованість перед ним в сумі 114000 дол. США.

Посилаючись на викладене, а також на положення ст.ст. 1046, 1049 України, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь суму боргу у розмірі 114000 дол. США, три проценти річних 1115, 01 дол. США, індекс інфляції 342, 23 дол. США, пеню 3671,67дол. США.

Ухвалою суду від в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору залучено ОСОБА_4

У судовому засіданні позивач підтримав заявлений позов, просив про його задоволення.

Відповідач позов визнав частково. Вказував на те, що згоден з розміром заборгованості за договором позики без нарахування трьох процентів річних, індексу інфляції і пені. Просив позов задовольнити частково, стягнувши з нього розмір суму боргу у розмірі 114000 дол. США.

Третя особа та її представник в судовому засіданні вказувала на те, що про цей договір їй стало відомо лише при розгляді даної справи, про існування позикових зобовязань між сторонами їй невідомо. Посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 існує спір щодо нерухомого майна, придбаного ними в шлюбі. В звязку з чим відповідач має намір зменшити її частку у праві спільної сумісної власності.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Як убачається з матеріалів справи, 10.10.2008 року відповідачем було надано розписку про отримання ним від позивача грошових коштів у розмірі 150000 дол. США на строк до 10.10.2011 року. 14.04.2010 року відповідач повернув позивачу частину боргу у сумі 36000 дол. США. Зазначений факт отримання та часткового повернення коштів визнаний сторонами повністю в судовому засіданні.

Частина 2 ст.1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.

У відповідності до ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

З відповідача на користь позивача слід стягнути суму боргу у розмірі 114000 дол. США, що еквівалентно 910860 грн., а також 3% річних у розмірі 1105,64 дол. США, що еквівалентно 8834, 09 грн. (114000 дол. США х 3%: 365 х 118 дн.)

Що стосується індексації, то такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, індексації не підлягає.

Позовні вимоги щодо пені також задоволенню не підлягають, оскільки не ґрунтуються на нормах закону.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені при подачі позову судові витрати.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 114000 дол. США, що еквівалентно 910860 грн. боргу, 1105,64 дол. США, що еквівалентно 8834, 09 грн. три проценти річних за прострочення грошового зобовязання, 3219 грн. судового збору, а всього 922913 (девятсот двадцять дві тисячі девятсот тринадцять) грн. 09 коп.

В іншій частині в позові відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська