Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-1871/1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 червня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області

у складі: головуючого судді Коцюрби М.П. за участю секретаря Кучер В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Боярської міської ради про визнання права власності на 1А частину житлового будинку в порядку спадкування та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Боярської міської ради про визнання права власності на 1А частину житлового будинку в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, Боярської міської ради про визнання права власності на Уг частину житлового будинку в порядку спадкування.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 18 серпня 2006 року помер батько позивача - ОСОБА_4, що пітверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 057972, виданим від 06.09.2006 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво- Святошинського району Київської області.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після мерлого є позивач та відповідач по справі - ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців заз аконом є рівними.

20 вересня 2006 року позивач звернувся з заявою за № 789 до Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини щодо майна померлого батька, згідно до якої була заведена спадкова справа № 345/2006 .

В заяві позивач зазначив, що після смерті батька відкрилась спадщина на належне померлому в тому числі і нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області, право власності на який було зареєстровано за померлим відповідно до встановленого законом порядку.

Проте, нотаріусом було виявлено, що вказаний вище житловий будинок вибув з володіння батька позивача - ОСОБА_4, згідно з договором дарування від 22 лютого 2006 року , укладеним з ОСОБА_5 - дочкою відповідача.

Позивач звернувся до Києво- Святошинського районного суду Київської області з позовом п ро визнання даного договору дарування недійсним.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2009 року позов було задоволено в повному обсязі - договір дарування від 22 лютого 2006 року визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2010 року - рішення суду першої інстанції було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18 січня 2012 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, залишене в силі рішення Києво- Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2009 року

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на сконання цього правочину.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, вбачається, що померлий - ОСОБА_4 при житті володів, користувався та розпоряджався згаданим житловим будинком, а отже він перебував у його приватній власності, яка припинилась внаслідок його смерті, у відповідності до положень ст.346 ЦК України, де зазначено, що однією із підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті.

Таким чином, на момент смерті батька позивача відкрилась спадщина на належне померлому нерухоме майно - житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Бярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Отримавши вказане рішення суду позивач звернувся до києво-Святошинської нотаріальної контори з заявою від 14.03.2012 року за № 223 з проханням видати на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Проте, Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за вих. № 488/02-31 від 14.03.2012 року було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину в звязку відсутністю правовстановлюючих документів та витягу з реєстру права власності на спадковий житловий будинок.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 С строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, Позивач не має можливості оформити спадщину на належну йому частину житлового будинку через нотаріальну контору, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно та реєстрація права власності в БТІ за спадкодавцем на момент смерті, а тому постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної районної нотаріальної контори йому було відмовлено видачі на ім'я відповідача свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно.

За таких обставин позивач просив суд визнати за ним право власності на на 1/2 житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Представник позивача підтримав позовні вимоги.

Представник відповідача визнав позовні вимоги та звернувся до суду в інтересах позивача з зустрічним позовом про визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 серпня 2006 року помер батько позивача та відповідача - ОСОБА_4, що пітверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ОК № 057972, виданим від 06.09.2006 року виконавчим комітетом Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги за законом після мерлого є позивач та відповідач по справі - ОСОБА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

20 вересня 2006 року позивач звернувся з заявою за № 789 до Києво - Святошинської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини щодо майна померлого батька, згідно до якої була заведена спадкова справа № 345/2006 .

В заяві позивач зазначив, що після смерті батька відкрилась спадщина на належне померлому в тому числі і нерухоме майно, а саме: житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області, право власності на який було зареєстровано за померлим відповідно до встановленого законом порядку.

Проте, нотаріусом було виявлено, що вказаний вище житловий будинок вибув з володіння батька позивача - ОСОБА_4, згідно з договором дарування від 22 лютого 2006 року , укладеним з ОСОБА_5 - дочкою відповідача.

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом п ро визнання даного договору дарування недійсним.

Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 30 грудня 2009 року позов було задоволено в повному обсязі - договір дарування від 22 лютого 2006 року визнано недійсним.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 16 березня 2010 року - рішення суду першої інстанції було скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України від 18 січня 2012 року рішення суду апеляційної інстанції було скасовано, залишене в силі рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від ЗО грудня 2009 року

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на сконання цього правочину.

Частиною 1 ст. 236 Цивільного кодексу України встановлено, що нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

За таких обставин, вбачається, що померлий - ОСОБА_4 при житті володів, користувався та розпоряджався згаданим житловим будинком, а отже він перебував у його приватній власності, яка припинилась внаслідок його смерті, у відповідності до положень ст.346 ЦК України, де зазначено, що однією із підстав припинення права власності є смерть власника, окрім цього, згідно ч.4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припинилась у момент її смерті.

Таким чином, на момент смерті батька позивача відкрилась спадщина на належне померлому нерухоме майно - житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Бярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Отримавши вказане рішення суду позивач звернувся до Києво-Святошинської нотаріальної контори з заявою від 14.03.2012 року за № 223 з проханням видати на його імя свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 житловий будинок № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Проте, Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської районної державної нотаріальної контори за вих. № 488/02-31 від 14.03.2012 року було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину в звязку відсутністю правовстановлюючих документів та витягу з реєстру права власності на спадковий житловий будинок.

Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця із спадкодавцем на час відкриття спадщини, або, в разі відсутності наведених вище обставин, поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Таким чином, Позивач не має можливості оформити спадщину на належну йому частину житлового будинку через нотаріальну контору, так як відсутні правовстановлюючі документи на житловий будинок, що посвідчують право власності спадкодавця на зазначене майно та реєстрація права власності в БТІ за спадкодавцем на момент смерті, а тому постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної районної нотаріальної контори йому було відмовлено видачі на ім'я відповідача свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказане нерухоме майно.

Ст.16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Відповідно до вимог п. 2 Постанови ПВС України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику в справах про спадкування», особа може звернутися до суду з вимогою про визнання права на спадщину за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформлення права на спадщину.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права і обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

При таких обставинах суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст. 16, 1218, 1235, 1220, 1261, 1268, 1269, 1296 , 1297, 1299 ЦК України та керуючись ст. 209, 214-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Боярської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування та зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1, Боярської міської ради про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування- задоволити.

Визнати за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину житлового будинку № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 права власності на 1/2 частину житлового будинку № 18 по вулиці 40 річчя Жовтня в м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво- святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення чи протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя М.П. Коцюрба