конн ов В.ГСправа № 1624/2071/2012
пров. №2/1624/458/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

21 грудня 2012 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретарів Шкарбан Я.П., Несена О.І.

представника позивача ОСОБА_1, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет позову ОСОБА_2 (фізичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто»про визнання угоди недійсною та відшкодування коштів, сплачених на виконання угоди та позову третьої особи ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто»про визнання угоди недійсною та застосування як наслідку недійсності угоди двосторонньої реституції,

в с т а н о в и в:

В червні 2012 позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача ТОВ «Авто Просто», у якому прость суд визнати укладену з відповідачем угоду від 19 травня 2011 року недійсною та відшкодувати їй завдані укладанням даної угоди збитки в сумі 24 167, 62 грн.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем ТОВ «Авто Просто»19.05.2011 року було укладено угоду № 363554, предметом якої є придбання позивачкою у відповідача автомобіля марки Chevrole Cruze. Від імені продавця за угодою виступав продавець-консультант ТОВ «АвтопПосто»ОСОБА_4, зі слів якої сама угода була нічим іншим, як придбанням товарів у розстрочку та з якою позивачем були обумовлені конкретні терміни передачі автомобіля, які не мали перевищувати строк 1-2 місяці з моменту сплати першого внеску. На виконання даної угоди позивачка сплатила вступний внесок в розмірі 5 347,08 грн, другий внесок в розмірі 2 236,71 грн та третій платіж склав 4 473,42 грн, а всього сплатила ТОВ «АвтоПросто»на виконання угоди 12 083, 81 грн. Проте, ні в кінці травні, ні до кінця червня 2011 року замовленого автомобіля позивач не отримала. Лише ознайомившись з умовами продажу автомобілів через систему АвтоТак, дійшла висновку про дійсні умови та порядок продажу автомобілів за подібного роду угодами, які суттєво відрізнялися від тих умов, які пропонувалися позивачу при укладанні угоди продавцем-консультантом. Зазначила, що відповідач ТОВ «Авто Просто»пропонуючи їй укласти угоду на придбання автомобіля, надав недостовірну інформацію про ті послуги, які насправді надаються підприємством, свідомо ввів її в оману і в результаті використання нечесної підприємницької діяльності, спонукав її передати грошові кошти в сумі 12 083, 81 грн, які вона просить стягнути з відповідача у подвійному розмірі відповідно до вимог ч.2 ст. 230 ЦК України та покласти на відповідача понесені нею у звязку з розглядом справи судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Уточнивши підставу позову, доповнила, що оспорювана угода має бути визнана судом недійсною з підстав недотримання сторонами при підписанні договору вимог цивільного законодавства щодо внесення до даного договору тих умов, обовязковість внесення яких передбачена вимогами цивільного законодавства до договорів даного виду. Вказала, що діяльність з укладеного такого роду угод, як оспорювана, в момент її укладення містила в собі ознаки діяльності, що підпадають під категорію «надання фінансових послуг», тому сама угода містить в собі ознаки «угоди про надання фінансових послуг», в звязку з чим договір в цій частині має відповідати законодавчо встановленим вимогам до договору про надання фінансових послуг. Відповідно до Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»суттєвою умовою такого договору має бути строк дії договору та термін виконання зобовязань. Оспорюваною угодою не визначена така умова договору як строк дії договору. Таким чином, порушення вимог цивільного законодавства щодо обовязковості зазначення в договорі його суттєвих умов тягне за собою невідповідність укладеної угоди вимогам цивільного законодавства. Другою підставою для визнання оспорюваної угоди недійсною вказує вчинення правочину під впливом обману, який мав місце щодо терміну виконання відповідачем перед замовником зобовязань по передачі автомобіля з моменту укладення угоди та сплати вступного внеску, про що було доведено позивачці в усній формі при укладенні угоди і як виявилося, не відповідало дійсності. В тексті самого договору не зазначені умови про конкретні терміни передачі автомобіля замовнику, що мали суттєве значення для позивача.

Представник відповідача ТОВ «Авто Просто» у судове засідання не зявився, направив до суду листа, у якому просив слухати справу у його відсутність, надавши письмові заперечення проти позову. У поданому запереченні позов ОСОБА_3 не визнав, та зазначив, що угода, яка була укладена між сторонами створена в рамках системи продажу автомобілів АвтоТак. Подібна система полягає у створенні груп покупців, які бажають придбати товар високої вартості, наприклад автомобіль, і які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним з учасників автомобіля шляхом сплати його ціни невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. Позивач знав та прийняв повністю усі умови угоди, що підтвердив своїм підписом. Умови надання позивачеві послуг на підставі угоди детально та ясно викладені в угоді та додатках до неї, тому позивач мав повну і достовірну інформацію про ці послуги. Жодним положенням угоди не передбачено надання учаснику права купівлі-продажу товару у розстрочку, тому доводи позивача, що він уклав договір купілі-продажу автомобіля у розстрочку є безпідставними. Вважає, що доводи позивача про введення його в оману щодо умов договору, які мають істотне значення є необґрунтованими та не підтверджені жодним доказом. Крім того, вважає також, що доводи позивача, що діяльність відповідача це пірамідальна схема, безпідставними, оскільки пірамідальною схемою в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів» є випадок, коли особа приходить до якоїсь компанії та сплативши певну суму грошей, зобов'язується привести до цієї ж компанії інших осіб, які сплатять кошти, а особа, що їх привела отримує відповідну компенсацію, а також отримує компенсацію за рахунок тих осіб, яких привели залучені приведеними цією особою інші особи. Від учасників системи АвтоТак не вимагається залучення інших учасників. Право на отримання автомобіля надається за механізмами, передбаченими угодою і відповідно до платежів, здійснених самим учасником. Не відповідають вимогам чинного законодавства та є безпідставними також вимоги позивача про стягнення з відповідача завданих збитків у подвійному розмірі Просив суд відмовити у задоволені позову в повному обсязі.

У судовому засіданні, до початку розгляду справи по суті, третьою особою без самостійних вимог ОСОБА_2 був поданий самостійний позов до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто»про визнання угоди недійсною та застосування як наслідку недійсності угоди двосторонньої реституції , який ухвалою суду від 01 листопада 2012 року обєднано в одне провадження з позовом ОСОБА_3

Третя особа, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_2 у судовому засіданні позов підтримав, пояснив, що в липні 2011 року його дружина ОСОБА_3 повідомила про те, що в травні 2011 року вона уклала угоду з ТОВ «АвтоПросто», представництво якого знаходилося у м. Пирятині, на придбання автомобіля Chevrole Cruze. На виконання зазначеної угоди вона сплатила ТОВ «АвтоПросто»кошти в сумі 12 083,81 грн із їх спільного сімейного бюджету. Ці кошти подружжя певний період часу заощаджували, так як дійсно мали намір придбати автомобіль, зокрема в кредит через угоду з банківською установою. Однак про намір придбати автомобіль через систему продажу подружжя ніколи не обговорювало, оскільки не мали уявлення про її існування. Автомобіль родині потрібен був терміново. Дружина без відома чоловіка підписала угоду та планувала повідомити його про неї після отримання автомобіля. Коли обіцяні їй при підписання терміни надійшли, а автомобіль вона так і не отримала, дружина розповіла йому про підписану угоду. Доходи, які отримує дружина не дозволили б їй самостійно сплачувати внески до системи придбання у групах, тому сплачені на виконання угоди кошти, витрачені із спільного сімейного бюджету.

Вартість самої угоди про надання послуг з продажу автомобіля складає більше 160 тисяч грн. і є для їх сім'ї угодою щодо цінного майна, направлена на придбання автомобіля високої вартості. Письмової згоди на її укладення ОСОБА_2 не надавав, тому просить визнати її недійсною у звязку з тим, що вона була укладена з порушенням вимог законодавства, якими гарантуються права співвласників майна, та повернути сторонам угоди все отримане на виконання угоди.

Представник позивача ОСОБА_3, ОСОБА_1, у судовому засіданні позов третьої особи ОСОБА_2 визнала, вказавши, що викладені у його позовній заяві обставини відповідають дійсності. Відповідачка дійсно при сплаті всіх внесків до системи автопродажу використала їх спільні з чоловіком заощаджені кошти. Вказала, що оспорювана угода була укладена ОСОБА_3 з приводу придбання цінного майна та в інтересах сім'ї. Цей договір спричиняє обовязки і для третьої особи ОСОБА_2 як для подружжя, оскільки зобовязання по сплаті внесків за даною угодою виникають і для нього. Вважає позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтованими та не заперечує проти їх задоволення.

Представник відповідача за позовом третьої особи із самостійними вимогами, ТОВ «Авто Просто» у судове засідання не зявився, направив до суду листа, у якому просив слухати справу у його відсутність, позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях проти позову. Зокрема, зазначив, що спірна угода не є угодою стосовно цінного майна, тому для її укладення не вимагається письмова згода іншого з подружжя. Просив відмовити у задоволенні позову третьої особи ОСОБА_2 у повному обсязі.

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні пояснила, що вона є дружиною брата позивачки ОСОБА_3 У травні 2011 роки вона була присутньою з позивачкою під час укладання даної угоди. ОСОБА_3В мала намір придбати автомобіль, тому її зацікавила пропозиція «АвтоПросто»щодо продажу автомобілів. Представник компанії розповіла про вигідні умови придбання у них автомобіля у розстрочку. Позивачка вибрала по каталогу автомобіль, який їй сподобався, підписала договір з продавцем-консультантом та сплатила перший внесок за придбаний автомобіль 5 тис грн. В умови договору позивачка не вчитувалася, так як її влаштовували умови придбання автомобіля, викладені їй продавцем-консультантом. З її слів отримати автомобіль позивачка мала на протязі двох місяців. Після цього пройшло два місяці і ОСОБА_3 повідомила їй, що автомобіль вона так і не отримала, тому в липні розповіла про укладену нею угоду чоловіку, який не знав про даний договір. Позивачка не повідомляла його про укладення угоди з ТОВ «АвтоПросто», так як вони дійсно мали намір придбати автомобіль і вона хотіла зробити йому приємний подарунок.

Свідок ОСОБА_6 у судовому засіданні пояснила, що її чоловік знайомий з третьої особою по справі ОСОБА_2 На початку осені 2012 року її зацікавила вигідна пропозиція ТОВ «АвтоПросто»на придбання автомобіля і вона звернулася за консультацією до представника цієї компанії у м. Полтаві. Проте, повідомивши свого чоловіка про таку програму придбання автомобіля дізналася про «дійсні»умови таких угод на прикладі його знайомого ОСОБА_2 Після цього їй зателефонували з компанії «АвтопПосто»і вона зустрілася з її представником. В ході розмови, яка була записана нею на мобільний телефон, вона отримала більш детальну інформацію про умови придбання автомобілів у «АвтоПросто», на її прохання про видачу їй для ознайомлення із змістом угоди бланку договору їй було відмовлено. Угоди з компанією «АвтоПросто»вона не уклала.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, третьої особи, що заявляє самостійні вимоги на предмет спору, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

19 травня 2011 року між позивачем і відповідачем ТОВ «АвтоПросто»була укладена угода № 363554, а також Додатки №№ 1, 2, які є невід'ємною частиною угоди, предметом якої є надання відповідачем позивачу послуг, спрямованих на придбання автомобіля Chevrole Cruze вартістю 149 280 грн, в рамках створеної відповідачем в Україні системи продажу автомобілів АвтоТак. Позивач зобовязувалася внести вступний платіж, а також вчасно та в повному обсязі виконувати обов'язки по внесенню періодичних платежів, направлених на сплату вартості транспортного засобу, адміністративних витрат товариства та витрат на страхування життя та придбаного майна (а.с.6,7, 70-72).

На виконання умов укладеної угоди позивачем було сплачено вступний внесок у розмірі 5 347,08 грн, другий внесок в розмірі 2 236,71 грн та третій платіж склав 4 473,42 грн., а всього позивач сплатила ТОВ «Авто Просто»на виконання угоди 12 083, 81 грн (а.с.9).

Угода № 363554 від 19.05.2011 року та Додаток №1 та № 2 до неї, підписані сторонами, містять детальний опис послуг, що надаються відповідачем. В момент підписання угоди позивачка отримала примірник угоди та додатки до неї.

Згідно із ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ по справі №6-10199св12 від 11.05.2012 року та ухвалою цього ж суду від 28.12.2011 року у справі №6-38487 св11 встановлено, що надання послуг за системою АвтоТак не є створенням та експлуатацією пірамідальних схем, в діяльності відповідача не вбачається ознак нечесної підприємницької діяльності, тому ці обставини доказуванню не підлягають.

Згідно із ст. 627 ЦК сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Наявність підпису на угоді та додатках до неї свідчать про обізнаність позивачки з усіма умовами договору, згоду на виконання своїх обовязків.

Згідно ст. 6 ЦК України сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Положення ст. 204 ЦК України вказують на те, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, необхідні для чинності правочинів, в тому числі щодо змісту, форми, наслідків правочину, а також щодо осіб, що його вчиняють. Додаткові вимоги, необхідні для чинності окремих видів договорів передбачені спеціальними нормами, що регулюють такі відносини.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Предметом оспорюваної угоди є надання послуг, спрямованих на придбання автомобілів. Такий вид правочину, як «адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах»на час укладення угоди окремо законодавчо врегульований не був, однак містить елементи різних договорів, зокрема договору про надання послуг. Сторони узгодили всі його умови та своїм підписом посвідчили факт виникнення між ними зобов'язань.

Відповідно до ст. 905 ЦПК України строк договору про надання послуг встановлюється за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом або іншими нормативно-правовими актами.Відповідно стаття 5 оспорюваної угоди містить положення про те, що угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених угодою.

Тому суд не приймає до уваги посилання представника позивача про те, що даний договір в частині надання фінансових послуг не відповідає встановленим ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»вимогам, оскільки не містить суттєвої умови про строк дії договору. Крім того, судом встановлено, що на час укладення спірної угоди послуги щодо адміністрування фінансових активів для придбання товарів в групах не були внесені до переліку фінансових послуг, визначених в ст. 4 вказаного Закону, відповідно відповідач не був учасником ринку фінансових послуг і його дія не поширювалася на правовідносини, що виникли між сторонами.

Враховуючи викладене, доводи позивача про недійсність спірної угоди з підстав невідповідності нормам цивільного законодавства є необґрунтованими.

За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

. Що стосується доводів позивача про введення його іншою стороною договору в оману щодо терміну виконання відповідачем перед замовником зобовязань по передачі автомобіля з моменту укладення угоди та сплати вступного внеску, що значним чином вплинуло на вибір позивача та спонукало його до укладення спірної угоди, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування (зокрема щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням). Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Проте в судовому засіданні сам факт обману та наявність умислу в діях відповідача, направленого на обман контрагента не знайшли свого належного та повного підтвердження.

Суд не приймає до уваги пояснення представника позивача, що умисел в діях відповідача виражається в умисному невнесенні в текст договору тих умов, стосовно яких в усній формі представниками відповідача надається спотворена інформація.

Зобов'язання відповідача щодо передачі позивачу автомобіля чітко передбачені умовами угоди, яку позивач підписала. В додатку № 2 до даної угоди виписані умови надання права на отримання автомобіля учаснику групи через механізм накопичення внесків, а тому посилання позивачки на те, що їй була надана недостовірна і неповна інформація є безпідставними. Згідно до п.13.8 цього додатку до угоди учаснику надається 7 (сім) днів для того, щоб він міг детально ознайомитися з угодою та прийняти її чи відмовитися від участі в системі АвтоТак.

Тому позивачка мала реальну можливість детально ознайомитися з умовами угоди та прийняти рішення про відмову від участі у системі придбання товарів у групах на протязі встановленого строку, проте не зробилак цього, а отже вона усвідомлювала умови угоди.

Суд не приймає до уваги, як доказ обману зі сторони відповідача, відтворений у судовому засіданні звукозапис спілкування відвідувача представництва ТОВ «АвтоПросто»( в даному випадку свідка ОСОБА_6) у м. Полтаві, оскільки наявність такої одиничної інформації не є доказом певної тенденції при здійсненні відповідачем діяльності з укладання подібних угод та ґрунтується на припущеннях. Крім того, дана інформація безпосередньо не вказує про обман в діях представника відповідача, який укладав угоду з позивачкою.

Інші докази, які б підтвердили факт обману, наявність умислу та вини відповідача в матеріалах справи відсутні.

Пояснення свідка ОСОБА_5, що була присутньою з позивачем під час укладання даної угоди і підтверджувала те, що продавцем - консультантом роз'яснювалось позивачці, що автомобіль вона отримає через два місяці після укладення угоди, а також вказувала, що примірник угоди та додатків до неї надавався позивачці, і нею були підписані, доводять про прийняття позивачем угоди укладеної з відповідачем ТОВ «АвтоПросто».

Таким чином, позивачка в момент підписання договору не мала перешкод для ознайомлення з дійсними умовами системи автопродажу, з яких не вбачається можливість визначити вірогідну дату отриманням учасником системи автомобіля, тому її доводи про обман зі сторони другої сторони договору є необґрунтованими.

Отже вимоги позивачки є безпідставними та необґрунтованими, правові підстави для визнання угоди недійсною відсутні, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні її позовних вимог.

. Судом також встановлено, що позивачка з 18 вересня 2004 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 (а. с. 149). Оспорюваний договір з відповідачем у справі ТОВ «АвтоПросто» був укладений у період шлюбу позивачки з ОСОБА_2В, який просив визнати дану угоду недійсною у звязку з відсутністю його письмової угоди на її укладення .

Суд, дослідивши докази у справі, дійшов висновку про відсутність правових підстав для визнання оспорюваної угоди недійсною з таких підстав:

Позивачка ОСОБА_3 особисто уклала угоду, з якої виник спір, і відповідно до ст.30 ЦК України своїми діями набула цивільні права, створила цивільні обовязки, які належить виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до приписів статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою; при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Тобто презюмується згода другого з подружжя на укладення договору, добросовісність того з подружжя, хто безпосередньо укладає договір, а контрагент (у даному випадку ( ТОВ «Автопросто») вправі розрахувати на добросовісність іншої сторони договору. Статтею 10 оспорюваної угоди сторони ствердили, що підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом угоди та додатків до неї. Якщо учасник системи одружений, цим він заявляє, що має згоду іншого з подружжя на укладання цієї угоди (а.с.6).

За ч.2, 3 ст. 65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Доводи позивача про те, що вказана угода укладена стосовно цінного майна, загальна сума його зобовязань по сплаті платежів є значною і виходить за межі дрібної побуто є безпідставними, так як угода не стосується вартості майна.

Предметом оспорюваної угоди є надання системи послуг, спрямованих на придбання автомобіля у виробника або його імпортера, а не його купівля. В даному конкретному випадку ТОВ «АвтоПросто»не є продавцем автомобіля, а лише надає послуги з його придбання, тобто виступає в якості посередника між продавцем автомобілів та кінцевим споживачем. Угода про придбання автомобіля здійснюється безпосередньо з виробником чи імпортером, її настання гарантується ТОВ «АвтоПросто», яке не є учасником зазначеної угоди.

Крім того, закон не вимагає нотаріального посвідчення та реєстрації у державному органі такої угоди, тому під час її укладення письмової згоди другого із подружжя, як це визначено частиною другою статті 65 СК України, не потребується.

З підстав, передбачених ч.2 ст.65 СК України договір може бути визнаний недійсним лише з урахуванням істотних обставин, що мають значення для справи: форми угоди і форми необхідної згоди другого подружжя, характер угоди, наявність чи відсутність факту відчуження майна, ціни угоди, дій сторін, обох з подружжя, тощо. Факт необізнаності подружжя щодо дій другого слід належно доводити.

Пояснення третьої особи ОСОБА_2 та надані ним на обґрунтування заявлених вимог доказів в сукупності з істотними обставинами по справі (характеру укладеної угоди, відсутність відчуження майна, відсутність достовірних даних про те, коли ОСОБА_2 дізнався про факт укладення угоди його дружиною, строк його звернення до суду майже через рік після укладення угоди та після звернення дружини до суду з позовом про визнання спірної угоди недійсною) дають суду підставу визнати, що твердження третьої особи ОСОБА_2 про укладення спірної угоди без його згоди та його необізнаність з наміром дружини не є обґрунтованими.

Суд критично ставиться до показань свідка по справі ОСОБА_5 про необізнаність ОСОБА_2 про укладення дружиною угоди, оскільки вона перебуває у родинних стосунках з позивачкою по справі та може бути заінтересованою у розгляді справи.

Не ґрунтується на законі також вимога третьої особи щодо застосування наслідків недійсності правочину, як вимога особи, яка не є стороною оспорюваного правочину. Доказів уповноваження третьої особи його дружиною вимагати стягнення на її користь сплачених коштів у справі немає.

За таких підстав вимоги третьої особи ОСОБА_2 про визнання угоди недійсною є безпідставними, не ґрунтуються на доказах, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 6,10,11, 60, 212, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 203, 204, 215, 230, 627, 628, 638 ЦК України та ст. 65 СК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто» про визнання угоди недійсною та відшкодування коштів, сплачених на виконання угоди та позову третьої особи із самостійними вимогами ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «АвтоПросто»про визнання угоди недійсною та застосування як наслідку недійсності угоди двосторонньої реституції, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Головуючий - О.О.Сайко

Повний текст рішення виготовлений 26.12.2012.