АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 2207/1856/2012
Провадження № 22ц/2290/1146/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 травня 2012 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Леванчука О.М.

суддів : Корніюк А.П.,Талалай О.І.

при секретарі: Лапко Ю.В.

з участю: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника ДП „Ізяславський держлісгосп ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22ц/2290/1146 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізяславського районного суду від 22 березня 2012 року за позовом ОСОБА_1 до ДП „Ізяславський держлісгосп про визнання наказу незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом до ДП „Ізяславський держлісгосп, обґрунтовуючи свої вимог тим, що з 2002 року він працював у відповідача на посаді лісничого Кунівського лісництва. Наказом №97 від 27 травня 2011 року його було звільнено з займаної посади на підставі ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Позивач вважає своє звільнення незаконним, оскільки формулювання підстав звільнення суперечить його посадовій інструкції, тому і просив суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Під час розгляду справи позивач доповнив свої вимоги та просив суд визнати наказ №97 від 27.05.2011р. незаконним і скасувати його, поновити на посаді лісничого, стягнути 5000грн. моральної шкоди та середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 46193 грн. 65 коп.

Рішенням Ізяславського районного суду від 22 березня 2012 року ОСОБА_1 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду незаконним, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його вимоги. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Апелянт вказує, що висновок суду про те, що він двічі притягався до дисциплінарної відповідальності за неналежне виконання своїх обовязків є безпідставним, оскільки дисциплінарне стягнення від 11.05.2010 року

не могло бути враховане при визначенні систематичності невиконання посадових обовязків відповідно до положень ст.151 КЗпП України. ОСОБА_1 також ________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_4 Справа 22ц/2290/1146/12

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № 52,53

зазначає, що суд не дав належної оцінки показанням свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

ОСОБА_1 та його представник апеляційну скаргу підтримали і просять її задовольнити.

Представник ДП „Ізяславський держлісгосп апеляційну скаргу не визнав і просить її відхилити.

Заслухавши пояснення учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Судом вірно зясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах діючого законодавства.

Відповідно до пункту 3 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

У роз»ясненнях, що викладені в пп. 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 6 листопада 1992 року "Про практику розгляду судами трудових спорів" зазначено, що у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим органом передбачені статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень.

За змістом ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один із заходів стягнення: догана або звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Із матеріалів справи вбачається, що згідно з наказом N 97 від 27 травня 2011 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади лісничого Кунівського лісництва на підставі п.3 ст.40 КЗпП України. (а.с.21-22).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 притягався до дисциплінарної відповідальності у вигляді доган згідно з наказами N 81 від 11.05.2010р. та № 118 від 27.07.2010р.(а.с.95- 96) і його звільнення з підстав, передбачених п. 3 ст. 40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки позивач після застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення за порушення трудової дисципліни вчинив новий проступок і згоду на його звільнення було надано профспілковим комітетом ДП «Ізяславське лісове господарство».( а.с.102). А тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 про визнання наказу незаконним, його скасування, поновлення на роботі, стягнення моральної шкоди та середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги в частині безпідставності висновку суду першої інстанції про систематичність неналежного виконання позивачем посадових обов»язків та притягнення його двічі до дисциплінарної відповідальності до моменту звільнення, колегія суддів вважає їх такими, що не ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Адже наказом № 81 від 11.05.2010р. лісничому Кунівського лісництва ОСОБА_1 за неналежний контроль за веденням лісорозсадницької справи оголошено догану (а.с.96) і вказаний наказ не втратив юридичної сили за давністю, адже наказом № 118 від 27.07.2010р. за неналежний контроль за процесом відводу і проведенні вибіркової санітарної рубки лісничому Кунівського лісництва ОСОБА_1 оголошено догану (а.с.95) і ОСОБА_1 не надано доказів, що вказані заходи стягнення зняті достроково, а отримання позивачем щомісячно за період з липня 2010р. до часу звільнення премій не є доказом втрати юридичної сили наказу № 118 від 27.07.2010р. Також в засіданні суду апеляційної інстанції апелянт підтвердив, що ним вищевказані накази не оскаржені.

На думку колегії суддів доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду про неналежне виконання апелянтом посадових обов»язків є недоведеним, адже відповідно до ст.60 ч.1 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Встановлено, що судом першої інстанції у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України оцінено докази за внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об»єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв»язок доказів у їх сукупності .

Колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в тій частині, що відсутня вина позивача у незаконній рубці в Кунівському лісництві є недоведеними, адже відповідно до Посадової інструкції лісничого ДП «Ізяславське лісове господарство» лісничий зобов»язаний організовувати виконання заходів з охорони лісі від самовільних вирубань, а згідно акту від 25.05.2011р. в результаті проведеної з 18.05.2011р. по 25.05.2011р. ревізії виявлено включаючи і попередню виявлену самовільну рубку в кв.5.вид.10 пл.7,8га. ( прохідна рубка) в розмірі 9,46кв.м.: всього зрізано 96 дерев породи сосна, кубомаса яких становить 86,11кв.м. і майнова шкода, що завдана лісовому господарству становить 223489грн. (а.с.26-27); відповідно до припису Хмельницької міжрайонної природоохоронної прокуратури від 25.05.2011р. встановлено, що на території Кунівського лісництва ДП «Ізяславське лісове господарство» наявні самовільні рубки дерев породи сосна і особи, які несуть безпосередню відповідальність за вжиття заходів, спрямованих на охорону лісу, належних та достатніх заходів не вживали . (а.с.92-93).

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізяславського районного суду від 22 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/ Судді /підписи/

Згідно оригіналу: суддя апеляційного суду А.П. Корніюк