Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Кріворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Дністровського міжрайонного управління водного господарства на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дністровського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И Л А:

12 березня 2012року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Дністровського міжрайонного управління водного господарства про поновлення на роботі.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказав, що він працював в Дністровському міжрайонному управлінні водного господарства з 1972року з початку на посаді старшого інженера, а потім працював до 12 березня 2012року на посаді начальника відділу водних ресурсів Дністровського міжрайонного управління водного господарства.

Наказом за № 15-ОС від 12 березня 2012року він був звільнений з даної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Він вважає, що звільнений незаконно, оскільки фактично не було згоди профспілкового органу на його звільнення, що йому не було запропоновано іншу роботу.

Представник відповідача позов не визнав та стверджував, що ОСОБА_1 був звільнений з роботі з додержанням вимог трудового законодавства.

Рішенням суду від 18 квітня 2012року позов ОСОБА_1 задоволений (а.с.67, 68-70). Суд поновив ОСОБА_1 на посаді начальнику відділу водних ресурсів Дністровського міжрайонного управління водного господарства.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд безпідставно і в порушені вимог матеріального і процесуального права задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с.71-72).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, розглянувши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною 3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що при його звільненні були допущені порушення трудового законодавства.

Судова колегія погоджується з вказаним висновком суду, який відповідає обставинам по справі і зібраним доказам.

Судом першої інстанції було встановлено та знайшло підтвердження в суді апеляційної інстанції, наступне.

Позивач ОСОБА_1 в Дністровському міжрайонному управлінні водного господарства з 1972року з початку на посаді старшого інженера, а потім працював до 12березня 2012року на посаді начальника відділу водних ресурсів Дністровського міжрайонного управління водного господарства.

За наказом № 15-ОС від 12 березня 2012року ОСОБА_1 був звільнений з посади начальнику відділу водних ресурсів Дністровського міжрайонного управління водного господарства по п.1 ст.40 КЗпП України (у звязку із скороченням штату, а.с.13).

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Звільнення працівника за п.1 ст.40 КЗпП України допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до розяснень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06листопада 1992р. за №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів", у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за п.1 ст.40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, оновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи. При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п.1 ст.40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство.

В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку. Судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог трудового законодавства щодо порядку розірвання трудового договору за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України.

Скорочення чисельності працівників дійсно мало місце. Рішення про скорочення чисельності або штату працівників діюче законодавство відносить до компетенції адміністрації підприємства, установи чи організації з вирішення внутрішніх організаційних питань формування штату працівників та їх посад.

За наказом № 68 від 29 квітня 2011року Державного комітету України по водному господарству Одеського обласного виробничого управління по водному господарству, відповідачем було видано наказ № 11 від 10 січня 2012р. про скорочення штату у зв'язку із зменшенням обсягу робіт в відділі водних ресурсів, припинення здійснення заходів з державного нагляду, переведення працівників п'яти північних районів з відділу водних ресурсів в Одеську гідролого-меліоративну експедицію, в якому зазначено про об'єднання відділу водних ресурсів з відділом водокористування, скорочення посади начальника відділу водних ресурсів та про попередження начальника відділу водних ресурсів ОСОБА_1 про наступне скорочення (а.с.35, 37).

ОСОБА_1 був належним чином попереджений про скорочення штату, проти чого він не заперечував.

Згідно протоколу № 1 від 18 січня 2012року було розглянуто питання про дачу згоди на звільнення ОСОБА_1, однак, вказане питання не було чітко висловлено в протоколі. Тому 20 серпня 2012р. було проведено засідання профкому Дністровського МУВГ і належним чином надано згоду на звільнення ОСОБА_1 з посади начальника відділу водних ресурсів.

Відповідно до ч 3. статті 49-2 КЗпП України одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

Відповідач взагалі не надав суду першої та апеляційної інстанції доказів, що ОСОБА_1 було запропоновано іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Також відповідач не надав доказів, що ним було враховане відповідно до ст. 49-2 КЗпП України переважне право позивача на залишення на роботі.

В суді першої та апеляційної інстанції представник відповідача послався на те, що ОСОБА_1 не було запропоновано іншу роботу, оскільки вакантної посади у штатному розпису немає, однак, відповідачем було надано лише штатний розпис, та взагалі відсутні дані хто яку посаду займав на час звільнення ОСОБА_1 та відсутні відомості чи були вакантні посади на час звільнення ОСОБА_1

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідачем не надано суду першої та апеляційної інстанції будь-яких доказів відносно того,що позивач був звільнений з роботи без порушень вимого трудового законодавства.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Дністровського міжрайонного управління водного господарства відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 квітня 2012року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді С.О. Погорєлова

ОСОБА_2