АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8352/12 Справа № 436/2337/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкова М.Ю.

суддів - Кочкової Н.О., Кіктенко Л.М.

при секретарі - Бойко О.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України»до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 16 червня 2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України»та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 49/1 про надання останній кредиту в розмірі 19 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою за користування кредитом 20 % річних, на споживчі потреби. Свої зобов'язання в частині повернення банку кредитних коштів в строки передбачені кредитним договором відповідачка своєчасно не виконала, у звязку з чим виникла заборгованість, яка станом на 15 березня 2012 року складала 9 661, 47 грн. За порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідачці нарахована пеня в сумі 10 363, 03 грн. В якості забезпечення кредитного договору між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 16 червня 2006 року були укладені договори поруки № 49/1-1 та 49/1-2. Після виникнення заборгованості за кредитним договором на адресу позичальника та поручителів були направлені претензії, які були ними отримані, але не задоволені. У звязку з вищевикладеним, позивач просив суд стягнути з відповідачів солідарно на його користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 19 482, 54 грн. Стягнути з кожного із поручителів штраф за договором поруки в сумі 1032, 92 грн., а також стягнути солідарно на користь банку судовий збір в сумі 215, 49 грн.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року вищевказаний позов задоволено (а.с. 75-76).

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України»заборгованість за кредитним договором в сумі 19 482, 54 грн., в тому числі: по процентам 7 299, 86 грн.; комісійні - 517, 51 грн.; пеня 9 962, 24 грн.; 3% річних 1 702, 93 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України»штраф за договором поруки в сумі 1 032, 92 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України»штраф за договором поруки в сумі 1 032, 92 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин справи та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, просить рішення суду скасувати в частині стягнення солідарно з неї суми боргу за кредитним договором у зв2язку з припиненням дії договору поруки.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 16 червня 2006 року між ПАТ «Державний ощадний банк України»та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 49/1 про надання останній кредиту в розмірі 19 000 грн. строком на 36 місяців зі сплатою за користування кредитом 20 % річних на споживчі потреби (а.с. 24-26). Станом на 15 березня 2012 рік у відповідача виникла кредитна заборгованість в сумі 9 661,47 грн. в тому числі: за кредитом 3 181,23 грн., за процентами 5 962,73 грн., комісійні 517,51 грн. Крім того нарахована банком пеня в сумі 10363,03 грн., 3% річних 1 702,93 грн. (а.с. 9-22).

16 червня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 укладені договори поруки № 49/1-1 та 49/1-2. Після виникнення заборгованості за кредитним договором на адресу позичальника та поручителів були направлені претензії, які були ними отримані, але задоволені не були (а.с. 35-39).

Згідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України умовами кредитного договору є обов'язок кредитодавця надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Відповідно до вимог ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсідарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Таким чином, вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а також поясненнями самих сторін.

Посилання відповідачки ОСОБА_2 на те, що договір поруки припинив свою дію 03 вересня 2010 року не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав: строк виконання основного зобовязання за кредитним договором встановлено до 15 червня 2009 року, тобто 22 березня 2012 року позивач, враховуючи п. 4.5. Договору поруки, в 3-х річний строк передбачений ст. 257 ЦК України подав позовну заяву. Доводи про те, що право позивача на предявлення вимоги виникло з моменту видачі судового наказу від 03 вересня 2007 року є необґрунтованими, оскільки судовий наказ виконано не було, а зобовязання за кредитним договором та за договорами поруки продовжували діяти.

Інші доводи, вказані ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що суд неповно зясував обставини по справі, а наданим її доказам не надав належної оцінки, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: