Справа № 1225/1398/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2012 року , м.Сватове

Сватівський районний суд Луганської області у складі головуючого судді Гашинської О.А., при секретарі Криві Ю.В. , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Сватове, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до громадсько-політичного видання Сватівського району Сватівські відомості про спростування поширених засобами масової інформації недостовірних відомостей ,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що у 50/319 номері газети Сватівські відомостівід 14 грудня 2011 р. було опубліковано статтю під назвою Погружаемся в 37-й или ОСОБА_2 под кайфом?, авторами якої згідно підпису є журналісти СВ. У вказаній статті подано матеріали щодо нібито вживання , виготовлення та збут позивачем та його родиною наркотичних засобів. Зокрема , у статті вказано , що …нам кажется , что ОСОБА_2 заведует наркопритоном и производит тайную торговлю наркотическими веществами , сам употребляя их- нам кажется , что ОСОБА_2 постоянно под кайфом, он как-то неадекватно выглядит. Также поведение членов его семьи вызывает подозрение. Відповідач в даній статті безпідставно звинувачує позивача у злочині за який ст..ст.307,317 КК України передбачено кримінальну відповідальність. Про те, позивач такий злочин не вчиняв, що підтверджується відсутністю порушеної відносно нього по даному факту відповідної кримінальної справи. Також по даному факту було проведено перевірку прокуратурою району , яка підтвердила відсутність злочинних дій з боку позивача та недостовірність інформації. Таму поширена відповідачем відносно позивача інформація про вчинення вищевказаного злочину є очевидно неправдивою , а говорячи простими словами брехнею. Позивач є достатньо відомою та авторитетною людиною у районі . Більш ніж 24 роки він здійснює педагогічну практику , викладає біологію та географію в ЗОШ №8 м.Сватове , є керівником районної громадської організації, також є чинним депутатом. Його професійна діяльність повязана із контактами з великою кількістю людей і прямо залежить від його репутації. Публічне звинувачення у злочині та розповсюдження завідомо неправдивої інформації щодо наркозалежності та аморальних вчинків через місцеві ЗМІ є цілеспрямованим актом направленим на знищення честі , гідності та ділової репутації позивача , такі висловлювання спричиняють обурення серед батьків учнів позивача., його знайомих , знайомих членів його сімї та виборців. Моральну шкоду позивач оцінює у 20 000 гривень. В обґрунтування ціни позову належно сказати , що неприязні стосунки між сторонами склалися ще декілька років тому , що відповідач регулярно публікує образливі для позивача та членів його родини статті та матеріали, регулярно розповсюджує неправдиву інформацію. Тому заявлений розмір моральної шкоди є доцільним та адекватним відносно до обєму та змісту поширеної інформації та роду професійної діяльності позивача(здійснення депутатських повноважень , педагогічна практика). Просить суд відповідно до статей 23, 15, 16 , 277 , 297 , 299 ЦК України, статей 28, 31 Закону України Про інформацію, статті 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні визнати недійсною , такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи позивача, ганьбить його честь, гідність та ділову репутацію інформацію, опубліковану у статті №50/319 газети Сватівські відомості від 14 грудня 2011 року під назвою Погружаемся в 37-й или ОСОБА_2 под кайфом?.Стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 20 000 гривень. Зобовязати відповідача спростувати недостовірну інформацію , поширену у статті №50/319 газети Сватівські відомості від 14 грудня 2011 року під назвою Погружаемся в 37-й или ОСОБА_2 под кайфом? шляхом публікації тексту спростування, що зазначений у тексті позовної заяви ( а.с.16-20) .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги повністю підтримав з підстав , зазначених в позові, добавивши суду , що хоча відповідачем вже було опубліковано в газеті Сватівські відомості № 26/347 від 27 червня 2012 року на його звернення наданий ним текст спростування , однак відповідачем при його опублікуванні було порушено вимоги ст..37 Закону України Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україні , а саме, було опубліковане відповідачем спростування не на тому місці шпальти , де містилося повідомлення , яке спростовується, а саме - розміщено було текст внизу сторінки, тоді як саму статтю було розміщено дещо вище на сторінці, внесені зміни в текст спростування , а саме не було виділено жирним шрифтом деякі слова в тексті, як він надавав в тексті спростування, та було змінено підпис , а саме він в тексті спростування поставив ОСОБА_2М., а відповідачем в тексті спросування , опублікованого в газеті, зазначено підпис-Виталий Прынь, в іншій частині текст не змінено та опубліковано такий же, як він і зазначив. Оскільки відповідачем при опублікуванні наданого ним(позивачем) тексту спростування було допущено вище зазначених порушень , він звернувся до суду з даним позовом, за яким заявлено вимоги про зобовязання відповідача знову опублікувати повторно цей же текст спростування та виплатити спричинену моральну шкоду . Перевірку органами прокуратури проведено за зверненням народного депутата України ОСОБА_3П, до якого в свою чергу звернувся він(позивач) за допомогою після публікації статті.

Представник відповідача, головний редактор газети Сватівські відомості ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, вказавши суду що автор у заяві вдається не до фактів , а до уявних припущень. Це була інформація з коментарем журналістів СВ про заяву позивача до прокуратури , в якій він необґрунтовано заявив , що публікація вихідних даних газети якимось чином порушує його права. В журналістському матеріалі не має конкретики , не міститься образ. Було оприлюднено інформацію про заяву позивача до прокуратури і висловлено своє ставлення з цього приводу. Позивачем в позові не було додержано вимог законодавства щодо необхідності обґрунтування розміру заявлених вимог щодо стягнення моральної шкоди, позивач взагалі не має права вимагати відшкодування моральної шкоди, бо є депутатом, а отже представником місцевого самоврядування, публічною особою. Більше того, позивач вже скористався своїм правом захисту , надіславши спростування до газети , яке знову повторно зазначено в позові та додано до позовної заяви.Згідно ст.. 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації(пресу) в Україніредакція не має спростовувати ту інформацію, яка вже нею спростована. Спростування опубліковане відповідно до вимог вказаної статті, доводи позивача про порушення цих вимог є безпідставними- текст спростування був опублікований на тому ж місці шпальти , без зміни тексту спростування, в задоволенні позову просить відмовити.

Суд, заслухавши сторони , дослідивши в судовому засіданні надані ними докази, оцінивши їх у сукупності, зясувавши обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень , підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, вважає що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Верховний Суд України в своїй постанові Пленуму від 27.02.2009 р. №1 Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи надав розяснення в п.3 , що вибір способу захисту особистого немайнового права , зокрема права на повагу до гідності та честі , права на недоторканість ділової репутації , належить позивачеві. Разом із тим , особа , право якої порушено, може обрати як загальний , так і спеціальний способи захисту свого права , визначені законом , який регламентує конкретні цивільні правовідносини . У звязку з цим суди повинні брати до уваги , що відповідно до статті 275 ЦК захист особистого немайнового права здійснюється у спосіб, встановлений главою 3 цього Кодексу , а також іншими способами відповідно до цього права , способу його поширення та наслідків , що їх спричинило це порушення. До таких спеціальних способів захисту відносяться , наприклад, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь ( стаття 277 ЦК) , заборона поширення інформації, якою порушуються особисті немайнові права ( стаття 278 ЦК ) тощо.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила.

Як встановлено в судовому засіданні , позивач вже скористався своїм правом на захист та здійснив вибір способу захисту особистого немайнового права на повагу до гідності та честі , звернувшись до відповідача з вимогою опублікування ним спростування поширених про нього недостовірних відомостей , і відповідачем в № 26/347 газети Сватівські відомості від 27 червня 2012 року було опубліковано таке спростування ( а.с.39, 40) .

Статтею 37 Закону України Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні передбачено вимоги що порядку спростування інформації та ч.9 даної статті встановлено , що заявник має право оскаржити відмову в публікації спростування або порушення порядку його публікації до суду , який приймає скаргу до розгляду протягом року з дня публікації спростовуваних відомостей.

Отже , законодавством встановлено спеціальний порядок на можливість звернення до суду для захисту свого права після проведення публікації спростування це оскарження порушення порядку його публікації. Проте позивач , після публікації спростування відповідачем , вважаючи, що було порушено порядок його публікації , до суду не оскаржив порушення , а заявив вимоги про проведення знову спростування , що є в даному випадку згідно положень законодавства безпідставним.

В пункті 27 вище зазначеної Постанови Пленуму Верховного Суду України зазначено, що способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути , крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації , також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди , заподіяної такими порушеннями як фізичній , так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди.

Верховний Суд України в своїй постанові Пленуму від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди надав розяснення в п.5 , що відповідно до загальних підстав цивільно- правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати , чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні , в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить , а також інші обставини , що мають значення для вирішення спору.Особа ( фізична чи юридична ) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе , що остання заподіяна не з її вини.

Проте позивач, заявляючи вимоги про стягнення моральної шкоди , не довів суду про її наявність та протиправність діяння відповідача. З пояснень позивача, перевірку органами прокуратури стосовно нього по опублікованій статті проведено за його ж ініціативою а саме він пояснив, що він після публікації звернувся за допомогою до народного депутата України ОСОБА_3, який в свою чергу звернувся до прокуратури Луганської області про проведення перевірки ( а.с.5,6). Як вбачається з тексту статті ( а.с.11), опублікованої у №50/319 газети Сватівські відомості від 14 грудня 2011 року під назвою Погружаемся в 37-й или ОСОБА_2 под кайфом? дійсно мають місце як і доводив в суді представник відповідача -. автор у заяві вдається не до фактів , а до уявних припущень.

Згідно п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 р. №1 Про судову практику в справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи - вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною , суди повинні визначати характер такої інформації та зясувати , чи є вона фактичними твердженнями , чи оціночними судженнями.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України Про інформацію, якою передбачено випадки звільнення від відповідальності , зазначено, що оціночними судженнями , за винятком наклепу , є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика , оцінка дій , а також висловлювання , що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані , з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Якщо особа вважає , що оціночні судження або думки , поширені в засобі масової інформації , принижують її гідність , честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права , вона вправі скористатися наданими їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством права на відповідь з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень , надавши їм оцінку.

На підставі викладеного, керуючись, ст.ст.10, 11, 60, 212 215, 224-233, 367 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до громадсько-політичного видання Сватівського району Сватівські відомості про спростування поширених засобами масової інформації недостовірних відомостей , -відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги , якщо апеляційну скаргу не було подано . У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я ОСОБА_5 А Ш И Н С Ь К А