Справа №
Провадження №22-ц-1926/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія1Доповідач у 2 інстанції Лащенко
УХВАЛА

Іменем України

11 квітня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Лащенка В.Д.

суддів: Корзаченко І.Ф., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі Соловйову А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області, третя особа Бобрицька сільська рада Броварського району Київської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно ,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання незаконним і скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно.

Позов мотивував тим, що 07 травня 1994 року помер його батько ОСОБА_5

Після його смерті залишилося спадкове майно у вигляді 497/1000 часток житлового будинку № 24 по вулиці К.Свірської у селі Бобрик Броварського району Київської області, побудованого у 1973 році його батьками ОСОБА_5 та ОСОБА_5 під час їхнього перебування у зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Броварського районного народного суду Київської області від 18 вересня 1978 року шлюб між батьками розірвано, а житловий будинок із надвірними будівлями поділено.

За ОСОБА_5 визнано право власності на 503/1000 часток вказаного будинку та 1/3 частку господарського сараю, за ОСОБА_5 - право власності на 497/1000 часток будинку. Останньому в натурі були виділені приміщення: 1-1 площею 9,6 м2, 1-3 площею 12,3 м2, 1-4 площею 19,3 м2, а також 2/3 часток господарського сараю.

Згідно із заповітом від 17 грудня 1992 року, зареєстрованого в реєстрі за № 75, посвідченого секретарем Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_6, все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, ОСОБА_5 заповідав йому та братові ОСОБА_3, відповідачу у справі.

При цьому у заповіті визначено, що жила кімната площею 19,3 м і 1/3 частка сараю з погребом заповідається ОСОБА_3, а жила кімната площею 12,3 м2, частина веранди з крильцем площею 9,6 м2 та 1/3 частка сараю заповідається йому, ОСОБА_4

Інші спадкоємці за законом, які б мали право на обов'язкову частку у спадщині, відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК України (1963 року), який був чинним на час смерті ОСОБА_5, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

У встановлений законом строк він і брат звернулися до Броварської районної державної нотаріальної контори Київської області для складання заяви про прийняття спадщини. Заяви від їхнього імені були складені та посвідчені державним нотаріусом.

Після цього його брат ОСОБА_3 поїхав у м. Поворіно Воронежської області, щоб подати заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори за місцем постійного проживання їхнього батька ОСОБА_5 У прийнятті цих заяв нотаріусом було відмовлено, у зв'язку з тим, що вони були складені українською мовою і не перекладені на російську.

Однак, незважаючи на те, що спадкова справа після смерті ОСОБА_5 не була заведена, він, ОСОБА_4, спадщину після смерті батька прийняв шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (1963 року).

З 1983 по 1997 рік, у тому числі і на момент смерті батька у 1994 році, він з дружиною та двома дочками постійно проживав у житловому будинку по вулиці К.Свірської, 1 (нині це № 24) у селі Бобрик Броварського району Київської області у тій половині будинку, яка згідно із рішенням суду була виділена батькові, що свідчить про вчинення дій по прийняттю ним спадщини. Іншого житла на той час їхня сім'я не мала. Квартиру у місті Києві за місцем своєї роботи він отримав лише у 1995 році. Після проведення ремонту у квартирі у 1997 році вони переїхали на постійне місце проживання до Києва, проте продовжували користуватися тією частиною будинку і сараю, яку йому заповідав батько, підтвердженням чого є робочий проект на встановлення газового лічильника у цій частині будинку та договір від 20 травня 2002 року про надання послуг з газопостачання, укладений між ним та Броварською філією по експлуатації газового господарства.

Після рішення суду ОСОБА_5 до органів БТІ з приводу реєстрації за ним права власності на 497/1000 часток домоволодіння не звертався, тому на час його смерті право власності на належну батькові частину будинку у БТІ зареєстроване не було.

У порядку оформлення права на спадщину після смерті батька він звернувся з відповідною заявою до Бобрицької сільської ради, яка 15 липня 1994 року прийняла рішення про оформлення права власності на ? частину житлового будинку № 24 по вулиці К.Свірської у селі Бобрик Броварського району Київської області за ОСОБА_5. Броварське БТІ повинно було видати свідоцтво про право власності на ? частку цього нерухомого майна.

Оскільки спадкова справа після смерті батька ОСОБА_5 не відкривалась, цим рішенням скористатися він (позивач) не зміг, тому своє право на спадщину не оформив.

На час подання позовної заяви відповідачі у справі, його мати ОСОБА_2 та брат ОСОБА_3, право на спадщину за ним не визнають, у зв'язку з чим він звернувся в суд.

Із заперечень відповідачів на позов йому стало відомо, що на підставі рішення виконкому Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 25 березня 2011 року № 47 відповідачка ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на весь житловий будинок № 24 із надвірними будівлями по вулиці К.Свірської у селі Бобрик Броварського району Київської області, яке зареєстроване в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 08 квітня 2011 року.

Вказав, що зазначене рішення виконкому Бобрицької сільської ради є незаконним, порушує його права на частку спадкового зазначеного вище житлового будинку після смерті батька ОСОБА_5

Рішенням суду від 18 вересня 1978 року шлюб між його батьками був розірваний, належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок із надвірними будівлями поділено. За його матір'ю ОСОБА_2 визнано право власності на 503/1000 часток будинку, за його батьком ОСОБА_5 право власності на 497/1000 часток будинку, які останній заповідав йому та братові відповідачу ОСОБА_3

За таких обставин виконком сільської ради міг визнати за відповідачем ОСОБА_2 лише право власності на 503/1000 часток будинку, а не на весь будинок, тому вказане вище рішення суперечить вимогам закону.

Згідно із ч. 10 ст. 59 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку.

У ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Враховуючи уточнення у судовому засіданні позовних вимог, просив:

- встановити факт прийняття ним, ОСОБА_4, спадщини за заповітом від 17 грудня 1992 року після смерті батька ОСОБА_5, який помер 07 травня 1994 року, у вигляді частки житлового будинку № 24 по вулиці К.Свірської у селі Бобрик Броварського району Київської області, яка складається з житлової кімнати площею 12,3 м2, веранди площею 9,6 м та 1/3 частки сараю, розташованого за цією ж адресою;

- визнати незаконним і скасувати рішення виконавчого комітету Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області від 25 березня 2011 року № 47 "Про оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна" в частині оформлення на ім'я ОСОБА_2 права власності на житловий будинок загальною площею 130,4 м2, житловою площею 78,5 м2, 1973 року побудови, із господарськими будівлями та спорудами: гараж, сарай, сарай, літній душ, сарай, вбиральня, вбиральня, колонка та огорожа, що розташовані за адресою: село Бобрик Броварського району Київської області, вулиця К.Свірської, 24, та доручення КП КОР "Броварське МБТІ" видати свідоцтво про право власності на вищевказані об'єкти нерухомого майна;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 08 квітня 2011 року, видане виконкомом Бобрицької сільської ради Броварського району Київської області на ім'я ОСОБА_2, на житловий будинок - "А", 1973 року побудови, загальною площею 130,4 м , житловою площею 78,5 м2, гараж - "Б", сарай - "В", сарай - "Г", літній душ - "Д", сарай - "Ж", вбиральня -"З", вбиральня - "І", колонка - "К" та огорожа - "№' за адресою: село Бобрик Броварського району Київської області, вулиця К.Свірської, 24 (а. с. 3-7, 71-76, 116-117).

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2011 року вказаний позов задоволено.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу на вказане рішення суду, в якій просять скасувати рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга ОСОБА_2, ОСОБА_3 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Броварського районного суду від 18 вересня 1978 року шлюб між батьками був розірваний, належний їм на праві спільної сумісної власності житловий будинок із надвірними будівлями поділено. За його матір'ю ОСОБА_2 визнано право власності на 503/1000 часток будинку, за його батьком ОСОБА_5 право власності на 497/1000 часток будинку, які останній заповідав йому та братові, відповідачу ОСОБА_3 Батьки після ухвалення вказаного рішення суду в органах БТІ частки в будинку не зареєстрували. Відповідно до заповіту, батько належну йому на праві власності частину житлового будинку заповів позивачу і ОСОБА_3, відповідачу по справі.

07 травня 1994 року ОСОБА_5 помер у місті С.Посад Московської області Російської Федерації, що підтверджується свідоцтвом про смерть. (а.с.8).

Судом також встановлено, що позивач після смерті батька прийняв спадщину, оскільки вступив в управління і володіння спадковим майном, проживав в період з 1983 по 1997 роки разом з сім»єю в частині будинку батька, його діти в с. Бобрик відвідували дитячий садок та навчалися у школі. Крім того позивач в шестимісячний строк після смерті батька вживав заходи для оформлення спадщини, для чого звертався до Бобрицької сільської ради із заявою. Відповідно до поданої позивачем заяви Бобрицька сільська рада рішенням від 15 липня 1994 року оформила право власності на 1/2 частину житлового будинку, що знаходиться в с. Бобрик, Броварського району по вул. К.Свірської, 24 на ОСОБА_5. (а.с.18).

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про встановлення факту прийняття позивачем спадщини, після смерті батька, ОСОБА_5, оскільки позивач відповідно до вимог п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України (1963 р.) фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

З матеріалів справи вбачається, що виконком Бобрицької сільської ради 15 березня 2011 року ухвалив рішення, яким оформив право власності на житловий будинок з господарськими спорудами на ім»я ОСОБА_2, якій на підставі вказаного рішення видано свідоцтво про право власності від 08 квітня 2011 року. (а.с.42, 119). Ухвалюючи зазначене рішення виконкомом не враховано, що вказаний будинок рішенням Броварського районного суду від 18 березня 1978 року поділено між ОСОБА_2 та ОСОБА_5, тобто фактично визнав право власності на частину будинку, яка належала померлому і яку він заповідав синам, ОСОБА_4 та ОСОБА_3

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції правомірно визнав вказане рішення виконкому протиправним та скасував його.

Оскільки суд повно з»ясував обставини, що мають значення для справи, розглянув справу з дотриманням норм матеріального і процесуального права, рішення суду необхідно залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено факт прийняття спадщини після смерті батька, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки спростовуються дослідженими у судовому засіданні доказами, яким суд першої інстанції дав належну оцінку.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів ,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді