Справа № 1306/2527/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 березня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Крамара О.В.

при секретарі Малик О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Стебницької міської ради про визнання права власності на спадкове майно та самочинне будівництво,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з вказаним позовом, посилаючись на те, що його батьки - ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дівоче - Мінчак) ОСОБА_3, уклали шлюб 09 червня 1928 року (свідоцтво про одруження серії ІІ-ЯК № 1125557). В шлюбі 08.06.1931 року у них народилась донька ОСОБА_4; 10 грудня 1938 року в сім'ї народилась друга донька - ОСОБА_5, а ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син, тобто він - ОСОБА_1.

Їхня сім'я проживала в ІНФОРМАЦІЯ_2 (тепер - Жупна, 18), що підтверджується довідкою № 6097, виданою Стебницьким КП «МВУ ЖКГ»12.12.2011 року.

За вказаною адресою його батьки збудували дерев'яний одноповерховий житловий будинок (літ."А-1"), в якому вони мешкали, і станом на 1975 рік цей будинок складався з 2-х веранд, 3-х житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку становила 86,6 кв.м., з яких 53,8 кв.м. відносилось до житлової площі. До будинковолодіння належало два сараї (літ."В" і літ."Б"), а також навіс, вбиральня, огорожа та замощення.

З часом виникла необхідність в покращенні житлових умов, у зв'язку з чим, розміри веранди (літ."а") були дещо збільшені та переобладнано її під коридор (літ."аП") і кладову (літ."аІІІ"). На сьогоднішній день, як це вбачається з технічної документації, виготовленої КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО», житловий будинок (літ."А-1"), збудований батьками, складається з веранди, коридору, кладової, 3-х житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку становить 94,4 кв.м., з яких до житлової належить 54,2 кв.м. Окрім того, в будинковолодінні було знесено два дерев'яні сараї (літ."В" і літ."Б"), де на місці сараю (літ."Б") було збудовано літню кухню - гараж - сарай, позначену на плані літ. «Д», розмірами 13,30м. х 6,25м. Окремо було збудовано гараж (літ. «Г»), розмірами 6,40м. х 4,25м. та новий цегляний сарай (літ."Б"), розмірами 9,37м. х 7,00м.

Збудувавши це нерухоме майно, його батьки, за життя, не оформили належним чином правовстановлюючу документацію на нього. Батько - ОСОБА_2, помер 04 серпня 1967 року, а мама - ОСОБА_6, померла 09 січня 1992 року. Водночас, свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № 18 по вул. Коцка в м. Стебнику, видане 10 липня 1986 року виконавчим комітетом Стебницької міської ради народних депутатів, оформлено та зареєстровано в Дрогобицькому МБТІ на ім'я його батька, який на цей час вже помер (свідоцтво про смерть серії І-СГ № 227321). Більше того, має місце самочинне будівництво, а саме: літня кухня - гараж - сарай (літ. «Д»), та гараж (літ. «Г»), право власності на яке також не було визнано ні за одним із батьків у встановленому законом порядку (довідки №№ 44 та 52 від 03.02.2012 р., видані КП ЛОР «Дрогобицьке МБТІ та ЕО»).

За таких обставин, після його звернення до нотконтори з метою оформлення своїх спадкових прав, державний нотаріус Стебницької ДНК відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій та рекомендувала звернутись до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право особистої власності на жилий будинок від 10.07.1986 року, а також в судовому порядку, за відсутності належного правовстановлюючого документа на житловий будинок № 18 по вул. Жупна в м.Стебнику, визнати право власності на нього та на самочинно збудовані господарські будівлі.

Вважає, що свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 10 липня 1986 року, дійсно не може бути належним правовстановлюючим документом, у зв'язку з чим держнотаріус і відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій, оскільки було видане на ім'я померлої особи, тобто його батька, через дев'ятнадцять років після його смерті. Більше того, вважає незаконним подальшу реєстрацію цього свідоцтва в Дрогобицькому МБТІ.

Його батьки, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі, збудували, а потім переобладнали житловий будинок № 18 по вул. Коцка в м. Стебнику, в якому проживали до дня своєї смерті. За час життя батька, з невідомих йому причин, право власності на будинок, на його ім'я виготовлено не було. Водночас, після його смерті в 1967 році, вони, спадкоємці І черги - мама і він (дві сестри на той час вже були одружені і проживали за іншими адресами) фактично спадщину прийняли (частину житлового будинку, яка належала батькові у праві спільно нажитого майна подружжя). Це власне, вбачається з того, що вони постійно проживали в будинку по вул. Коцка, 18 (тепер - Жупна, 18), використовували його за призначенням, утримували будинок в належному стані, користувались прилеглою до нього земельною ділянкою і в той же час, не заявляли про відмову від спадкового майна в державній нотаріальній конторі, що також свідчить про фактичне прийняття ними спадщини (ст. 549 ЦК УРСР). При цьому, вони не звернулись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, оскільки вважали цей будинок своєю власністю, а технічну документацію на нього (у зв'язку із своєю юридичною необізнаністю) - правовстановлюючими документами.

Враховуючи наведене, вважає, що право власності на будинок, станом на 1986 рік (рік видачі свідоцтва), мало би бути оформлено на його матір, як дружину померлого чоловіка - ОСОБА_2, та співзабудовницю їхнього будинку і одночасно - його спадкоємицю. Відповідно, на сьогоднішній день, після смерті матері, яка померла в 1992 році, не виникло б жодних проблем щодо спадкування в нотаріальному порядку житлового будинку № 18 по вул. Жупна в м. Стебнику, оскільки спадщину після смерті батьків він прийняв фактично, проживаючи в спірному будинку все своє життя, допомагаючи батькам в переобладнанні будинку, будівництві нових господарських споруд, утримуючи це майно, після смерті матері, в належному стані, сплачуючи необхідні платежі.

У відповідності до змісту ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади...або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Видача виконкомом Стебницької міської ради народних депутатів спірного свідоцтва 10 липня 1986 року на померлу особу (його батька) порушує його права відносно прийняття спадщини в нотаріальному порядку, про що свідчить додана до позову відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва, що, в свою чергу, змушує його звернутись до суду з даним позовом.

Щодо визнання за ним в судовому порядку права власності на самочинне будівництво (господарські споруди, належні до житлового будинку), то з цією метою він звертався до ліцензованого підприємства «Капітал-проект», де на його замовлення був підготовлений висновок № 3 від 24.02.2012 року щодо можливості визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно: літню кухню - гараж - сарай (літ. «Д»), розмірами 13,30м. х 6,25м. та гараж (літ. «Г»), розмірами 6,40м. х 4,25м.

Так, в даному висновку зазначено, що самочинне будівництво здійснено на відведеній земельній ділянці, розташованій поза зоною впливу від гірничих робіт Стебницького ДГХП «Полімінерал»без належно затвердженого проекту і відповідно, без надання дозволу на початок проведення будівельних робіт. Проте, державні будівельні норми та правила не порушено.

Вищевказане самочинне будівництво здійснено на неприватизованій земельній ділянці, яка використовується для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також для садівництва.

Згідно довідки за № 7/41 від 06.02.2012 року про перевірку протипожежного стану житлового будинку та господарських будівель по вул. Жупна, 18 в м.Стебнику Львівської області, порушень пожежної безпеки не виявлено.

У відповідності до п.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Так як при самочинному будівництві права інших осіб порушено не було, останнє відбувалось без порушення будівельних норм і правил на земельній ділянці, що на законних підставах знаходиться в його постійному користуванні, без зміни її цільового призначення, а також перебуває поза зоною впливу від гірничих робіт СДГХП "Полімінерал", і є таким, що не суперечить суспільним інтересам, то в судовому порядку на таке самочинне будівництво може бути визнано право власності.

Що ж до визнання за ним права власності на спірний житловий будинок, то у відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», і як це вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (п.4), відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тощо.

Вважає, що в даному випадку слід застосовувати норми ЦК УРСР, які стосуються часу відкриття спадщини та її прийняття, першої черги спадкоємців за законом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тобто 04 серпня 1967 року, коли помер мій батько - ОСОБА_2 Як вбачається зі ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. На момент смерті батька були живими дружина та його діти (дві доньки і він). Проте, тільки дружина та він, вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, проживали весь час у спірному будинку (ст. 549 ЦК УРСР), оскільки для придбання спадщини, у відповідності до ст. 548 ЦК УРСР необхідно, щоб спадкоємці її прийняли. Після смерті матері в 1992 році, аналогічно до зазначених статей, фактично прийняв спадщину і він, як єдиний спадкоємець за законом, оскільки його сестри не претендували на спадкове майно, а відповідно і не вчинили жодних дій щодо можливого його успадкування.

На сьогоднішній день, звертаючись до суду з даним позовом, він є єдиним спадкоємцем зазначеного вище нерухомого майна, і вважає себе його власником, оскільки інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, немає. Так, його рідна сестра - ОСОБА_2 (після одруження - Білас) ОСОБА_4, померла 01 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть (серії 1-СГ № 342969), доданою до позову. Його друга сестра - ОСОБА_2 (після одруження - Нафус) ОСОБА_5, не заперечує щодо визнання за ним права власності на майно, що залишилось після смерті батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що стверджується її заявою, оригінал якої додається до позову. Цією заявою, зокрема, вона підтверджує, що не претендує на спадкове майно, яке знаходиться в м.Стебнику по вул.Жупна, 18, і яким він все своє життя користувався та володів, а тепер оформляє свої спадкові права в судовому порядку.

ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, просить позов задоволити.

Представник Виконкому Стебницької міської ради, щодо задоволення позову покладається на думку суду.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (дівоче - Мінчак) ОСОБА_3, перебували у шлюбі з 09 червня 1928 року, від даного шлюбу у них народилося троє дітей: дочка ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_3, дочка ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_4 та син ОСОБА_9 - ІНФОРМАЦІЯ_5.

Вони всі разом проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 (на даний час вул..Жупна, 18), у дерев'яному одноповерховому будинку який складався з 2-х веранд, 3-х житлових кімнат та кухні. Загальна площа будинку становила 86,6 кв.м., з яких 53,8 кв.м. відносилось до житлової площі. До будинковолодіння належало два сараї (літ."В" і літ."Б"), а також навіс, вбиральня, огорожа та замощення.

З метою покращення житлових умов, розміри веранди (літ."а") були дещо збільшені та переобладнано її під коридор (літ."аП") і кладову (літ."аІІІ"), внаслідок чого загальна площа будинку становить 94,4 кв.м., житлова 54,2 кв.м. Також в будинковолодінні було знесено два дерев'яні сараї (літ."В" і літ."Б"), де на їх місці збудовано літню кухню - гараж - сарай, розмірами 13,30м. х 6,25м. Окремо було збудовано гараж (літ. «Г»), розмірами 6,40м. х 4,25м. та новий цегляний сарай (літ."Б"), розмірами 9,37м. х 7,00м.

Збудувавши нерухоме майно, батьки, за життя, не оформили належним чином правовстановлюючу документацію Батько - ОСОБА_2, помер 04 серпня 1967 року, а мама - ОСОБА_6, померла 09 січня 1992 року. Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № 18 по вул. Коцка в м.Стебнику, видане 10 липня 1986 року виконавчим комітетом Стебницької міської ради народних депутатів, оформлено та зареєстровано в Дрогобицькому МБТІ на ім'я батька, який на цей час вже помер.

За таких обставин, коли він звернувся до нотконтори з метою оформлення своїх спадкових прав, державний нотаріус Стебницької ДНК відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2, та рекомендувала звернутись до суду.

Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок від 10 липня 1986 року, дійсно не може бути належним правовстановлюючим документом, у зв'язку з чим держнотаріус і відмовила йому у вчиненні нотаріальних дій, оскільки було видане на ім'я померлої особи, через дев'ятнадцять років після його смерті.

Після смерті батька, мама і він фактично спадщину прийняли постійно проживали в будинку по вул. Коцка, 18, використовували його за призначенням, утримували будинок в належному стані, користувались прилеглою до нього земельною ділянкою і в той же час, не заявляли про відмову від спадкового майна в державній нотаріальній конторі, що також свідчить про фактичне прийняття ними спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

Після смерті матері, не виникло б жодних проблем щодо спадкування в нотаріальному порядку житлового будинку № 18 по вул. Жупна в м. Стебнику, оскільки спадщину після смерті батьків він прийняв фактично, проживаючи в спірному будинку все своє життя, допомагаючи батькам в переобладнанні будинку, будівництві нових господарських споруд, утримуючи це майно, після смерті матері, в належному стані, сплачуючи необхідні платежі.

У відповідності до змісту ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади...або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Видача виконкомом Стебницької міської ради народних депутатів спірного свідоцтва 10 липня 1986 року на померлу особу порушує його права відносно прийняття спадщини в нотаріальному порядку, про що свідчить додана до позову відмова державного нотаріуса у видачі свідоцтва (а.с. 28).

Згідно висновку ПП «Капітал-проект», самочинне будівництво здійснено на відведеній земельній ділянці, розташованій поза зоною впливу від гірничих робіт Стебницького ДГХП «Полімінерал»без належно затвердженого проекту і відповідно, без надання дозволу на початок проведення будівельних робіт. Проте, державні будівельні норми та правила не порушено.

Вищевказане самочинне будівництво здійснено на неприватизованій земельній ділянці, яка використовується для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а також для садівництва.

Згідно довідки за № 7/41 від 06.02.2012 року про перевірку протипожежного стану житлового будинку та господарських будівель по вул. Жупна, 18 в м.Стебнику Львівської області, порушень пожежної безпеки не виявлено.

У відповідності до п.5 ст. 376 ЦК України, на вимогу власника (користувача) земельної ділянки, суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Так як при самочинному будівництві права інших осіб порушено не було, останнє відбувалось без порушення будівельних норм і правил на земельній ділянці, що на законних підставах знаходиться в його постійному користуванні, без зміни її цільового призначення, а також перебуває поза зоною впливу від гірничих робіт СДГХП "Полімінерал", є таким, що не суперечить суспільним інтересам, а тому позов в цій частині підлягає задоволенню.

Що мтосується визнання за позивачем права власності на спірний житловий будинок, то у відповідності до Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», і як це вбачається з Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України (п.4), відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні положення Цивільного кодексу УРСР, в тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом, тощо. В даному випадку слід застосовувати норми ЦК УРСР, які стосуються часу відкриття спадщини та її прийняття, першої черги спадкоємців за законом. Згідно ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тобто 04 серпня 1967 року, коли помер батько позивача - ОСОБА_2 Згідно ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. На час смерті батька були живими дружина та його діти (дві доньки і він). Проте, тільки дружина та він, вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини, а саме фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, проживали весь час у спірному будинку (ст. 549 ЦК УРСР), оскільки для придбання спадщини, у відповідності до ст. 548 ЦК УРСР необхідно, щоб спадкоємці її прийняли. Після смерті матері в 1992 році, аналогічно до зазначених статей, фактично прийняв спадщину і він, як єдиний спадкоємець за законом, оскільки його сестри не претендували на спадкове майно, а відповідно і не вчинили жодних дій щодо можливого його успадкування.

На даний час позивач являється єдиним спадкоємцем зазначеного вище нерухомого майна, оскільки інших спадкоємців, які б могли претендувати на спадкове майно, немає. Так, як сестра - ОСОБА_2 (після одруження - Білас) ОСОБА_4, померла 01 жовтня 2004 року, що підтверджується копією свідоцтва про її смерть серії 1-СГ № 342969 (а.с. 35). Друга сестра - ОСОБА_10, не заперечує щодо визнання за ним права власності на майно, що залишилось після смерті батьків - ОСОБА_2 та ОСОБА_6, що стверджується її заявою (а.с. 29)

При таких обставинах позов підлягає до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 174, 209, 212, 214215 ЦПК України, ст.ст. 525, 529, 548, 549, 553 ЦК УРСР 1963 p., ст.ст. 21, 328, 376, 1268 ЦК України, п.1 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, суд,

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним Свідоцтво про право особистої власності на жилий будинок № 18 по вул. Коцка в м.Стебнику, видане виконавчим комітетом Стебницької міської ради народних депутатів 10 липня 1986 року на підставі рішення виконкому Стебницької міської Ради народних депутатів за № 152 від 03.07.1986 року.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на житловий будинок (літ."А-І"), загальною площею 94,4 кв.м., житловою - 54,2 кв.м., а також на належні до будинку самочинно збудовані господарські споруди: літню кухню -гараж - сарай (літ. «Д»), розмірами 13,30м. х 6,25м. та гараж (літ. «Г»), розмірами 6,40м. х 4,25м, що розташовані в будинковолодінні № 18 по вул.Жупна у м.Стебнику Львівської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька - ОСОБА_2, який помер 04.08.1967 року та матері - ОСОБА_6, померлої 09 січня 1992 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, з подачею її копії до апеляційної інстанції.

Суддя Крамар О.В