Справа № 2-2494/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2012 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Манька М.В.

при секретарях Вікторжевському О.М.

ОСОБА_1

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

встановив:

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 та просить стягнути з неї 6000 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 2007 по 2010 роки вона співпрацювала з ТОВ «Лівс-КМ», м. Сміла. В кінці березня 2010 року вона по телефону з представником ТОВ «Лівс-КМ» замовила товар, і як завжди, їй по телефону було повідомлено рахунок, на який необхідно перерахувати кошти за товар. За роки співпраці з цим підприємством у них ніколи не було ніяких непорозумінь - ОСОБА_3, як завжди, домовлялася з представником підприємства постачальника про оплату товару і перераховувала кошти шляхом передоплати чи післяоплати. Оскільки подібні розрахунки здійснювалися і раніше, вона без всякої підозри та сумнівів 1 квітня 2010 року перерахувала 6000 тис. грн. на вказаний рахунок. Отримувачем коштів представником ТОВ «Лівс-КМ» була вказана ОСОБА_4 відповідачка у справі. В квітні 2010 року господарські відносини у позивачки з ТОВ «Лівс-КМ» були припинені. 1 липня 2010 року рішенням господарського суду Донецької області з позивачки на користь ТОВ «Лівс-КМ» стягнено 24740 грн., а постановою Донецького апеляційного господарського суду від 15 березня 2011 року ця сума зменшена до 23732 грн. за отриманий, але неоплачений товар. Під час розгляду справи господарським судом встановлено, що перераховані ОСОБА_3 відповідачці 1 квітня 2010 року кошти в сумі 6000 грн. в бухгалтерському обліку ТОВ «Лівс-КМ» не відображені.

Посилаючись на те, що кошти за отриманий товар ОСОБА_3 були перераховані, але не на рахунок підприємства, а на вказаний їй рахунок, відкритий на імя ОСОБА_4, позивачка звернулась в суд і просить стягнути з відповідачки 6000 грн., оскільки вона незаконно їх привласнила, та 462 грн. індексу інфляції, 180 грн. 49 коп. - три відсотки річних від простроченої суми, а всього - 6642 грн. 49 коп.

Під час розгляду справи позивачка збільшила розмір позовних вимог в частині індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми і просить суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь 522 грн. індексу інфляції, 300 грн. 82 коп. - три відсотки річних від простроченої суми та основний борг в розмірі 6000 грн., всього - 6822 грн. 82 коп.

Відповідачка проти позову категорично заперечує і просить суд відмовити в позові, посилаючись на те, що в ТОВ «Меблі Лівс» вона працювала з 1 вересня 2005 року по 1 жовтня 2009 року, рахунок в банку не відкривала, про відкритий рахунок на її імя та про грошові операції по ньому їй нічого не відомо, кошти в розмірі 6000 грн. не отримувала.

Позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 1 квітня 2010 року відповідно до квитанції № OWIF25045 через Маріупольське відділення № 1 Донецької обласної дирекції ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» перерахувала на картковий рахунок 651240, відкритий на імя ОСОБА_4, 6000 грн.

Як вбачаться з виписки по цьому рахунку, наданою Черкаською ОД ПАТ «ОСОБА_5 Аваль», ці кошти зняті з рахунку 8 квітня 2010 року.

Суд критично відноситься до заперечень відповідачки про те, що вона нічого не знала про рахунок, відкритий на її імя та про грошові операції проведені по ньому, оскільки ОСОБА_4 особисто заповнила заяву на відкриття зарплатного карткового рахунку від 16 вересня 2009 року в присутності працівника банку, яка засвідчила справжність підпису клієнта, зробленого в її присутності, та яка перевірила документи на оформлення відкриття рахунку це підтверджується заявою про відкриття зарплатного карткового рахунку.

Інформація, вказана в заяві на відкриття зарплатного карткового рахунку, відома лише відповідачці, що спростовує її посилання на незнання про відкриття рахунку.

Про те, що відповідачці було відомо про зарплатний картковий рахунок, підтверджується і розпискою, з якої вбачається, що ОСОБА_4 отримала платіжну картку № 651240 у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом, в чому і розписалась в даній розписці, поставивши дату «05.10.2009 р» та підпис.

Крім цього, між ОСОБА_4 та Центральним Смілянським відділенням ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» укладено договір від 16 вересня 2009 року № НОМЕР_1 про відкриття та ведення карткового рахунку, який відповідачка підписала.

Показання відповідачки про те, що їй було невідомо про рахунок, відкритий на її імя спростовуються також її заявою про закриття карткового рахунку від 21 травня 2010 року, з якої вбачається, що цією датою вона картку здала до банку. Заяву прийнято, особу встановлено та підпис звірено працівником банку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно, а тому з ОСОБА_4 слід стягнути в примусовому порядку на користь ОСОБА_3 6000 грн.

Згідно з ч.1 ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберігала його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. Згідно з ч. 2 цієї статті у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Частиною 1 ст. 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Оскільки між позивачкою і відповідачкою договір не укладався, то відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 слід стягнути суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми.

Згідно розрахунків, наданих ОСОБА_3 сума індексу інфляції складає 522 грн., а сума 3 % річних складає 300 грн. 82 коп. від простроченої суми. Ці суми відповідачка добровільно не відшкодувала, тому вони також повинні бути стягнуті з неї в примусовому порядку.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави необхідно стягнути 214 грн. 60 коп. судового збору.

На підставі наведеного, ст.ст. 536, 625, 1212, 1214 ЦК України та керуючись ст.ст. 10, 14, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 6000 грн. боргу, 522 грн. інфляційних витрат, 300 грн. 82 коп. відсотків, всього - 6822 грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: М.В.Манько