Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 вересня 2012р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Криворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Овідіопольського району Одеської області і ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2012року по справі за позовом прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах відділу Держкомзему в Овідіопольському районі Одеської області до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки, -

встановила:

05 березня 2012року прокурор Овідіопольського району Одеської області звернувся до суду з позовом в інтересах відділу Держкомзему в Овідіопольському районі Одеської області до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2, який уточнив, просив суд визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку №22, площею 1,62 га, масив №11 на території Таіровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, виданий на імя ОСОБА_1, скасувати його державну реєстрацію, повернути земельну ділянку ОСОБА_2 (а.с.1-2, 19-20).

В обґрунтування позову прокурор вказав, що 03 вересня 2007р. Великомихайлівським районним судом Одеської області було постановлено рішення, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору займу дійсним та визнання права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, яка розташована на території Таїровської селищної ради масив № 11 ділянка № 22 .

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2011року вказане рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області було скасовано, з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_1 був задоволений лише в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 150000грн., в іншій частині позову відмовлено.

Прокурор вказав, що не зважаючи на скасування рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 03 веремсня 2007року, державний акт на право власності на земельну ділянку,виданий 03 грудня 2007р. на імя ОСОБА_1, є чинним, що порушує права власника ОСОБА_2

Рішенням суду від 31 травня 2012року позовні вимоги прокурора задоволено частково (а.с.35, 36). Суд визнав недійсним державний акт на право власності серії ЯЕ №675498 на земельну ділянку №22, площею 1,62 га, масив №11 на території Таіровської селищної ради Овідіопольсьокого району Одеської області, виданий на імя ОСОБА_1 на підставі рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області та скасувати його державну реєстрацію. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову прокурора в повному обсязі, з посиланням на те, що суд необґрунтовано відмовив у задоволенні позову про повернення земельної ділянки ОСОБА_2, порушивши норми матеріального та процесуального права, та не достатньо врахував усі обставини по справі (а.с.40-42).

Апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову прокурора, посилаючись на те, що суд безпідставно задовольнив позов прокурора, не прийняв до уваги усі обставини по справі (а.с.38).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, прокурора, відповідача ОСОБА_1, представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає, оскільки при вирішені спору, судом неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що рішенням Великоміхайлівського районного суду Одеської області від 03 вересня 2007року були задоволені позовні вимоги ОСОБА_1, та визнано дійсним договір займу, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, визнано за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, розташовану на території Таїровської селищної ради масив № 11 ділянка № 22 .

Вказане рішення суду першої інстанції було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 05 квітня 2011року, з ухваленням нового рішення, яким позов ОСОБА_1 був задоволений лише в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики в сумі 150000грн., в іншій частині позову відмовлено.

Дійсно ОСОБА_1 на підставі рішення Великоміхайлівського районного суду отримав державний акт на право власності на земельну ділянку №22, площею 1,62 га, масив №11 на території Таіровської селищної ради Овідіопольського району Одеської області, яка раніше належала ОСОБА_2

Задовольнив частково позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції послався на те, що відповідно до п.15 Перехідних положень Земельного кодексу України, до 1 січня 2013р. не допускається:

а). купівля-продаж земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної та комунальної власності, крім вилучення (викупу) їх для суспільних потреб;

б). купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок і зміна цільового призначення (використання) земельних ділянок, які перебувають у власності громадян та юридичних осіб для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, земельних ділянок, виділених в натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) для ведення особистого селянського господарства, а також земельних часток (паїв), крім передачі їх у спадщину, обміну земельної ділянки на іншу земельну ділянку відповідне до закону та вилучення (викупу) земельних ділянок для суспільних потреб.

Купівля-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту запроваджується за умови набрання чинності законом про ринок земель, але не раніше 1 січня 2013р., в порядку, визначеному цим Законом.

Угоди (у тому числі довіреності), укладені під час дії заборони на купівлю-продаж або іншим способом відчуження земельних ділянок та земельних часток (паїв), визначених підпунктами "а" та "б" цього пункту, в частині їх купівлі-продажу та іншим способом відчуження, а так само в частині передачі прав на відчуження цих земельних ділянок та земельних часток (паїв) на майбутнє є недійсними з моменту їх укладення (посвідчення).

Судова колегія не може повністю погодитися з вказаним висновком суду, оскільки прокурором, як позивачем по справі було невірно обрано спосіб захисту цивільних прав.

Відповідно до ч.1ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Державний акт на право власності на земельну ділянку за своєю правовою природою не є правовим актом індивідуальної дії, що унеможливлює визнання його судом незаконним та скасування.

Вказані обставини свідчать про невірно обраний спосіб захисту права позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Узагальненням Верховного Суду України від 24 листопада 2008року «Про розгляд судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу на те, що відповідно, за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити, наприклад: рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо).

Тому прокурору слід відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, а також у звязку з відмовою у задоволені позову в цієї частині, слід відмовити і у задоволені позову прокурора і в частині скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки суд не є тим органом, який відповідно до закону здійснює державну реєстрацію державних актів та їх скасування, а тому суд не може ні зареєструвати державний акт, ні скасувати його реєстрацію.

Суд має право зобов'язати орган державної влади чи місцевого самоврядування, в даному випадку Управління Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області, здійснити скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, однак, саме такі позовні вимоги не були заявлені, а навіть якби позов і містив такі вимоги - їх слід було б розглядати в порядку адміністративного, а не цивільного судочинства і лише після відмови Управління Держкомзему у Овідіопольському районі Одеської області здійснити скасування державної реєстрації державного акту.

Відмовив у задоволені позову прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах відділу Держкомзему в Овідіопольському районі Одеської області про повернення земельної ділянки, суд першої інстанції взагалі не обґрунтував підставі з яких слід відмовити у задоволені вказаних позовних вимог. В той час у задоволені вказаних позовних вимог слід відмовити, оскільки не підлягають задоволенню позовні вимоги прокурора про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації, викладені ним у тому вигляді, як вказано у позові, з вищевказаних підстав.

Оскільки в порушення ст.ст.212-214 ЦПК України суд першої інстанції постановив рішення з порушенням норм матеріального права, воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову прокурору у задоволені позову.

Керуючись ст.ст.304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги прокурора Овідіопольського района Одеської області і ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 31 травня 2012року - скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволені позову прокурора Овідіопольського району Одеської області в інтересах відділу Держкомзему в Овідіопольському районі Одеської області до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_2 про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, скасування його державної реєстрації та повернення земельної ділянки - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

ОСОБА_3

ОСОБА_4