Справа № Провадження №22-ц-793/12 22-ц/1090/3024/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія40Доповідач у 2 інстанції Суханова
УХВАЛА

Іменем України

27 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Голуб С.А., Коцюрби О.П.,

при секретарі : Клименко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням ,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулись до суду з названим позовом, просять усунути перешкоди в користуванні їх житловим будинком № 7 по вул.Перемоги в с.Мала Вільшанка Білоцерківського району, мотивуючи тим, шо вони являються власниками названого житлового будинку, де зареєстрована, але не проживає термін більше ніж один рік їх дочка, відповідач у справі ОСОБА_2, яка разом з своєю сім»єю - чоловіком ОСОБА_5 та двома малолітніми дітьми з 1 травня 2010 року проживають у належному їм на праві власності житловому будинку в с.Бикова Гребля Білоцерківського району, однак дочка не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації у належному їм будинку, чим створюються перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю позивачів.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року позов задоволено.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 являються співвласниками житлового будинку № 7 по вул.Перемоги в с.Мала Вільшанка Білоцерківського району в рівних частках, по Ѕ частині за кожним, де зареєстрована, але не проживає термін більше ніж один рік їх дочка, відповідач у справі ОСОБА_6, яка разом з своєю сім»єю - чоловіком ОСОБА_6 0.0. та двома малолітніми дітьми з 1 травня 2010 року проживають у належному їм на праві спільної сумісної власності житловому будинку в с.Бикова Гребля Білоцерківського району по вул.Першотравнева,56, однак відповідач, дочка позивачів ОСОБА_6 не бажає в добровільному порядку знятись з реєстрації у належному позивачам будинку, чим створюються перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні власністю позивачів. Відповідач не сплачувала за послуги з електропостачання до будинку позивачів, внаслідок чого мали місце відключення частини будинку від електропостачання, чим порушується право власника на вільне користування житлом, а тому суд вважав, що відповідачку слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що являється підставою для зняття з реєстрації в будинку позивачів відповідачки, чим будуть усунені перешкоди у вільному використанні належної позивачам власності.

Вищенаведене підтверджується окрім показань сторін, технічним паспортом на житловий будинок, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно Білоцерківського міжміського бюро технічної інвентаризації, з яких вбачається, що позивачі є співвласниками в рівних частках, по Ѕ кожний, житлового будинку № 7 по вул. Перемоги в с.Мала Вільшанка.

З акту обстеження житлового будинку від 02.06.2010 року вбачається, що під час примусового відкриття дверей у половині житлового будинку, де проживала відповідач виявлено занедбаний стан житла, підлога, вікна прогнили, покрівля протікає, стіни покриті грибком, що свідчить про те, що відповідач безвідповідально ставилась до майна позивачів, не доглядала за житлом, чим порушувались права власників шляхом пошкодження їх майна.

ОСОБА_2 під час шлюбу з ОСОБА_5 шляхом договору купівлі-продажу № 8549 від 22.12.2006 року придбали у власність житловий будин № 56 по вул.Першотравнева в с.Бикова Гребля Білоцерківського району, що підтверджується відповіддю Білоцерківського МБТІ №707 від 10.03.2009 року, інформаційною довідкою № 4162/707 від 27.02.2009 року, свідоцтвом про шлюб відповідача.

З довідок виконкому Биковогребельської сільської ради № 920, виконкому Маловільшанської сільської ради від 05.07.2011 року вбачається, що відповідач ОСОБА_2 не проживає з 01.05.2010 року, але зареєстрована в будинку позивачів, дійсно проживає в с.Бикова Гребля разом з сім»єю по вул.Першотравнева,56.

Так суд першої інстанції вважав надуманими та безпідставними посилання представника відповідача, як на підставу своїх заперечень щодо позову те, що відповідач ОСОБА_2 не має власного, житла, потребує в житлі позивачів та була змушена залишити будинок позивачів, так як назване суперечить обставинам справи, відповідач без примусу та добровільно залишила та не користується житлом позивачів без поважних причин термін понад один рік, перебування житлового будинку відповідача в іпотеці не є поважною підставою для небажання в ньому реєструватись.

Аналізуючи викладене, а саме: що відповідачка без поважних причин не користується спірним житлом на протязі більше ніж 1 рік, а тому заважає позивачам здійснювати своє право на безперешкодне користування власним житловим приміщенням, відповідачку необхідно визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Відповідачка являється бувшим членом сім»ї позивачів, а тому згідно ст.405 ЦК України її слід визнати такою, що втратила право користування житлом, так як вона не користується будинком термін понад 1 рік.

Згідно ст.72 ЖК України визнання особи втратившою право користування житловим приміщенням проводиться в судовому порядку.

Згідно ст.317 ЦК України право власності являє собою право на володіння, користування та розпорядження майном, причому відповідно до Конституції України та ст.387 ЦК України захист права власності забезпечується державою.

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тобто вимагати поновлення його порушеного права власності.

Відповідно до ст. 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру (будинок), мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд.

В апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Також, в апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не об»єктивно досліджено обставини справи.

Апелянт посилається на те, що судом першої інстанції проігноровано той факт, що проживання ОСОБА_2 у спірному житловому приміщенні з малолітніми дітьми на протязі вказаного року, не було можливим через неприязні стосунки з позивачами.

Так апелянт посилається ще на одну підставу, яка є ключовою для скасування вказаного рішення суду першої інстанції, а саме: більше 20-ти років користування вказаним житловим приміщенням було правомірним, а на даний час стало безпідставним.

З такими висновками апелянта, колегія суддів погодитись не може так, як вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано досліджені всі докази та обставини справи, необхідності у проведенні та більш детальному дослідженні вищевказаних обставин не виявлено, вказані підстави для скасування рішення не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Колегія суддів також вважає, що апелянт не зміг спростувати висновки суду, нових доказів доведеності позову або апеляційної скарги не встановлено, а тому вона не підлягає до задоволення.

Крім цього, переглядаючи законність рішення суду першої інстанції та розглядаючи апеляційну скаргу на підставі вимог ст. 303 ЦПК України не встановлено підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для ухвалення нового рішення суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, так-як будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення не встановлено, підстав для скасування цього рішення не виявлено.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначився, щодо задоволення вимог позивачів.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді