АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження 22-ц/2090/8188/2012 р. Головуючий 1 інстанції Штих Т.В.
Справа № 2/2011/285/2012 Доповідач: Коваленко І.П.
Категорія: поділ майна подружжя
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого -Коваленко І.П

суддів -Коровіна С.Г., Довгаль А.П.

при секретарі -Рудь А.С..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, орган опіки та піклування Харківської міської ради про поділ спільної сумісної власності подружжя, за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відновлення порушеного права та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що відповідачка є його колишньою дружиною. З 1990 року вони розпочали спільне проживання.

17.02.1993 року шлюбні відносини між ними були розірвані, проте вони продовжували проживати однією сім'єю, вести спільне господарство та мали спільний бюджет.

25.11.2000 року між ними знову був укладений шлюб, який було розірвано у 2010 році.

За час проживання однією сім'єю та шлюбних відносин ними були придбані: квартира АДРЕСА_1, які в подальшому було реконструйовано в одну квартиру АДРЕСА_1, квартира АДРЕСА_2, квартира АДРЕСА_3, гараж АДРЕСА_4, автомобіль «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що добровільно поділити майно з відповідачкою вони не можуть, він вимушений звернутися із даним позовом до суду і просив розділити вищевказане майно подружжя та визнати за ним право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в м. Харкові, 1/2 частину квартири АДРЕСА_2, Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, Ѕ частину гаража АДРЕСА_4, Ѕ частину автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1.

ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічною позовною заявою, в якій просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_3, 2/3 частини автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, виділивши їй у власність квартиру АДРЕСА_3. За ОСОБА_2 визнати право власності на автомобіль «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з ОСОБА_2 з 1990 знаходилася у шлюбних відносинах, які були розірвані у 1993 році. З 1993 року з ОСОБА_2 жили окремо і не вели спільного господарства. У 2000 році знову зареєстрували шлюб, який було розірвано у 2010 році. Наразі разом з нею проживають двоє дітей.

В період з 2000 по 2010 роки сім'я придбала квартиру АДРЕСА_3, автомобіль «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1 та квартиру АДРЕСА_2, яка була придбана для сина. Все майно було придбано на її ім'я, так як починаючи з 2003 року ОСОБА_2 заробітну плату в сім'ю не приносив.

В процесі розгляду справи уточнила свої вимоги і просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_3, право власності на гараж АДРЕСА_4, визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 та право власності ОСОБА_2 на автомобіль «Рено Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Також до суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про відновлення порушеного права та визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2, зобов'язання зареєструвати право власності на цю квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що квартира АДРЕСА_2 була придбана за кошти, які залишилися у нього від продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_5, Ѕ частина якої належала йому на праві власності, а також за кошти його рідних. Зазначав, що спірна квартира була придбана для нього на ім'я його матері, ОСОБА_1, і мала бути оформлена на його ім'я після досягнення ним по повноліття. Однак, оскільки відносини в сім'ї погіршилися, шлюб батьків розірвано і розпочато справу про поділ майна, частиною якого є і квартира АДРЕСА_2, він вимушений звернутися до суду.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа ОСОБА_3 про розділ спільної сумісної власності подружжя -задоволені частково.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, орган опіки та піклування Харківської міської ради про розподіл спільної сумісної власності подружжя - задоволені також частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в м. Харкові, Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, Ѕ частину гаража АДРЕСА_4, Ѕ частину автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 в м. Харкові, Ѕ частину квартири АДРЕСА_2, Ѕ частину квартири АДРЕСА_3, Ѕ частину гаража АДРЕСА_4, Ѕ частину автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про відновлення порушеного права та визнання права власності - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати і ухвалити по справі нове рішення ,яким визнати квартиру АДРЕСА_1 в м. Харкові та гараж АДРЕСА_4 її особистою приватною власністю, квартиру АДРЕСА_2 майном сина, розподілити інше майно подружжя, відступивши від рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частки квартири АДРЕСА_3, та 2/3 частки автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, оскільки судом безпідставно не були взяті до уваги надані нею пояснення та докази.

Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, пояснення з?явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а рішення суду - зміні.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що сторони двічі були в зареєстрованому шлюбі: з 1990 р. по 1993 р., та з 2000 р. по 2010 р.

Відповідно до вимог ст..22 КпШС України (в редакції 1969 року), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно вимог ст..44 КпШС України (в редакції 1969 року), яка діяла на час виникнення правовідносин, шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, 10.11.1990 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 18 січня 1993 р. шлюб між сторонами було розірвано. (а.с. 38).

Із копії свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.01.1996 р., виданого на ім'я ОСОБА_1 вбачається, що шлюб між сторонами було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 1993 року лютого місяця 17 числа зроблено запис № 133. (а.с.36).

Отже, шлюб між сторонами був припинений 17.02.1993 року.

16.08.1994 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в м. Харкові.

12.04.1996 року ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала двокімнатну квартиру АДРЕСА_1

15.03.1996 р. ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбала гараж АДРЕСА_4

09.06.1999 р. замість договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, виконавчим комітетом Дзержинської районної ради м. Харкова ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1, що в м. Харкова.

Встановивши зазначене, районний суд дійшов висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 в м. Харкові та гараж придбані ОСОБА_1 в період знаходження із ОСОБА_2 у фактичних шлюбних відносинах, тому є їх спільною сумісною власністю.

Проте, нормами діючого на той час КпШС України не передбачалося виникнення права спільної сумісної власності чоловіка та жінки, які проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу.

Відповідно до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 КпШС України; майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передана при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такий власності не було визначено і учасники спільної власності при надбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності").

Будь-яких доказів того, що квартира та гараж були придбані внаслідок спільної праці або коштів ОСОБА_2 та ОСОБА_1, що між ними була певна письмова угода з цього приводу, ОСОБА_2, відповідно до вимог ст..60 ЦПК України, не надано.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що квартира АДРЕСА_1 в м. Харкові та гараж АДРЕСА_4 є приватною власністю ОСОБА_1

Що стосується вимог про поділ майна подружжя, придбаного за період з 2000 р. по 2010 р., то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Статтею 69 СК України передбачено право подружжя на поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленість між ними або шлюбним договором ( ст. 70 СК України).

За положеннями ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Згідно п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК).

В період знаходження в шлюбі з 2000 р. по 2010 р. сторонами було придбано наступне майно: автомобіль «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, двокімнатна квартира АДРЕСА_2 , трикімнатна квартира АДРЕСА_3.

Судом встановлено, що сторони мають трьох синів: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Син ОСОБА_3 на даний час є студентом та навчається в Національному університеті „Юридична академія України ім..Ярослава Мудрого".

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 12.08.2010 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 було стягнуто аліменти в розмірі Ѕ частини його заробітку на утримання дітей: синів ОСОБА_4 ,ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Згідно довідки про розмір заборгованості по аліментах ОСОБА_2, виданої державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ, станом на 15.08.2012 р. у ОСОБА_2 існує заборгованість в сумі 2514,23 грн.

Із цієї довідки вбачається, що оскільки ОСОБА_2 деякий час не працював, розмір аліментів нараховувався із середньомісячної заробітної плати і складав на двох дітей з лютого 2012 р. 333,60 грн., а з травня -340,02 грн., тобто, по 160-170 грн. на кожну дитину.

З липня 2012 року ОСОБА_2 працює на посаді представника НФП по Харківській обласній митниці, м/п „Готівка" і його заробітна плата становила: за період з 01.07.2012 р. по 01.08.2012 р. -1090,11 грн., з 01.08.2012 р. по 15.08.2012 р., тобто, за 15 днів -563,82 грн.

Отже, розмір аліментів складає близько 250 грн. на кожну дитину.

Крім того, згідно наданих довідок та виписок із історій хвороб син ОСОБА_3 потребує певного лікування, оскільки страждає хворобою серця.

Законодавством, а саме ч.2 ст..182 СК України, передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

А в даному випадку ця сума значно менша ніж визначено прожитковим мінімумом.

При цьому відповідач не заперечує, що діти проживають з матір'ю.

Крім того, в судовому засіданні ОСОБА_2 пояснив, що не надає на даний час матеріальної допомоги ОСОБА_1 на утримання дітей, оскільки вона не надає йому можливості спілкуватись з дітьми.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає можливим відступити від рівності часток подружжя, оскільки такий розмір аліментів є недостатнім для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дітей і визначити, що ОСОБА_1 належить 2/3 частини майна, а ОСОБА_2- 1/3 частина.

Доводи ОСОБА_1 стосовно того, що квартира АДРЕСА_2 є власністю сина ОСОБА_3, колегією суддів не приймаються, оскільки особисто ОСОБА_3 рішення суду в частині відмови йому в позові не оскаржував і доказів того, що це майно є саме ОСОБА_3 нею не надано.

На підставі наведеного та керуючись п.3 ч.1 ст.307, 313, ч.2 ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 02 листопада 2012 року змінити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2, 1/3 частину квартири АДРЕСА_3, 1/3 частину автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1, який зареєстрований за ОСОБА_1.

Визнати квартиру АДРЕСА_1 та гараж АДРЕСА_4 в кооперативі „Старт" особистою приватною власністю ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 2/3 частин квартири АДРЕСА_2, 2/3 частин квартири АДРЕСА_3, 2/3 частин автомобіля «Рено-Самсунг», реєстраційний номер НОМЕР_1.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

судді