У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Павлін О.В.,

за участю: позивачка ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

та відповідачки ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року за позовом ОСОБА_3 діючого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення та стягнення моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 діючого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання утримання від вчинення дій, -

в с т а н о в и л а:

15 червня 2011 року ОСОБА_3 діючий в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, звернувся з позовом до ОСОБА_4, третя особа орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом вселення ОСОБА_2 до кв. 34, по вул. Радісній 5 в м. Одесі та стягнення моральної шкоди у розмірі 5 000 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності на лежить по 1/2 частині кв. 34, по вул. Радісній 5 в м. Одесі. Внаслідок того, що відповідачка чинить перешкоди ОСОБА_2 у користуванні спірною квартирою, що виражається у примусовому виселенні останньої з квартири, ОСОБА_3 в інтересах неповнолітньої доньки змушений звернутися до суду з позовом, за захистом її порушенного права. Також позивачка просить стягнути з відповідачки завдану її моральну шкоду у розмірі 5 000 гривень.

У судовому засіданні позивачка та її представник просили суд задовольнити позов у повному обсязі із правових підстав наведених у позові.

Відповідачка ОСОБА_4 визнала позов в частині вселення ОСОБА_2 до належної їм на праві спільної часткової власності квартири, в іншій частині позову просила відмовити за його безпідставністю.

26 жовтня 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 діючого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зобовязання утримання від вчинення дій.

Свій позов ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що її колишній чоловік ОСОБА_3 налаштував їх неповнолітню доньку ОСОБА_2 проти неї, внаслідок чого виникли напружені стосунки між матірю та донькою. Просить покласти на ОСОБА_2І обовязок потрапляти до квартири в присутності ОСОБА_4, та зобовязати ОСОБА_2 не допускати у приміщення вказаної квартири та не надавати ключі від вхідних дверей ОСОБА_3.

У судовому засіданні позивачка за зустрічним позовом свої позовні вимоги підтримала, та просила їх задовольнити на підставі ст. 317,319,321,358,386,391, ЦК України, та ст. 177 СК України, позивачка просила її позов задовольнити.

Відповідачі за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у судовому засіданні вимоги зустрічного позову не визнали, та просили у його задоволенні відмовити, вважаючи його незаконним та необґрунтованим.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року первісний позов ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задоволено частково, а саме вселено неповнолітню ОСОБА_2 у квартиру розташовану за адресою АДРЕСА_1, зобовязано ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_2 перешкод при вселенні та подальшому проживанні і користуванні спірною квартирою. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволені зустрічного позову та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явився представник третьої особи по справі органу опіки і піклування, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, причини неявки до суду ним надано не було. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка в суд апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 та іі пояснення на апеляцію, а також заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_2 і її представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги первісного позову, суд першої інстанції на підставі ч.1ст.321, ст.391 ЦК України, виходив з того, що позивачка ОСОБА_2 не може реалізувати своє право на належну їй 1/2 частину спірної квартири кв.34, по вул. Радісній 5 у м. Одесі, оскільки відповідачка ОСОБА_4 чинить їй перешкоди у доступі до спірної квартири.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно ч.ч.1-3 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Вирішуючи спір, місцевий суд правильно виходив з того, що відповідачка ОСОБА_4 чинить перешкоди неповнолітній ОСОБА_2 у користуванні вищевказаною спірною квартирою, припинивши свої дочці до неї доступ.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна кв. 34, по вул. Радісній 5 в м. Одесі, належить двом особам, неповнолітній ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у рівних частках.

Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 має рівні з відповідачкою ОСОБА_5 права щодо володіння, користування та розпорядження належною їм на праві власності квартирою, а тому законно підлягає вселенню з усуненням перешкод з боку ОСОБА_4 у користуванні квартирою шляхом зобов'язання відповідачки не чинити позивачці перешкод у цьому, оскільки між сторонами має місце конфлікт, внаслідок якого позивачка позбавлена можливості користуватись своєю власністю.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки суду щодо підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3, діючого в інтересах неповнолітньої ОСОБА_2, про усунення перешкод у користуванні власністю, вселення відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Отже, колегія суддів вважає, що норми матеріального права відповідно до виниклих спірних правовідносин в частині первісного позову які судом задоволено застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом дана невірна оцінка доказам, внаслідок чого суд ухвалив незаконне та необґрунтоване рішення в частині відмови у задоволенні зустрічного позову, то судова колегія вважає, що вони не можуть бути прийняті в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Відповідно до положень цивільного закону власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном ( ст.ст. 386, 391 ЦК України).

В даному конкретному випадку позивачка ОСОБА_2, як співвласник квартири 34, по вул. Радісній 5 в м. Одесі, пред'явила до іншого співвласника позов про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом її вселення та зобов'язання іншого співвласника не чинити їй перешкод у користуванні квартирою.

Позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_4 просить встановити порядок користування квартирою, але задоволення зустрічного позову в цій частині неможливе, так як квартира, яка належить на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_2 складається з двох житлових кімнат, які є різними за площею, а саме 13 та 17,2 кв.м. відповідно. Добровільно встановити порядок користування кімнатами сторони по справі не можуть. У разі виділення одній із сторін більшої кімнати буде порушене право іншої сторони на користування своєю частиною квартири, які у співвласників є рівними, отже дані обставини суперечить основним засадам права власності, щодо їх прав на володіння користування та розпорядження нерухомим майном яке їм належить на праві власності.

Не заслуговують на увагу і інші доводи апеляційної скарги, на які посилається ОСОБА_4 у підтвердження своїх вимог щодо задоволення зустрічного позову.

Таким чином, правових підстав та належних доказів, передбачених ст.309 ЦПК України, для ухвалення нового рішення про задоволення зустрічних вимог, колегією суддів не встановлено.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши апеляційну скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги вважає, що суд першої інстанції порушень норм матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, тому рішення місцевого суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду першої інстанції не спростовують і не дають підстав для скасування чи зміни судового рішення.

За таких обставин, судова колегія вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена у касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_1