АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/8202/2012р. Головуючий 1 інст. Клименко О.І.
Справа № 2024/5878/2012
Категорія: відшкодування шкоди Доповідач Кіпенко І.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 р. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Кіпенка І.С.,

суддів - Шаповал Н.М., Котелевець А.В.,

при секретарі Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення моральної та матеріальної шкоди, -

встановила:

В липні 2012р. ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди та матеріальної шкоди.

В обґрунтовування свого позову вказували, що рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2009 року був задоволений позов Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про знесення самовільно побудованого балкону.

Лише 03.05.2012 року вказане рішення суду було виконане. Самовільним будівництвом відповідач ОСОБА_4 завдав їм значні реальні матеріальні збитки та суттєву моральну шкоду. Будівництво вказаного балкону почалось в 2002 р. й одразу ж позивачі почали скаржитись до різних інстанцій, органів, посадових осіб, почали збирати документи, які підтверджували самовільне будівництво. І незважаючи на те, що незаконність побудованого балкону неодноразово визнавалася відповідними органами, відповідач ОСОБА_4 його не зносив, а позивачам ОСОБА_2 та ОСОБА_1, доводилось вимагати припинення порушення та відновлення їх порушеного права протягом 10 років.

Це все приводило до того, що позивачі вимушені були неодноразово звертатися за правовою допомогою до юристів. Підготовка скарг, звернень, представництво інших інтересів в суді вимагало у них значних витрат. Саме через те, що самовільне будівництво балкону суттєво порушувало їх права як співмешканців будинку, вони зазнали реальних збитків та вимушені були витрати 13775 грн. 00 коп. на юридичну допомогу по знесенню балкону, а зараз - на відшкодування збитків, завданих його існуванням та знесенням.

Крім того, наслідки самовільного будівництва суттєво погіршили умови їх проживання. Після початку будівництва балкону їх квартира та зовнішня стіна будинку зазнала тріщини. Сонячне світло перестало потрапляти у кімнати їх квартири. Хід звичайного, спокійного життя був змінений, вони зазнали душевних страждань та хвилювань. Позивач ОСОБА_1 через свій похилий вік, дуже гостро сприймала погіршення умов свого проживання, що не могло не погіршити стан її здоровя. У звязку з чим, вона вимушена була проходити постійні обстеження та щорічно здійснювати профілактичне лікування, знаходитись на лікарняному, що також впливало на її стосунки з керівництвом на роботі. Також, змінилось ставлення сусідів до них, через те, що ОСОБА_3 розпускав плітки про власну версію будівництва.

У судовому засіданні позивачі позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини зазначені в позві.

Представник відповідача проти позову заперечувала, пояснивши, що позивачами не надано доказів наявності моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ згідно заявлених підстав, причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2012р. в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 просять рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального права.

Судова колегія, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що вона задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє скаргу, якщо встановить, що суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Вирішуючи спір, районний суд повно і всебічно дослідив обставини справи, представлені докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон їх регулюючий.

З позовної заяви та матеріалів справи вбачається, що розмір матеріальної шкоди позивачі обґрунтовують витратами на правову допомогу щодо їх участі в іншій справі, - про знесення самовільно побудованого балкону.

Як установлено судом й убачається з матеріалів справи, рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 09.06.2009року задоволено позов Виконавчого комітету Ленінської районної у м. Харкові ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про знесення самовільно побудованого балкону.

Витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені сторонами у звязку з реалізацією своїх процесуальних прав під час розгляду певної справи в порядку цивільного судочинства. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою в розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

При зясуванні фактів, з якими закон повязує відшкодування моральної шкоди, слід виходити з вимог ст. ст. 1167 ЦК України 2003р., яка визначає підстави покладання обовязку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Відповідно до розяснень, даних в п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Позивачами у відповідності з вимогами ст.ст. 10,11, 60 ЦПК України, не надано доказів які б підтверджували порушення відповідачем прав позивачів, та спричинення такими діями моральної шкоди. Не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи справу на підставі наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі доказів, правильно дійшов до висновку про необхідність відмови в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які привели або могли привести до неправильного вирішення справи, оскільки рішення судом першої інстанції постановлено відповідно до вимог закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ст. 307, ст. 308, ст.311, п.1 ст.312, 313,315- 317 ЦПК України, судова колегія судової палати,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді