БОРИСПІЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 липня 2012 року м. Бориспіль

Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Ткаченка Д.В.

за участю секретаря Василенко В.А.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю третьої особи Органу опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, -

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання безпідставною відмови відповідача у наданні згоди на виїзд їх дитини - ОСОБА_3 з матірю за межі України, надання такого дозволу на виїзд дитини за кордон та надання дозволу на оформлення документів для виїзду дитини за межі України та вїзду до Російської Федерації.

В обґрунтування позовних вимог, позивач посилається на те, що після розірвання шлюбу із відповідачем, їх неповнолітня дочка - ОСОБА_3, проживає разом із нею та утримується за її кошти. У звязку із тим, що вона останнім часом проживає та працює у Російської Федерації в м. Новий Уренгой, там же створила фактично нову сімю, вона має бажання виїхати до Російської Федерації разом із дитиною для постійного проживання, проте відповідач згоди на виїзд доньки не надає.

В судовому засіданні позивач, а також представник позивача підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. В свою чергу, відповідач проти задоволення позовних вимог заперечив, зазначив про те, що виїзд доньки до Російської Федерації суперечитиме його інтересам та позбавить його можливості спілкуватись з нею та брати участь у її вихованні. У листі від 27.06.2012 третя особа Орган опіки та піклування Деснянської РДА у м. Києві просила розглядати справу за їх відсутністю.

Оцінюючи наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, заслухавши пояснення представників сторін, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтується позов, суд вважає позовні вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2011 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві 21.10.2005 актовий запис №1541 - розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка після розірвання шлюбу проживає разом із матірю та бабусею за адресою: АДРЕСА_1.

З довідки державного виконавця від 11.07.2012 року вбачається, що станом на 01.07.2012 року за ОСОБА_2 рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 9375, 82 грн. Згідно довідки Центральної районної дитячої поліклініки Деснянського району м. Києва від 10.07.2012 №322 ОСОБА_2 у проведенні лікування та догляду за хворою донькою участі не брав, мама і бабуся повністю виконували призначення лікаря та здійснювали всі необхідні медичні обстеження. Відповідно до довідки Спеціалізованого навчально-виховного комплексу Усмішка№21 від 27.06.2012 батько за час перебування ОСОБА_3 у закладі жодного разу не був присутній на батьківських зборах, участі у вихованні дитини не приймав, мати ОСОБА_1 виховувала доньку сама. Згідно листа Деснянського районного у м. Києві центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді від 12.07.12 №713, за згодою сторін по справі проводилось психологічне обстеження їх дитини - ОСОБА_3, аналіз якого показав про відповідність інтелектуального рівня дитини віковій нормі, в момент проходження дослідження ОСОБА_3 стверджувала, що хоче проживати з матірю та її новим татом, у звязку із неможливістю бачитись зі своїм батьком протягом 1,5 року дитина продемонструвала відсторонення від батька.

У відповідності із статтею 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. безпідставними та такими, які не підлягають задоволенню.

Згідно зі ст. 4 Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХП Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян ОСОБА_4 постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами ОСОБА_5 за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків може бути дозволено на підставі рішення суду.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Звертаючись до суду із даним позовом про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, позивач фактично просить суд визначити місце проживання дитини. Разом з тим, статтею 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Належних та допустимих доказів вирішення у встановленому ст.161 СК України порядку спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини сторонами не подано.

Крім того, стаття 153 СК України встановлено, що мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.1 ст. 157 СК України).

З огляду на викладене, а також враховуючи, що позивач у справі просить суд надати їй дозвіл на виїзд з дитиною не зазначаючи при цьому конкретного проміжку часу перебування у Російської Федерації, позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 313 ЦК України, ст.. 141, 153, 157, 161 СК України, ст. 208, 213-215, ст.218 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Д.В. Ткаченко