Справа № 22-ц-869/12 Головуючий у 1 інстанції: Гінда О.М.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Шашкіної С.А.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на дитину.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_4 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 14.04.2010 року до одужання дитини.

Вирішено питання судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та закрити провадження по справі.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що судом не обґрунтовувалися та не досліджувалися розрахунки додаткових витрат на дитину.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 105 СК України той з батьків, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину; що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо).

Судом та матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народився син ОСОБА_6 ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. В даний час вони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Син ОСОБА_6 ОСОБА_7 проживає з мамою позивачкою по справі та перебуває на повному її утриманні.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21 липня 2004 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини. Вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4-М.О., ІНФОРМАЦІЯ_2 аліменти твердій грошовій сумі, починаючи з червня 2002 року по листопад 2003 року в розмірі 100 грн. щомісячної, з листопада 2003 року по 200 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Частково задовільняючи позовні вимоги суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач несе додаткові витрати, пов'язані з лікуванням та оздоровленням неповнолітнього сина, що стверджується наданими суду медичними документами, з яких вбачається, що ОСОБА_4-М.О., ІНФОРМАЦІЯ_2 перебуває на диспансерному обліку з приводу наступних хвороб: атопічного дерматиту (з народження), хронічного субкомпенсованого тонзиліту (з 2004 року), остеохондропатії хвороби Шинца (з 2009 року), міопатії обох очей (з серпня 2010 року).

У відповідності до висновку лікарсько консультативної комісії 5-ої міської комунальної дитячої поліклініки №240 від 09.12.2010 року, ОСОБА_4-М.О., ІНФОРМАЦІЯ_2 знаходиться під спостереженням дільничного педіатра у групі часто хворіючих дітей, здоров'я дитини не покращується та комісія визнала, що ОСОБА_4-М.О. потребує додаткових витрат на посилене харчування, санаторне лікування і оздоровлення.

Вирішивши стягувати з відповідача в користь позивачки додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 300 грн., судом вірно було враховано стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який працює в КП ЦІНТП "АУМ", а також матеріальний стан позивачки. Розмір додаткових витрат на утримання дитини визначений судом є оптимальним в даному конкретному випадку.

Покликання апелянта є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 19 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: