АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц-2090/1503/2012 р. Головуючий 1-ої інстанції: Гайдук Л.П.
Справа № 2-4258/10 Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Івах А.П.,

суддів - Пшенічної JI.B., ОСОБА_1,

при секретарі - Чабан A.B.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка», третя особа - ОСОБА_3 про поновлення умов оплати праці, стягнення заробітної плати, -

встановила:

У грудні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом.

Просила: визнати недійсними накази Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміни суттєвих умов праці працівників театру», № 33-JI від 8 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи»; поновити їй умови оплати праці, а саме посадовий оклад з урахуванням 100 % коефіцієнту підвищення посадових окладів для працівників закладів культури, які мають статус академічних у розмірі 3 270 грн.; стягнути з відповідача на її користь недоотриману заробітну плату.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що з 2 жовтня 1979 року вона була прийнята на роботу на посаду піаніста-концертмейстера Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка за безстроковим трудовим договором. З 17 травня 1999 року вона працює на цій посаді з окладом згідно штатного розкладу, який з 1 вересня 2005 року був збільшений вдвічі, а на 1 січня 2009 року складав 3 270 грн. Наказами № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміни суттєвих умов праці працівників театру» та № 33- Л від 8 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» їй було суттєво зменшено заробітну плату. Оскільки зазначені накази не були погоджені з профспілкою, а її, ОСОБА_2, про введення суттєвих змін умов праці попередили лише за чотири дні, вважала їх незаконними та винесеними з порушенням вимог діючого законодавства України.

Відповідач подав свої заперечення, в яких просив ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що позов предявлено до неналежного відповідача, оскільки театр не є розпорядником бюджетних коштів, а лише їх отримувачем.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2010 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсними накази Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміни суттєвих умов праці працівників театру» та № 33-Л від 8 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи». ОСОБА_2 поновлено посадовий оклад з урахуванням 100 % коефіцієнту підвищення посадових окладів для працівників закладів культури, які мають статус академічних у розмірі 3 270 грн. Постановлено стягнути з Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка на користь ОСОБА_2 недоотриману заробітну плату у розмірі 30628, 41 грн.

В апеляційній скарзі обласний комунальний заклад «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким ОСОБА_2 у позові відмовити. При цьому посилається на: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За положеннями ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Стаття 214 ЦПК України передбачає, що при вирішенні справи суд повинен: встановити наявність обставин (фактів), якими були обґрунтовані вимоги і заперечення, та підтвердити їх доказами, визначитися щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Розглядом справи достовірно встановлено, що з 2 жовтня 1979 року ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Харківським державним академічним драматичним театром ім. Т.Г. Шевченка, працюючи на різних посадах, з 17 травня 1999 року відповідно до наказу № 53-Л від 14 травня 1999 року на посаді концертмейстера з окладом згідно штатного розкладу. До посадових обовязків ОСОБА_2 входили загальні обовязки концертмейстера, а також додаткові обовязки по нагляду за виконанням вокальних, музичних номерів у виставах поточного репертуару; по нагляду за станом та забезпечення музичного інструменту у виставах театру. Крім того, була зайнята в якості актриси у виставах поточного репертуару.

ОСОБА_2 було встановлено шести денний робочий тиждень з ненормованим робочим днем.

Станом на 1 січня 2009 року відповідно до штатного розкладу театру заробітна плата ОСОБА_2 складалась із посадового окладу - 3 270 грн. та 30 % надбавки за вислугу років у сумі 981 грн.

З 12 квітня 2009 року наказами по театру № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміни суттєвих умов праці працівників театру», № 33-Л від 8 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» було знято коефіцієнт академічності з посадових окладів всіх працівників театру та встановлено оплату праці у розмірі 0, 75, 0, 5 та 0, 25 ставки. ОСОБА_2 було переведено на неповний робочий тиждень - 10 годин, слизький графік роботи згідно репертуару та оплату праці у розмірі 0, 25 посадового окладу. З 12 квітня 2009 року по 1 жовтня 2009 року нарахування заробітної плати позивачки здійснювалось у розмірі 25 % від посадового окладу - 408, 75 грн., з 1 жовтня 2009 року у розмірі 100 % посадового окладу - 16 35 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання наказів № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміни суттєвих умов праці працівників театру», № 33-Л від 8 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» недійсними та про поновлення умов оплати праці, суд першої інстанції виходив із того, що зміни в організації виробництва і праці у театрі фактично не відбулися, у звязку з чим дії відповідача щодо виплати позивачці заробітної плати без урахування коефіцієнту 100 % підвищення посадового окладу є неправомірними.

Проте, з висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного та обєктивного зясування обставин, на які відповідач посилався як на підставу своїх заперечень.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про театри і театральну справу» фінансування діяльності театрів залежно від форм власності, статусу та інших ознак, установлених бюджетним законодавством, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ, організацій, громадян та їх об'єднань. Засновники театрів здійснюють фінансування їх діяльності в порядку і розмірах, передбачених установчими документами.

Пунктом 1 Статуту обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка», затвердженого начальником управління культури Харківської обласної державної адміністрації 22 вересня 2005 року, засновником театру є Харківська обласна рада, повноваження з управління театром здійснює управління культури обласної державної адміністрації, театр фінансується з обласного бюджету.

Оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів, що передбачено ст. 98 КЗпП України.

Відповідно до ст. ст. 4, 5, 13 Закону України «Про оплату праці» джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; власники, об'єднання власників або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

З огляду на наведене, при вирішенні спорів про виплату надбавок та доплат працівникам установ і організацій, що фінансуються з бюджету, необхідно виходити з нормативно- правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Таким нормативно-правовим актом є постанова Кабінету Міністрів України «Про впорядкування оплати праці працівників державних академічних театрів» від 28 липня 2004 року № 968, якою встановлено, що починаючи з 1 січня 2005 року розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних працівників, художнього та артистичного персоналу державних академічних театрів підвищуються до 100 відсотків, а інших працівників театрів - до 30 відсотків порівняно з розмірами посадових окладів (ставок заробітної плати), затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 07 лютого 2001 р. № 134 «Про впорядкування умов оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери».

На підставі зазначеної постанови посадовий оклад позивачки було збільшено на 100 % та його розмір складав 3 270 грн.

Однак, постановою Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2005 р. № 790 «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» постанову Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року № 968 визнано такою, що втратила чинність, а пункт 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2002 р. № 1298 «Про оплату праці працівників на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери» викладено у наступній редакції: «Установити: 1) що працівникам установ, закладів та організацій освіти, науки, культури, які мають статус національних, академічних закладів культури може зберігатися при визначенні максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок) та ставок погодинної оплати праці додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, що застосовувався для зазначених працівників до набрання чинності цією постановою.

На виконання постанов Кабінету Міністрів України від 22 серпня 2005 р. № 790 та від 30 серпня 2002 р. № 1298 та з метою упорядкування умов оплати праці працівників бюджетних установ, закладів та організацій культури наказом Міністерства культури і туризму України від 18 жовтня 2005 року № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» також установлено, що працівникам установ, закладів та організацій культури, які мають статус національних, академічних, може зберігатися при визначенні максимальних розмірів посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок) додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів, що застосовувався для зазначених працівників згідно з чинним законодавством.

Відповідно до п. 3.8 розпорядження Харківської обласної державної адміністрації від 12 грудня 2008 року № 733 зі змінами, внесеними розпорядженням № 404 від 20 липня 2009 року, управлінню культури і туризму обласної державної адміністрації планувати видатки на оплату праці працівникам закладів мистецтва, які мають статус академічних (у тому числі підвищення посадових окладів за академічність закладу) у межах обсягів фінансової підтримки, визначеної в обласному бюджеті з урахуванням умов, установлених Кабінетом Міністрів України.

Статтею 64 Закону України «Про Державний бюджет України на 2009 рік» установлено, що керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах або планах використання бюджетних коштів.

Пунктом 4.1 колективного договору обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» на 2008-2013 роки передбачено, що оплата праці працівників здійснюється у межах затверджених кошторисів видатків на утримання театру.

Обласним комунальним закладом «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» до Харківської облдержадміністрації було подано бюджетний запит на 2009 рік про потреби у фінансуванні в розмірі 12 313 725 грн. (а. с. 44).

Рішенням XXXVIII сесії Харківської обласної ради V скликання від 3 лютого 2009 року № 1107 «Про обласний бюджет на 2009 рік» з обласного бюджету на утримання театру, у тому числі на оплату праці його працівників, виділено 4 464 600 грн. (а. с. 46).

У звязку із суттєвим зменшенням фінансування театру та на підставі розпорядження Голови Харківської обласної державної адміністрації від 12 грудня 2008 року № 733, директором театру було видано накази № 16-Л від 6 лютого 2009 року «Про зміну суттєвих умов праці працівників театру» та № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи», якими згідно виділених асигнувань на 1 квартал 2009 року додатковий коефіцієнт (100%) підвищення посадового окладу позивачки з 12 квітня 2009 року було знято та встановлено неповний робочий день та оплату праці у розмірі 0, 75 ставки (а. с. 78-80; 128).

Встановлення підвищення посадових окладів працівникам обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» є компетенцією Кабінету Міністрів України, Міністерства культури та туризму України, Харківської обласної державної адміністрації і поставлено в залежність від наявності бюджетного фінансування, після втрати чинності Постанови КМУ № 968 від 28 липня 2004 року, якою було передбачено обовязкове підвищення до 100% посадових окладів працівників закладів культури, які мають статус академічних та за відсутності у бюджеті відповідного рівня фінансування таких виплат, а отже і висновок суду про задоволення позову в частині поновлення умов оплати праці з урахуванням 100 % підвищення посадового окладу не можна визнати законним та обґрунтованим.

На зазначене суд першої інстанції належної уваги не звернув, що позбавило його можливості вирішити справу згідно із законом.

Судова колегія також не погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення недоотриманої заробітної плати за час роботи позивачки на умовах неповного робочого часу.

Судом першої інстанції було залишено поза увагою, що 10 лютого 2009 року директором театру було видано письмове попередження про зміну істотних умов праці відповідно до ст. 32 КЗпП України та наказу № 16-Л від 6 лютого 2008 року (а. с. 7).

З вказаним попередженням як і з наказом № 16-Л від 6 лютого 2009 року ОСОБА_2 у числі інших працівників театру була ознайомлена 10 лютого 2009 року та від підпису відмовилась, про що тоді ж комісією у складі: директора театру - ОСОБА_3, головного бухгалтера - ОСОБА_4, начальника відділу кадрів - ОСОБА_5 було складено акт (а. с. 65, т. І).

За угодою між працівником і власником або уповноваженим ним органом може встановлюватись як при прийнятті на роботу, так і згодом неповний робочий день або неповний робочий тиждень. Оплата праці в цих випадках провадиться пропорційно відпрацьованому часу або залежно від виробітку, як це передбачено ст. 56 КЗпП України.

ОСОБА_2, будучи своєчасно попередженою про встановлення з 12 квітня 2009 року неповного робочого часу з оплатою праці у розмірі 0, 25 посадового окладу, погодилась продовжувати роботу на цих умовах, про що свідчить її розписка на попередженні про зміну суттєвих умов праці (а. с. 7), яке вона підписала 8 квітня 2009 року.

Враховуючи, що за угодою між відповідачем та ОСОБА_2, остання, у період з квітня по вересень 2009 року фактично працювала неповний робочий час, що підтверджується копіями табелів обліку використання робочого часу за вказаний період (а. с. 56-63), заробітна плата за цей час нараховувалась та виплачувалась пропорційно відпрацьованому часу у розмірі 0, 75 посадового окладу, правових підстав для стягнення недоотриманої заробітної плати із розрахунку нормальної тривалості робочого часу у 40 годин на тиждень, не вбачається. Дії відповідача у цьому випадку узгоджуються з вимогами ст. ст. 32, 56 КЗпП України.

Висновок суду першої інстанції про задоволення позову не можна вважати правильним по суті, оскільки він не відповідає вимогам закону, конкретним обставинам справи, які підтверджені наявними у справі доказами.

Неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, у відповідності до п. п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З урахуванням особливості та характеру спірних правовідносин, що виникли між сторонами, судова колегія, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити, доводи апеляційної скарги задовольнити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу обласного комунального закладу «Харківський державний академічний український драматичний театр ім. Т.Г. Шевченка» задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2010 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді: