У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: представника ПАТ «Державний ощадний банк України» -

ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 липня 2012 року за позовом публічного акціонерного товариства «Державний акціонерний банк України» в особі філії Одеського обласного управління Акціонерного товариства «Ощадбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

14 лютого 2012 року ПАТ «Державний ощадний банк україни» звернулось до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Посилаючись на те, що 23 лютого 2007 року Банк уклав з ОСОБА_3 договір відновлювальної кредитної лінії № 1243-н, відповідно до якого ПАТ «Державний ощадний банк України» видав відповідачці ОСОБА_3 кредит у сумі 49 500 доларів США із сплатою 12,5 % річних, строком до 23 лютого 2017 року.

Крім того, з метою забезпечення повернення кредиту між позивачем та ОСОБА_3 26 лютого 2007 року укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності.

Однак, ОСОБА_3 свої зобов'язання перед ПАТ «Державний ощадний банк України» належним чином не виконувала, у зв'язку з чим Банк звернувся до суду із відповідним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість у розмірі 38 552 доларів 11 центів США та 2 268 гривень 80 копійок.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала, просила суд у задоволені позову відмовити посилаючись на те, що розрахунок наданий представником ПАТ «Державний ощадний банк України» не відповідає дійсності, тому вважає, що позов незаконний і необґрунтований, та задоволенню не підлягає.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 24 липня 2012 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 35 252 доларів 11 центів США, що в еквіваленті складає 281 770, 11 гривень, 1 920 гривень в рахунок відшкодування прострочення комісії винагороди за супроводження кредиту, 348,80 гривень в рахунок відшкодування пені за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту, а також 3 219 гривень в рахунок відшкодування судових витрат, а всього 287 257, 91 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстації та ухвалити нове, яким позов задовольнити частково, стягнувши з ОСОБА_3 прострочені платежі згідно умов кредитного договору.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та її пояснення на апеляцію, заперечення на апеляційну скаргу представника ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 лютого 2007 року Банк уклав з ОСОБА_3 договір відновлювальної кредитної лінії № 1243-н, відповідно до якого ПАТ «Державний ощадний банк України» видав відповідачці ОСОБА_3 кредит у сумі 49 500 доларів США із сплатою 12,5 % річних, строком до 23 лютого 2017 року.

Також, в забезпечення виконання усіх грошових зобовязань за кредитним договором, 26 лютого 2007 року між Банком та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, предметом якого є нерухоме майно, а саме трикімнатна квартира АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі рішення Київського районного суду м.Одеси від 12 лютого 2004 року по справі 2-1291/04, яке набрало законної сили (а.с. 12-14).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Однак, відповідач ОСОБА_3 належним чином свої зобовязання не виконує, у звязку з чим станом на 14 червня 2012 року у неї виникла заборгованість у сумі 38 552, 11 доларів США та 2 268 гривень 80 копійок, що складає:

-заборгованість за кредитом у сумі 23 629 доларів 53 цента США;

-прострочення основного боргу по кредиту у сумі 11 109 доларів США;

-прострочення процентів за користування кредитом у сумі 1 277 доларів 36 центів США;

-прострочення комісійна винагорода за супроводження кредиту у сумі 1 920 гривень;

-пеня за прострочення основного боргу по кредиту у сумі 1 937 доларів США 82 цента США;

-пеня за простроченняпроцентів за користування кредитом у сумі 598 доларів 40 центів США;

-пеня за прострочену комісійну винагороду за супроводження кредиту у сумі 348 гривень 80 копійок.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, щодо зменшення суми заборгованості до 35 252 доларів 11 центів США, оскільки 3 300 доларів США, які були перераховані відповідачкою ОСОБА_3 13 липня 2012 року на користь Одеського обласного управління «Ощадбанк» в рахунок сплати боргу за кредитним договором від 23 лютого 2007 року за №1243-н не були враховані у наведеному банком розрахунку (а.с. 66).

Згідно ст.629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до умов кредитного договору Банк має право вимагати дострокового повернення кредитних коштів та сплати процентів за весь період користування кредитними коштами, пені відповідно до умов кредитного договору у разі, якщо позичальник в період дії кредитного договору порушував будь - які умови кредитного договору, в тому числі: несвоєчасно або в неповному обсязі здійснював зарахування грошових коштів на погашення заборгованості по кредиту і сплаті процентів за користування кредитними коштами, відповідно до умов кредитного договору.

У разі вимоги банку про дострокове повернення кредиту та сплати відсотків позичальник зобовязаний здійснити повне погашення заборгованості за кредитним договором, тобто повернути отримані кредитні кошти та сплатити усі відсотки протягом 31 календарного дня з моменту отримання вимог позивача.

Враховуючи викладене відповідачці ОСОБА_3 13 березня 2010 року та 01 листопада 2011 року рекомендованою кореспонденцією було направлено письмове повідомлення про дострокове повернення кредиту та сплати за кредит у повному обсязі. В підтверження цього факту є поштове повідомлення про отримання відповідачкою зазначених повідомлень (а.с. 21, 23).

Однак, ОСОБА_3 договірні зобовязання не виконує, та кошти у встановлені строки до банку не надходять.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки позичальник належним чином прийняті на себе зобовязання по договору не виконує, що є порушенням Закону України «Про банки та банківську діяльність», Цивільного Кодексу України та умов кредитного договору.

Щодо доводів апеляційної скарги про скасування заборгованості по пені, то вони не можуть бути задоволені, оскільки для цього розмір пені повинен перевищувати суму заборгованості основного боргу, чого у даному випадку немає.

За таких обставин, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Київського районного суду м.Одеси від 24 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_4

ОСОБА_1