АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/420/12 Справа № 22-ц/490/420/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Рудь В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Поздняковій Р.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В с т а н о в и л а :

У серпні 2011року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів(а.с.1).

Позивач зазначав, що у 1995 році зареєстрував шлюб з ОСОБА_2, з якою фактично не проживає на протязі шести місяців. Від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, 25.07.1995року народження, та неповнолітнього сина ОСОБА_5, 27.10.2002року народження. Відповідачка ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку змогу, оскільки отримує пенсію, окрім цього остання часто хворіє і в даний час знаходиться на лікуванні.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що діти проживають разом з ним, знаходяться на його забезпеченні та утриманні, він в даний час не працює, оскільки знаходиться по догляду за дітьми, позивач просив стягнути з ОСОБА_2 аліменти у твердій грошовій сумі на кожну дитину щомісячно по 350грн.

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року позов задоволено частково(а.с.28-29).

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 аліменти щомісячно у розмірі 270грн. на утримання кожної дитини: ОСОБА_4, 25.07.1995року народження, та ОСОБА_5, 27.10.2002року народження, до їх повноліття.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.35-36).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов у зазначеній частині, суд виходив з того, що діти сторін проживають з батьком і знаходяться на його утриманні.

Однак такі висновки суду не можна визнати обгрунтованими з огляду на наступне.

Згідно ст.3 СК України сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Подружжя вважається сімєю і тоді, коли дружина та чоловік у звязку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Статтею 15 СК України встановлено, що сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини особа не може виконувати сімейного обовязку, вона не вважається такою, що ухиляється від його виконання.

Відповідно до вимог ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно ч.3 ст.181, ч.1 ст.183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини(аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Частка заробітку(доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Із справи видно, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 1995року(а.с.3), від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_4, 25.07.1995року народження, та неповнолітнього сина ОСОБА_5, 27.10.2002року народження(а.с.4,5).

В підтвердження вимог позивач зазначав, що ОСОБА_2 ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги добровільно не надає, хоча має таку змогу, оскільки отримує пенсію. Крім цього, позивач зазначив, що ОСОБА_2 часто хворіє і на час предявлення позову знаходиться на лікуванні(а.с.1).

Разом з тим, ухилення від утримання дітей завжди припускає винні навмисні дії(бездіяльність) відповідача. Тому позивач згідно ст.60 ЦПК України має подати суду докази того, що, діючи тим або іншим способом, відповідач свідомо прагнув ухилитися від виконання обовязку по утриманню дітей.

Як видно із справи, доказів щодо ухилення ОСОБА_2 від утримання дітей станом на час розгляду справи позивач не надав.

Із довідки Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради від 30.09.2011року №3360 вбачається, що ОСОБА_2 страждає на психічне захворювання з 1992року. Остання госпіталізація до стаціонару Комунального закладу «Дніпропетровська клінічна психіатрична лікарня» Дніпропетровської обласної ради мала місце з 20.07.2011року до 28.09.2011року. ОСОБА_2 є інвалідом ІІ групи з 1994року за психічним захворюванням(а.с.23).

Як визначено ч.3 ст.15 СК України, особа не вважається такою, що ухиляється від виконання сімейного обовязку, який передбачає у тому числі утримання неповнолітніх дітей, якщо в результаті психічного розладу, тяжкої хвороби або іншої поважної причини вона не може виконувати сімейний обовязок.

Таким чином, наведені обставини свідчать, що ОСОБА_2 не вважається такою, що ухиляється від виконання сімейного обовязку по утриманню неповнолітніх дітей в силу зазначених обставин та вказаних вимог закону.

У судовому рішенні суд зазначив, що діти сторін проживають з батьком і знаходяться на його утриманні та визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Однак, згідно довідки виконавчого комітету Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 25.07.2011року №435 ОСОБА_5 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 і має слідуючий склад сімї: ОСОБА_2-дружина; ОСОБА_4, 1995року народження, - син; ОСОБА_5, 2002року народження, - син(а.с.11).

Тобто, станом на час предявлення позову ОСОБА_2 була членом сімї позивача.

Доказів про те, що станом на час предявлення позову ОСОБА_2, неповнолітні діти та ОСОБА_5 не становили одну сімю та не були повязані спільним побутом, ОСОБА_5 не надав, такі докази у справі відсутні.

Крім того, із довідки виконавчого комітету Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 25.07.2011року №436 вбачається, що ОСОБА_5, який проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, ніде на території Почино-Софіївської сільської ради не працює(а.с.7).

Даний факт ОСОБА_5 зазначив і в позовній заяві(а.с.1).

Вказані обставини свідчать про відсутність доказів про наявність у ОСОБА_5 відповідних доходів для утримання дітей та доказів, що діти знаходяться на його утриманні.

У звязку з чим довідка виконавчого комітету Почино-Софіївської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області від 25.07.2011року №437(а.с.6) про те, що діти знаходяться на утриманні ОСОБА_5, яку суд поклав в основу рішення, не може бути належним доказом, оскільки протирічить фактичним обставинам справи.

Визначаючи розмір аліментів у твердій грошовій сумі, суд не взяв до уваги, що згідно ст.184 СК України аліменти на утримання неповнолітніх дітей визначаються у твердій грошовій сумі у разі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, а як видно із справи, ОСОБА_2 має стабільний дохід у вигляді пенсії, яку вона отримує по інвалідності, як інвалід ІІ групи(а.с.20-22).

Таким чином, наведені обставини свідчать, що ОСОБА_5 не надав доказів в підтвердження заявлених вимог, в той час, як згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги встановлені обставини та вимоги закону, що регулюють зазначені правовідносини, рішення суду на підставі п.2-4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2011 року скасувати.

ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-