2014/3363/2012
2/2014/1009/2012
РІШЕННЯ
Іменем України

26.11.2012 року Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого Бібіка .О.В.,
за участю секретаря Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом,
встановив:
08 серпня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, а 17 жовтня 2012 року з уточненою позовною заявою до ОСОБА_2, третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом.
На обґрунтування позовних вимог вказав, що 25.09.2009 року померла його мати ОСОБА_3. Після її смерті відкрилась спадщина на 1/2 частки 3-кімнатної квартири, що розташована за адресою: Харківська область, Зміївський район, сел. Комсомольське, вул. Маяковського б. № 13АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі свідоцтва про право власності, виданого радгоспом «Зміївська овочева фабрика» від 10.10.1997 року. Вважає, що свідоцтво видано з грубим порушенням ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», так як також мав право на приватизацію житла, бо на час приватизації був в квартирі зареєстрований та постійно проживав. На час приватизації мати ОСОБА_3 тяжко хворіла і приватизацією житла фактично займався вітчим ОСОБА_4. Після померлої ОСОБА_3 право власності на оформлену за нею 1/2 частку вказаної квартири перейшло в порядку спадкування до її другого чоловіка ОСОБА_4.
23.11.2006 року ОСОБА_1 знявся з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою, але продовжував постійно проживати та доглядати хвору паралізовану матір до самої її смерті 25.09.2009 року. Після смерті матері, за пропозицією вітчима, він поїхав тимчасово пожити на дачу, однак до теперішнього часу він не може вселитися до квартири, оскільки спадщину прийняла ОСОБА_2
В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з»явилася, надала до суду заперечення проти позову, де вказала, що позовні вимоги не визнає з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1997 року, виданого радгоспом „Зміївська овочева фабрика, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 в рівних долях приватизували квартиру по вул. Маяковського, 13/16 в с.м.т. Комсомольськ Зміївського району Харківської області. ОСОБА_6 померла 25 вересня 2009 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, в сел. Комсомольське Зміївського району Харківської області.Після її смерті відкрилася спадщина на ? належної їй квартири АДРЕСА_2. Відповідно до ст.ст. 1268-1271 Цивільного кодексу України єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є чоловік померлої ОСОБА_5, який на момент смерті проживав з померлою. Також, у відповідності до ч.2 ст. 1274 Цивільного кодексу України син померлої ОСОБА_7 в шестимісячний строк відмовився від своєї частки в спадщині на користь ОСОБА_5. Позивач у своїй позовній заяві стверджує, що він прийняв спадщину, оскільки проживав разом з спадкодавцем на момент смерті.Однак, рішенням Зміївського районного суду Харківської області в 2006 року у справі за позовом ОСОБА_8 та ОСОБА_9 до ОСОБА_10, ОСОБА_1 було визнано таким , що втратив право на користування квартирою за адресою АДРЕСА_3, і знято з реєстрації в установленому законом порядку у звязку з тим, що з 20 квітня 1994 року ОСОБА_1 виїхав на постійне місце проживання в с.Феськи Золочівського райолну, і в спірній квартирі з того часу не проживав.Доводи позивача, що він фактично проживав з померлою матір»ю на момент смерті, не відповідають дійсним обставинам, оскільки позивач фактично навідав свою матір тільки перед смертю, фактично не вселявся в спірну квартиру, свої речі не завозив, не реєстрував своє постійне чи тимчасове місце проживання за вказаною адресою.Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2010 року ОСОБА_5 успадкував після смерті своєї дружини, як спадкоємець першої черги 1/2 частки квартири АДРЕСА_4, в с.м.т. Комсомольське Зміївського району Харківської області, у тому числі з урахуванням 1/2 частки майна, від якої відмовився син померлої ОСОБА_7 Михайлович.30 січня 2012 року помер ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть.Після його смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_5, в тому числі ? частки належна йому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 10 жовтня 1997 року виданого радгоспом „Зміївська овочева фабрика та 1/2 частка належна йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 09 квітня 2010 року.Оскільки померлий є її дядьком, у відповідності до ст. 1269,1270 Цивільного Кодексу України, вона звернулася до Зміївської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, як спадкоємець за правом представлення.
Представник третьої особи Зміївської державної нотаріальної контори в судове засідання не з»явився, надав до суду заяву про розгляд справи за відсутності представника (а.с.91).
В судовому засіданнізивач ОСОБА_1, його представник позивача ОСОБА_11, позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що ОСОБА_1 доглядав за престарілою матір»ю до дня її смерті та постійно проживав ІНФОРМАЦІЯ_1, а після смерті матері став проживати в іншому місці.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії свідоцтва про смерть серії 1-ВЛ № 354189, 25 вересня 2009 року померла ОСОБА_3, про що в Книзі реєстрації смертей зроблено відповідний актовий запис за № 171, зареєстрованого Комсомольською селищною радою Зміївського району Харківської області (а.с. 13)
Після її смерті відкрилася спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_6.
Спадкоємцями першої черги за законом у відповідності до ст..1261 ЦК України на час відкриття спадщини були її чоловік ОСОБА_5 та сини ОСОБА_14 та ОСОБА_15 ( а.с.13-16,61)
Спадкоємець ОСОБА_7 у встановлений законом термін відмовився від спадщини на користь ОСОБА_5 ( а.с.61)
09 квітня 2010 року на вказане майно оформив спадкові права її чоловік ОСОБА_4, який фактично прийняв спадщину, так як постійно мешкав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем. Даний факт підтверджується довідкою Зміївської держнотконтори Харківської області від 09.10.2012 року (а.с. 61) та копією свідоцтва про право на спадщину на ім.»я ОСОБА_4 від 09.04.2010 року ( 97)
Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також у інших випадках, встановлених законом.
Стаття 68 Закону України «Про нотаріат» визначає, що нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, та склад спадкового майна.
Вказане свідоцтво було видано у відповідності до вимог п. 212 Інструкції про вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 3березня 2004 року № 20/5, нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом перевіряє факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства за законом осіб, які подали заяву про видачу свідоцтва, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців обов'язково вимагаються відповідні документи.
Суд вважає, що при видачі вказаного свідоцтва нотаріусом не були порушені права позивача, як спадкоємця першої черги за законом після померлої матері. Так як він не звернувся із заявою про прийняття спадщини в установлений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Вказаний факт визнаний представниками позивача в судовому засіданні.
Посилання позивача на положення частини третьої ст. 1268 ЦК України про фактичне прийняття спадщини у звязку із постійним його проживанням разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, та відсутність заяв про відмову у визначений законом строк для прийняття спадщини не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи і спростовуються серед іншого і доказами, наданими позивачем.
Зокрема, актом обстеження від 08.07.2012 року, із якого вбачається, що в період часу з 23.11.2006 року по 25.09.2009 року ОСОБА_1 доглядав за хворою матір»ю ОСОБА_3, і тільки після смерті матері деякий час проживав за цією адресою Таким чином, акт спростовує твердження позивача про постійне його проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини(а.с. 19)
Крім того, із рішення Зміївського районного суду Харківської області від 22.11.2006 року вбачається, що з 20.04.1994 року ОСОБА_1 виїхав з постійного місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 і проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 та має сім»ю. Вказані обставини визнав в судовому засіданні сам ОСОБА_1, про що надав 22 листопада 2006 року власноруч написану заяву про визнання позову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до нього « Про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням» (а.с.44 справи № 2-1504/06)
Зазначені обставини не оспорювались ОСОБА_16 і вони встановлені рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 22 листопада 2006 року у справі № 2-1504/06, вказане рішення чинне, а отже факт не проживання позивача ОСОБА_17 у спірній квартирі з 20 квітня 1994 року є встановленим і доказуванню у відповідності до ст.. 61 ЦПК України, не підлягає.
Належних доказів, передбачених пунктом 211 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року № 20/5, де визначено, що. доказом постійного проживання разом зі спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом із ним; реєстраційний запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, та інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.
Вказане положення зазначеної Інструкції кореспондує приписам ч. 3 ст. 1268 ЦК України, які не вимагають доведення спадкоємцями, які прийняли спадщину, крім постійного проживання зі спадкодавцем, доведення ще й факту спільного ведення господарства, проживання однією родиною тощо. Позивачем не доведено безспірними доказами факт вселення після 22 листопада 2006 року в квартиру за адресою АДРЕСА_3 і постійного там проживання до дня смерті матері ОСОБА_6 до 25 вересня 2009 року.
Крім того, позивачем ОСОБА_17 заявлено вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, зазначене суперечить п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», де зазначено . Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини.
Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.
У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Згідно з ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого спадщину,статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.
Оскільки відповідно до ст. ст. 1268, 1269 ЦК України виникнення права на спадкування пов»язане з вчиненням спадкоємцем певних юридичних дій, встановлення судом факту прийняття спадщини щодо спадщини, яка відкрилась після 1 січня 2004 року, законом не передбачено
Доказів поро визначення ОСОБА_1 додаткового строку для звернення з заявою про прийняття спадщини на час видачі свідоцтва про право на спадщину, у квітні 2010 року, ОСОБА_1 не надано. Не надано доказів позивачем і про звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із заявою про прийняття спадщини у шестимісячний строк після смерті його матері, та отримання у зв»язку з цим, письмової відмови нотаріуса у оформленні спадщини на його ім.»я. ОСОБА_17 позивач у судовому засіданні пояснив, що із заявою до нотаріальної контори у шестимісячний строк після відкриття спадщини не звертався через відсутність коштів. Письмової відмови нотаріуса в оформленні спадщини на його ім.»я після смерті матері ОСОБА_6 не отримував.
Отже, вислухавши позивача, пояснення свідків, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позивач ОСОБА_1 своїм субєктивним правом спадкоємця першої черги за законом після відкриття спадщини 25.09.2009 року після смерті його матері ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд і спадщину не прийняв, так як не вчинив жодної фактичної чи юридичної дії, яка б свідчила про прийняття спадщини. Та намагання оформити свої спадкові права.
При видачі свідоцтва про право на спадщину на ім.»я ОСОБА_4 нотаріус виходив із кола спадкоємців, які в установлений законом спосіб прийняли спадщину, тим самим не порушив вимоги закону, які регулюють правовідносини з приводу оформлення спадкових прав.
За наведеного, суд вважає, що в позові належить відмовити у повному обсязі.
Вирішуючи питання судових витрат, суд відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України покладає їх на позивача, та вважає , що із позивача ОСОБА_17 необхідно стягнути 66 грн.43 коп., так як ним заявлено позовні вимоги матеріального та нематеріального характеру, Відповідно до абзацу першого ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» за подання заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру
Як вбачається із позовної заяви позивачем сформульовано вимоги про часткове визнання свідоцтва про право на спадщину та встановлення факту прийняття спадщини, що відноситься до заяв немайнового характеру, де мінімальний судовий збір на час звернення з позовом, визначено у розмірі 107 грн.30 коп. Та майнові вимоги про визнання право власності на частку квартири в порядку спадкування , де мінімальний судовий збір становить 214 грн.60 коп. Всього сума судового збору повинна становити 321 грн.90 коп., а сплачено позивачем при зверненні до суду 255 грн.47 коп. Отже сума недоплаченого судового збору становить 66 грн. 43 коп.
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами не підлягають доказуванню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, суд
вирішив:
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Зміївська державна нотаріальна контора Харківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, та визнання права власності на 1/6 частку квартири в порядку спадкування за законом відмовити у повному обсязі.
Стягнути із ОСОБА_1 (НОМЕР_1) судовий збір у розмірі 66 ( шістдесят шість) гривен 43 коп.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя: О.В.Бібік