РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 листопада 2012 р.

Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого - одноособово судді Зудіхіна О.В.

при секретарі Алєксєєві В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто", звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою, просив стягнути з відповідача суму страхового відшкодування в розмірі 137 755 грн. 02 коп., а також сплачені судові витрати.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, наголошуючи на необхідності задоволення позовних вимог.

Представник відповідача позов не визнав, вказуючи, що ОСОБА_1 не повинен сплачувати грошові кошти за регресними вимогами позивача, зазначаючи при цьому, що звіт про оцінку і вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля було складено з порушенням Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів №1335/5/1159 від 24.07.2009 року.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, вислухавши представників сторін, суд дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 17.06.2011 року у м. Одесі сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля марки «Volkswagen Passat»д/н НОМЕР_1 , який належить ТОВ "Порше Лізинг Україна", та автомобіля марки «Opel»д/н НОМЕР_2 під керуванням відповідача ОСОБА_1 .

Наявність вини відповідача ОСОБА_1 в даній дорожньо-транспортній пригоді підтверджується постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12.01.2012 року (а.с. 27), а також не заперечувалася сторонами в ході розгляду справи, та є обставиною, яка відповідно до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Цивільно правова відповідальність страхувальника ТОВ "Порше Лізинг Україна" в період ДТП була застрахована ВАТ Українська страхова компанія "Дженералі Гарант" (в подальшому назву товариства змінено на Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто") (генеральний договір від 05.05.2009 року) (а.с. 6, 7-20).

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

На підставі ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Судом встановлено, що позивачем сплачено на користь особи, цивільна відповідальність якої була застрахована, страхове відшкодування в розмірі 163 255,02 грн., що підтверджується копіями платіжних доручень на а.с. 52.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ "СК Уніка" за полісом №ВЕ/3808514, за умовами якого ліміт відповідальності складає 25 500 грн., що були сплачені зазначеною страховою компанією позивачеві.

Вирішуючи питання даної категорії, необхідно враховувати, що правова природа спірних правовідносин урегульована в нормах, зокрема ст. ст. 3, 27, 41, 68 Конституції України, ст. ст. 11 - 16, 22, 23, 316 - 327, 355, 386, 979 - 999, 1166 - 1168, 1172, 1187, 1188, 1191-1206 Цивільного кодексу України, положеннях Кодексу України про адміністративні правопорушення, а також Закону України "Про страхування".

Вирішуючи спори цієї категорії справ, необхідно керуватися також Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року, Законом України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні" від 12 липня 2001 року та іншими нормативно-правовими актами, що регламентують спірні правовідносини.

Із метою забезпечення правильного та однакового застосування законодавства при вирішенні спорів цієї категорії Пленумом Верховного Суду України було прийнято ряд постанов, які застосовуються судами під час вирішення спорів вказаної категорії, серед яких постанова Пленуму Верховного Суду України "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції" від 12 червня 2009 року №2; постанова Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27 березня 1992 року №6.

В ході судового розгляду справи не знайшли свого підтвердження обставини, викладені у запереченнях представника відповідача.

Зокрема, звіт №100 про оцінку колісного транспортного засобу, складений 19.07.2011 року, відповідає вимогам Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів (з наступними змінами), затвердженою спільним наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24 листопада 2003 року.

Не можуть вважати обґрунтованими посилання представника позивача на порушення прав ОСОБА_1 у зв`язку з фактом відсутності зазначеної особи при огляді транспортного засобу, оскільки положення п. 5.2 зазначеної Методики не встановлюють обов`язкової участі цієї особи при технічному огляді колісного транспортного засобу.

Суд звертає також увагу, що на адресу відповідача направлялася письмова заява про необхідність відшкодування в порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою. Ця заява отримана ОСОБА_1 , що підтверджується копією заяви, а також повідомлення про вручення поштового відправлення на а.с. 53-54.

Одночасно суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Пунктом 3 частини другої статті 11 ЦК України передбачено, що завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до статті 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток. Ця норма кореспондується з положенням статті 27 Закону України "Про страхування".

Пунктом 37.4 статті 37 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів" (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) передбачено право страховика у разі настання страхового випадку здійснювати виплату страхового відшкодування безпосередньо потерпілим або погодженим із ними підприємствам, установам та організаціям, що надають послуги, пов`язані з відшкодуванням збитків.

Статтею 38 Закону (у редакції, чинній на момент виплати страхового відшкодування) передбачено право страховика після виплати страхового відшкодування подати регресний позов.

Зазначена норма передбачає наявність у страховика права на пред`явлення регресного позову, а не вимоги до особи, відповідальної за завданий збиток.

Крім того, відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 9 липня 2002 року №15-рп/2002 кожна особа має право вільно обирати незаборонений законом спосіб захисту прав і свобод, у тому числі й судовий. Можливість судового захисту не може бути поставлена законом, іншими нормативно-правовими актами у залежність від використання суб`єктом правовідносин інших засобів правового захисту. Держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.

З огляду на викладене позивач отримує право вимоги потерпілої особи після виплати останній страхового відшкодування та не зобов`язаний звертатися безпосередньо до особи, відповідальної за заподіяний збиток, або до особи, у якої застраховано її цивільно-правову відповідальність, з вимогою виплати матеріального відшкодування. Відповідно до зазначених вище норм Публічне акціонерне товариство "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" може реалізувати своє право шляхом подачі позову до суду.

З огляду на зазначене, суд звертає увагу на те, що одними з основних принципів цивільного процесу є принципи змагальності сторін і диспозитивності цивільного судочинства, що викладені у ст.ст. 10, 11 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином, не можна вважати обґрунтованим прийняття до уваги певних обставин, які у свою чергу доказами не підтверджені.

На підставі викладеного, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із встановленого у судовому засіданні факту доведеності обставин, на яких ґрунтується позов, суд приходить до висновку, що пред`явлені позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" до ОСОБА_1 про відшкодування у порядку регресу шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" суму відшкодування майнової шкоди в порядку регресу розмірі 137 755 грн. 02 коп. (сто тридцять сім тисяч сімсот п`ятдесят п`ять грн. нуль дві коп.).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" в особі Центральної філії Публічного акціонерного товариства "Українська страхова компанія "Гарант-Авто" судовий збір в розмірі 1 377 грн. 55 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області через Суворовський районний суд міста Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складений 16.11.2012 року.

Суддя: