Справа № 1315/4/12 Головуючий у 1 інстанції: Борняк Р.О.
Провадження № 22-ц/1390/6798/12 Доповідач в 2-й інстанції: Кіт І. Н.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2012 року

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Кота І.Н.

суддів: Каблака П.І., Курій Н.М.

при секретарі: Дідусь О.Р.

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану нею в інтересах відповідача ОСОБА_2 , відповідно до повноважень наданих довіреністю ( а.с. 109) на рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 26 квітня 2012 року.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги , колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА :

Рішенням Перемишлянського районного суду Львівської області від 26 квітня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_4 та Великоглібовицької сільської ради Перемишлянського району Львівської області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, спільним заїздом до господарства позивача та визнання незаконними рішеннь сільської ради з питань землекористування.

Визнано незаконним рішення Х сесії V-го скликання Великоглібовицької сільської ради за № 142 від 26 жовтня 2007 р. «Про надання згоди на розробку проекту відведення земельної ділянки гр.-ну ОСОБА_4 «.

Зобов`язано відповідача ОСОБА_2 , правонаступника ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 в користуванні спільним проїздом до його господарства , який знаходиться в с.Волощина Перемишлянського району Львівської області та належить до земель запасу Велигоглібовицької сільської ради.

Зобов`язано відповідача знести дев`ять самовільно встановлених металевих стовпців разом із металевою сітчатою огорожею по всій довжині стовпців.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено..

Рішення суду оскаржила представник відповідача ОСОБА_1 , яка представляє інтереси ОСОБА_2 згідно із повнвавженнми наданими їй довіреністю ( а.с.109). В апеляційній скарзі покликається на його незаконність та невідповідність викладених у ньому висновків дійсним обставинам справи.

Зазначає, що суд розглянув справу у відсутності сторін належним чином не повідомлених про час і місце розгляду справи. При цьому , неявка позивача була повторною й від нього не надійшло заяви про розгляд справи у його відсутності, тому до наявної у поровадженні суду заяви позивача належало застосувати положення ч.3 ст.169 ЦПК України.

Позивачем не подано державного акту про його право власності на земельну ділянку, якою він фактично користується не маючи на це правоустановлюючих документів, а відтак не доведено виникнення у нього права, яке підлягає судовому захисту.

Просить оскаржуване рішення районного суду скасувати й ухвалити у справі нове рішення суду апеляційної інстанції про відмову в задоволенні позову за його безпідставністю та недоведеністю.

Перевіривши у межах доводів апеляційної скарги та пред`явлених позовних вимог законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги виходячи із наступного.

Відповідно до положень ст. ст. 11, 59, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування..

На підтвердження позовних вимог та наявності права, за захистом якого позивач звернувся до суду , ним не подано жодних доказів як про належність йому на праві власності будинковолодіненя в с. Волощина Перемишлянського району Львівської області так і присадибної земельної ділянки площею 0,60га.

У матеріалах справи відсутні правоустановлюючі документи про надання ОСОБА_3 наявної у його фактичному користуванні земельної ділянки із визначенням її меж в натурі ( на місцевості). За таких обставин фактичне землекористування ним зазначеною земельною ділянкою не може бути визнано тотожним правовому статусу належного землекористування, а висновок суду про правомірність такого користування є помилковим.

Згідно із положеннями ст.ст.125, 126 ЗК України право власності чи постійного користування земельною ділянкою повинно бути посвідчено лише державним актом з відповідною подальшою реєстрацією цих прав. Таких належних доказів про наявність права власності чи землекористування ділянкою на якій розміщено його будинковолодіння, позивачем не подано, що відповідно виключало можливість ухвалення судом першої інстанції рішення про задоволення пред`явленного позову.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції за позовом особи, якій не належить право вимоги про захист порушених прав землекористування й ухвалене з недотриманням вимог матеріального та процесуального права й без належного з`ясування обставин справи про дійсні права і обов`язки сторін щодо предмета спору, в силу вимог ч.1 ст.309 ЦПК України залишатися в законній силі не може й підлягає безумовному скасуванню з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в позові за його безпідставністю і недоведеністю.

Крім того, до юрисдикції суду не належать спори про встановлення меж суміжних земельних ділянок, в тому числі й із визначенням спільного заїзду, оскільки відповідно до ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає лише після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує таке право та його державної реєстрації. Приступати до використання земельної ділянки до встановлення землевпорядними органами її меж в натурі, одержання документа, що посвідчує право на неї та державної його реєстрації забороняється.

Згідно зі ст.158 ЗУ України суди розглядають справи за спорами про вже встановлені межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи належному користуванні громадян, які не погоджу.ться з прийнятими рішеннями з цього питання органу місцевого самоврядування чи органу земельних ресурсів.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану нею в інтересах ОСОБА_2 задоволити . Рішення Перемишлянського районного суду Львівської області від 26 квітня 2012 року скасувати з ухваленням судом апеляційної інстанції нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3 за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом 20-ти днів з часу набрання ним законної сили, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді :