АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
Справа №22-ц/2690/3933/12 Головуючий в 1 інстанції Андрейчук Т.В. Доповідач Желепа О.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді : Желепи О.В.

суддів: Іванченка М.М., Семенюк Т.А.

при секретарі: Дубик Ю.Г.

за участю представника позивача: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2011р. по цивільній справі за позовом ПАТ КБ "Правекс-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків за договором та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Правекс-Банк" про визнання розірваним договору про відкриття кредитної лінії,

встановила:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у сумі 143462,00 євро та судових витрат.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 02.02.2007р. уклав з відповідачем договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого надав відповідачу кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування 363 000 євро до 02 лютого 2010р. зі сплатою 15% річних. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв'язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009р. з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, у тому числі і заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом по 24 травня 2009р. та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом станом на 17 серпня 2009р.

Однак, відповідач рішення суду не виконує, продовжує користуватися кредитними коштами, тому позивач просить стягнути відсотки за користування кредитом за період з 25 травня 2009р. по 28 лютого 2011р. у сумі 132256,00 євро та пеню за несвоєчасну сплату відсотків за період з 11 січня 2010 року по 28лютого 2011 року у сумі 11206 євро.

Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом про визнання розірваним договору про відкриття кредитної лінії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, відповідач зазначав, що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з нього всієї суми заборгованості за кредитним договором, тому відповідно до умов договору його дія є припиненою, а кредитний договір є розірваний з 12 лютого 2009 року.

Рішенням суду від 22 грудня 2011р. первісний позов задоволено, стягнуто з відповідача відсотки за користування кредитом за період з 25 травня 2009р. по 28 лютого 2011р. у сумі 132256,00 євро та пеню за період з 11 січня 2010 року по 28 лютого 2011 року у сумі 11206 євро і судові витрати.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Відповідач подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що позивачем не вірно розрахована заборгованість по відсоткам за користування кредитом.

Також апелянт зазначає, що рішення суду про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог постановлено з порушенням норм матеріального права, так як ст. 651 ЦК України допускається розірвання договору.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення представника банку, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у зустрічному позові, суд першої інстанції виходив з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання, а ст. 16 ЦК України не передбачає захист права шляхом визнання договору розірваним.

Однак, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 02.02.2007р. позивач уклав з відповідачем договір про відкриття кредитної лінії, за умовами якого надав відповідачу кредитну лінію в іноземній валюті з лімітом кредитування 363 000 євро до 02 лютого 2010р. зі сплатою 15% річних. Відповідач належним чином умови договору не виконував, у зв'язку з чим рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2009р. з відповідача стягнуто заборгованість за кредитним договором, у тому числі і заборгованість по відсоткам за користування кредитом станом по 24 травня 2009р. та заборгованість по пені за несвоєчасне погашення відсотків за користування кредитом станом на 17 серпня 2009р.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У п. 17 Постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вія 30 березня 2012р. "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" роз'яснено, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України,

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено., що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також, три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, боржник несе обов'язок відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів на час виконання рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором , нарахованим відсоткам та пені.

При цьому, договором, який був укладений сторонами, не передбачений розмір процентів за не виконання грошового зобов'язання про дострокове повернення кредитної заборгованості, не передбачено право кредитора нараховувати відсотки після стягнення всієї суми боргу та відсотків, а також розмір відсотків після 02 лютого 2010 року.

Однак, предметом даного позову є вимоги про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом з 25 травня 2009р. по 28 лютого 2011р., та пені з 11.01.2010 по 28.02.2011 року, тобто після подачі попереднього позову та після набрання рішенням суду законної сили, а не про відшкодування заподіяних збитків за несвоєчасне виконання рішення суду.

Колегія суддів вважає, що не підлягають задоволенню позовні вимоги про стягнення відсотків за користування кредитом з 28 жовтня 2009р. та пені після ухвалення попереднього судового рішення, так як правовідносини між сторонами в цей період склалися з приводу невиконання грошових зобовязань про дострокове стягнення заборгованості та нарахованих на цю дату відсотків, належних кредитору відповідно до ст. 1048 ЦК України.

При цьому позивач не позбавлений можливості звернутися до суду з вимогою про відшкодування заподіяних збитків внаслідок несвоєчасного виконання рішення суду, які передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що обираючи спосіб захисту порушеного права у вигляді вимоги про дострокове стягнення всієї суми наданого кредиту, нарахованих відсотків за користування кредитом та пені на час попереднього звернення до суду, позивач тим самим фактично висловив свою волю на припинення договірних кредитних відносин з відповідачем, що фактично свідчить про його односторонню відмову від договору.

Вказане не суперечить нормам діючого законодавства, оскільки відповідно до ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитись від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом.

В даній справі таке право позивача було передбачено ст. 1050 ЦК України.

Наслідком односторонньої відмови від договору у повному обсязі, якщо право на таку відмову встановлено законом або договором, є відповідно розірвання договору, що передбачено ч. 3 ст. 651 ЦК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що отримавши задоволення своїх вимог про дострокове стягнення наданого кредиту, нарахованих відсотків та пені позивач, після ухвалення рішення суду не має законних підстав для повторного звернення до суду з вимогою, про стягнення з відповідача відсотків за користування кредитом та пені за період після постановлення рішення суду та до фактичного виконання зобовязання.

Оскільки позивачем не заявлялися вимоги про відшкодування витрат від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду, а підстав для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення пені та відсотків нарахованих за період після 28 жовтня 2009 року не має, колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення основного позову про стягнення відсотків за період з 25 травня 2009 року (дата до якої стягнуті відсотки рішенням від 28.10.2009 року) по 28 жовтня 2009 року в сумі 32 450 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02.10. 2012 року складає суму 339991 грн. 62 коп.

Розрахунок зроблено на підставі розрахунку позивача, наведеного на 3 аркуші позовної заяви (травень-1447євро+червень-6201євро+липень-6407євро+серпень-6201євро+жовтень- 1787євро=32450євро).

Враховуючи, що основний позов банку, апеляційним судом задовольняється частково, з відповідача пропорційно до суми задоволених вимог стягуються судові витрати - 414 грн.

Також, колегія суддів вважає, що зустрічний позов підлягає частковому задоволенню, оскільки частиною 3 ст. 651 ЦК України визначено, що при односторонній відмові від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

При цьому колегія вважає, що розірваним договір є з часу ухвалення рішення Оболонського районного суду м. Києва про стягнення достроково всього кредиту від 28.10.2009 року, а не з часу звернення банку до суду з попереднім позовом.

Спосіб захисту свого права, який був вибраний відповідачем при подачі зустрічного позову, не суперечить нормам ст. 16 та 651 ч. З ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-314, 316-317 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 грудня 2011р. скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Правекс-Банк" до ОСОБА_3 про стягнення донарахованих відсотків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» відсотки за користування кредитом за період з 25 травня по 28 жовтня 2009 року в сумі 32460 євро, що в еквіваленті по курсу НБУ на 02.10. 2012 року складає суму 339991 грн. 62 коп. та 414 грн. судових витрат, а всього 340 405 грн. 62 коп.(триста сорок тисяч чотириста пять грн.. 62 коп.)

В задоволенні іншої частини позовних вимог банку відмовити.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати договір про відкриття кредитної лінії № 5-012/07Ф від 02 лютого 2007р., який укладено між Акціонерним комерційним банком "Правекс-Банк" та ОСОБА_3, розірваним з 28 жовтня 2009р.

В іншій частині зустрічного позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: