Справа №
Провадження №22-ц-1807/12
22-ц/1090/2617/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія52Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2012 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3,
суддів:

за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_4,

ОСОБА_5розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 та Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

В липні 2011 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він працював на посаді водія, водія-експедитора ТОВ «Комплекс Агромарс»із 2008 року. Починаючи із листопада 2010 року відповідачем безпідставно проводилось утримання частини заробітної плати позивача, без будь-якого попереднього повідомлення про причини таких відрахувань із заробітної плати. Збільшивши позовні вимоги у судовому засіданні, позивач просив стягнути з відповідача утриману заробітну плату з листопада 2010 року по жовтень 2011 року у розмірі 6331 грн. 99 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 гривень.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені частково. Стягнуто із Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»

на користь ОСОБА_6 частину належної, але невиплаченої

заробітної плати за період з листопада 2010 року по жовтень 2011 року у розмірі 6331

грн. 99 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі через невідповідність висновків суду обставинам справи. В обґрунтування вимог зазначив, що судом не було надано належної оцінки доказам, що містяться в матеріалах справи.

В апеляційній скарзі відповідач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову через порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування вимог зазначив, що судом першої інстанції застосовано норму матеріального права, яка не підлягала застосуванню, а саме ст. 149 КЗпП та не враховано ст. 147, 94 КЗпП, ст. 2 Закону України «Про оплату праці», Наказ Міністерства праці та соціальної політики України від 29.01.2003 року №23 «Методичні рекомендації, щодо організації матеріального стимулювання праці працівників підприємств та організацій».

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу позивача відхилити, а апеляційну скаргу відповідача задовольнити, виходячи з наступного.

Обґрунтовуючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції прийшов до висновку, що починаючи із жовтня 2010 року по листопад 2011 року відповідачем здійснювались відрахування із заробітної плати позивача, а саме останній позбавлявся частини премії протягом вказаного періоду на загальну суму 6331 грн. 99 коп.

Однак, такі висновки не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що у травні 2008 року позивач був прийнятий на посаду водія-експедитора автотранспортного парку ТОВ «Комплекс Агромарс», а у жовтні 2010 року переведений на посаду водія цього ж товариства, де працює по теперішній час.

З листопада 2010 року згідно наказів ТОВ «Комплекс Агромарс»з позивача проводились із заробітної плати утримання матеріальної шкоди, заподіяної підприємству (а.с. 19-83) і саме з цих підстав позивачем було заявлено позовні вимоги до відповідача, оскільки він не згоден з такими відрахуваннями. При цьому позивач не оскаржував будь-які дії та накази ТОВ «Комплекс Агромарс»про позбавлення його премії.

Відповідно до положень статей 10 та 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Згідно з ч. 2 ст. 136 КЗпП розпорядження власника або уповноваженого ним органу, або вищестоящого в порядку підлеглості органу має бути зроблено не пізніше двох тижнів з дня виявлення заподіяної працівником шкоди і звернено до виконання не раніше семи днів з дня повідомлення про це працівникові. Якщо працівник не згоден з відрахуванням або його розміром, трудовий спір за його заявою розглядається в порядку, передбаченому законодавством.

Фактично заявлені позивачем вимоги стосувались безпідставності утримання матеріальної шкоди, заподіяної підприємству із його заробітної плати.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшовши до висновку про відсутність законних підстав у відповідача для утримання частини заробітної плати позивача, а саме преміальних виплат, вийшов за межі позовних вимог та вирішив справу згідно норм матеріального права, що не підлягають застосуванню до даних правовідносин.

При цьому, відповідач обґрунтовуючи свої заперечення проти позову в письмових поясненнях, що містяться в матеріалах справи, також послався на норми закону, що стосуються виплати премій позивачу, зазначаючи, що позивач в своїй позовній заяві вказує на те, що йому не було виплачено премію за період листопада 2010 року по жовтень 2011 року, однак жодних позовних вимог щодо законності чи незаконності позбавлення премій позивачем до відповідача заявлено не було.

Крім того зі змісту позовних вимог позивача видно, що він просив суд стягнути з відповідача частину належної йому, але не виплаченої заробітної плати. Однак з матеріалів справи вбачається, що фактично мова йде про стягнення утриманих коштів, які були утримані з позивача в порядку покладення на останнього матеріальної відповідальності за шкоду заподіяну діями працівника.

Позовних вимог позивача про визнання незаконними наказів про покладення на останнього зазначеної матеріальної відповідальності та в звязку з цим стягнення незаконно утриманих коштів матеріали справи не містять.

При таких обставинах колегія суддів приходить до висновку, що заявлені вимоги про стягнення не виплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають, оскільки у підприємства відсутня будь-яка заборгованість перед позивачем по заробітній платі, яка нарахована та не виплачена.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, через що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»- задовольнити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 січня 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»про стягнення невиплаченої заробітної плати та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_2