Справа №2-1849/11
Провадження № 2/908/78/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04.05.2012 року м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

в складі: головуючого судді Мигович О.М.

секретаря Брусак С.В.

пр.позивача-відповідача ОСОБА_1

пр.відповідача-позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Калуша цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно-заставного договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищенаведеним позовом, свої вимоги мотивує тим, що 14.08.2008 року він відповідно до кредитного-заставного договору надав відповідачеві кредит в сумі 20 292,77 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2013 року.

В забезпечення виконання зобовязання відповідач надав у заставу автомобіль: TOYOTA, модель: Corolla MATRIX, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий універсал-В, №кузова/шасі: 2TIKR32Е83С028065, реєстраційний номер: АТ 3029 АР, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Відповідач умови договору не виконує, у зв'язку з чим станом на 03.08.2011 існує заборгованість за кредитом №IFIAAE00000092 від 14.08.2008 року в розмірі 26801,02 доларів СШАщо в гривневому еквіваленті станом на 15.08.2011 року за курсом НБУ 1 долар США=7,97 грн, становить 213604грн.15коп. Тому в рахунок погашення заборгованості просив суд звернути стягнення на автомобіль шляхом його продажу. Також просив суд стягнути судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача-відповідача первісний позов підтримав та просить його задоволити в задоволенні зустрічного позову просить відмовити.

Представник відповідача-позивача в судовому засіданні первісний позов не визнав. 31.10.2011 року позивач звернувся в суд з зустрічним позовом. Посилався на те, що кредитно-заставний договір, укладений сторонами 14.08.2008 суперечить законодавству України: Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст..5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закону України «Про заставу», ЦК України. Просить на підставі ст.ст.203,215 ЦК України визнати договір недійсним та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину та односторонню реституцію.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи вважає, що первісний позов підлягає задоволенню частково, а в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач 14.08.2008 року відповідно до кредитного-заставного договору надав відповідачеві кредит в сумі 20 292,77 Доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 17,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 13.08.2013 року шляхом сплати щомісячних платежів..

В забезпечення виконання зобовязання відповідач надав у заставу автомобіль: TOYOTA, модель: Corolla MATRIX, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий універсал-В, № кузова/шасі: 2TIKR32Е83С028065, реєстраційний номер: АТ 3029 АР, що належить на праві власності ОСОБА_3.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ст.1054 ЦК України наслідками порушення боржником зобовязання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право заявника достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

Відповідач порушив умови договору, у звязку з чим станом на 03.08.2011 існує заборгованість за кредитом №IFIAAE00000092 від 14.08.2008 року в розмірі 26801,02 доларів СШАщо в гривневому еквіваленті станом на 15.08.2011 року за курсом НБУ 1 долар США=7,97 грн, становить 213604грн.15коп.

Відповідно до ст..589 ЦК України у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення на предмет застави.

Відповідно до ч.2 ст..589 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про заставу»за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

В порушення вищезазначених вимог закону та умов договору, відповідач зобовязання за договором не виконує, заборгованість не погашає і предмет застави в заклад банку не передає.

Відповідно до ст..590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу»звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду, якщо інше не передбачено законом або договором.

Відповідно до ч.2 ст..590 ЦК України, ч. 6 ст. 20 Закону України «Про заставу» заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Відповідно до ст.591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст..3 кредитно-заставного договору звернення стягнення та реалізація предмету застави здійснюється відповідно до чинного законодавства та цього договору, у тому числі шляхом безпосереднього продажу конкретному покупцю з правом укладання Заставодержателем договору купівлі-продажу предмету застави від імені Заставодавця.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів є примусове виконання зобовязання в натурі. Примусове виконання зобов'язання в натурі - це спосіб захисту, який випливає з загального принципу повного і належного виконання зобов'язання та полягає в зобов'язанні здійснити дію, або утриматися від її здійснення, незалежно від застосування до боржника інших заходів впливу.

З огляду на те, що законом та умовами договору передбачено обовязок відповідача передати предмет застави в заклад Заставодержателя (ПАТ КБ «Приватбанк»), суд вважає, що вимога позивача стосовно зобовязання відповідача виконати зобовязання в натурі, є законною і обґрунтованою.

Вимоги позивача про звернення стягнення на предмет застави шляхом його продажу з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем підлягають задоволенню, як обґрунтовані на законі та підтверджені матеріалами справи.

В задоволенні вимог позивача про надання йому права зняття автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, суд вважає необхідним відмовити, так як ці вимоги не ґрунтуються на законі і в разі їх задоволення цим самим суд фактично видасть доручення банку від імені позичальника на реалізацію майна, що не входить до повноважень суду.

Доводи представника відповідача-позивача по зустрічному позову про недійсність кредитно-заставного договору на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Так, статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з цією нормою особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, і її волевиявлення повинно бути вільним та відповідним її внутрішній волі. Крім того, правочин повинен бути вчинений у формі, встановленій законом.

Підставою недійсності правочину відповідно до статті 215 ЦК України, є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3,5.6 ст.203 ЦК України, а саме: 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2)особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства оцінює суд відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Згідно вимог ЦК України, кредитні відносини здійснюються на підставі кредитного договору, що укладається між кредитором і позичальником у письмовій формі. У кредитно-заставному договорі передбачається мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, види забезпечення зобовязань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, обовязки, права і відповідальність сторін щодо видачі та погашення кредиту.

Кредитно-заставний договір укладається у письмовій формі. Кредитно-заставний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним ( ст. 1055 ЦК України).

У відповідності до ст. 1054 ЦК України за кредитно-заставним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При укладенні кредитно-заставного договору №IFIAAE00000092 від 14.08.2008 рокусторони досягли згоди щодо всіх істотних умов останнього.

При укладенні договору було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгоджені сторонами, так і прийняті ними.

На момент укладення вказаного договору сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасників було вільним та відповідало їхній внутрішній волі, що підтверджено власноручними підписами та печатками сторін; правочин був спрямований на отримання кредиту та у його погашенні згідно умов даного договору.

Договір про надання кредиту укладений на власний розсуд Кредитора і Позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил.

Отримуючи кредит в повному обємі, сторони не предявляли один до одного вимог щодо зміни Кредитно-заставного Договору, порядку та строків сплати кредиту та інше. Зазначені умови кредитно-заставного договору є суттєвими і оговорені в самому договорі, а його форма та зміст відповідають положенням ст. 203 ЦК України.

Відповідач погоджувався із всіма умовами укладеного із ПриватБанком Кредитно-заставного договору, про що свідчать факти повернення ним кредитних коштів разом із нарахованими відсотками, що підтверджується розрахунком заборгованості.

Однією з підстав для визнання кредитно-заставного договору недійсним відповідач зазначає відсутність його нотаріального посвідчення.

Ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

При укладенні кредитно-заставного договору сторонами було дотримано усіх передбачених ст. 203 ЦК України вимог, зокрема п.4, який передбачає вчинення правочину у формі, встановленій законом.

Відповідно до ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Відповідно до Закону України Про внесення змін до Закону України "Про заставу" від 21.10.1997року ч.2 ст. 13 викладено в такій редакції: "У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, транспортні засоби, космічні обєкти, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правоустановчих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна здійснюється за місцезнаходженням нерухомого майна, договору застави транспортних засобів та космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих засобів та об'єктів".

Проте пунктом 7, підпункту 3 ґ) прикінцевих та перехідних положень Закону України Про забезпечення вимог кредиторів т а реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003 року, у частині другій статті 13 Закону України "Про заставу" слова "транспортні засоби", "транспортних засобів" та" і "засобів та" виключено.

06.07.2010 року Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України № 2435-VI, який набрав чинності з 27.07.2010 року ч.2 ст.13 Закону України "Про заставу" викладено у наступній редакції: "У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору".

Таким чином, на момент укладання спірного кредитно-заставного договору від 14.08.2008 року діяла редакція Закону, яка не передбачала обовязкового нотаріального посвідчення договору застави транспортного засобу.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Разом з тим, відповідачем в порушення ст.ст. 57-66 ЦПК України не надано суду доказів, які б підтверджували яким саме чином укладення спірного кредитно-заставного договору порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Відповідачем не доведено в чому саме полягає порушення його прав, оскільки кредит ним отримано в повному обсязі та використано на цілі, передбачені кредитно-заставним договором.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, а також те, що кредитно-заставний договір укладено при вільному волевиявленні сторін, зміст умов договору був відомий відповідачеві при його укладанні, грошові кошти за умовами договору надані банком у повному обсязі, вимога Банку щодо виконання зобов'язань за кредитно-заставним договором відповідає умовам укладеного сторонами договору, тому первісний позов підлягає частковому задоволенню та відсутні підставі для задоволення зустрічного позову.

На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по справі.

На підставі викладеного ст.ст. 203, ч.1 ст.212, 215, ч.2 ст.632, 1054 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про заставу», керуючись ст.ст. 209, 213-215 Цивільного Процесуального Кодексу України, суд -

Р І Ш И В:

Позов Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №IFIAAE00000092 від 14.08.2008 року в розмірі 26801,02 доларів СШАщо в гривневому еквіваленті станом на 15.08.2011 року за курсом НБУ 1 долар США=7,97 грн, становить 213604грн.15коп., звернути стягнення на предмет застави: автомобіль TOYOTA, модель: Corolla MATRIX, рік випуску: 2003, тип ТЗ: легковий універсал-В, №кузова/шасі: 2TIKR32Е83С028065, реєстраційний номер: АТ 3029 АР, що належить на праві власності ОСОБА_3 шляхом продажу вказаного предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем.

В задоволенні вимог Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про надання йому повноважень для зняття вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитно- заставного договору №IFIAAE00000092 від 14.08.2008 року відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 ОСОБА_3 ловича в користь Публічного Акціонерного Товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 1700грн.00коп судового збору та 120грн. оплати витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справ.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: