Дата документу 26.03.2012
Справа № 2-278
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2012 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області в складі:

головуючого - судді: Калугіної І.О.,

при секретарі - Горбань Н.А.,

за участю прокурора - Гостіщевої Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольської міського виконавчого комітету Запорізької області про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

В позові зазначено, що між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб 05 квітня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області з актовим записом №221. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_2. 28 жовтня 1998 року шлюб між сторонами розірвано, дитина залишилася проживати разом з позивачкою та знаходиться на повному її утриманні.

Як вказує позивачка, відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, про її фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується.

На підставі викладеного, позивач просить суд позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В судовому засіданні представник позивачки на позовних вимогах наполягав та просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позову в повному обсязі, посилаючись на те, що дійсно він є батьком неповнолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Після розлучення з позивачкою, дитина залишилася проживати з нею, від виконанням своїх батьківських обов'язків він не ухиляється і не ухилявся, у нього є бажання бачитися з дитиною, однак позивачка одразу після розлучення почала перешкоджати бачитися з дитиною. Він неодноразово приходив до дитини в дитячий садок та додому, однак дитини йому не давали. Однак він не звертався до Органу опіки та піклування або до суду, щоб урегулювати цей конфлікт, так як вирішив для себе, що коли дитина підросте, сама вирішить для себе спілкуватися з ним, чи ні. Щодо матеріального утримання дитини, то він передав позивачці у власність ? частини квартири АДРЕСА_1 з метою припинення обов'язку із сплати аліментів на користь неповнолітньої дочки ОСОБА_2.

Третя особа -Орган опіки та піклування Мелітопольської районної державної адміністрації в судовому засідання підтримав позовну заяву, посилаючись на свій висновок.

Суд, вислухавши думку прокурора, який вважав необхідним позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, вислухавши сторони, допитавши свідків, проаналізував зібрані про справі докази, вважає, що позовна заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, згідно статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, при цьому докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що дійсно між позивачем та відповідачкою було зареєстровано шлюб 05 квітня 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополя Запорізької області з актовим записом №221 (а.с.8). ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася дочка ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану м. Мелітополь Запорізької області (а.с.8). 28 жовтня 1998 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Мелітопольського міськвиконкому Запорізької області (а.с.10). Дитина залишилася проживати разом з позивачкою, що підтверджується копією довідки з місця проживання виданої КК «Коменерго-Мелітополь»від 28.09.2011 року (а.с.9).

Ці факти сторонами не оспорювалися в судовому засіданні, тому суд вважає їх достовірно встановленими, а тому такими, що не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Щодо посилань позивачки на те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків по відношенню до своєї неповнолітньої дитини, вихованням та утриманням дитини не займається, долею не цікавиться, матеріальної допомоги на її утримання не надає, про їх фізичний, розумовий та моральний розвиток не піклується, суд виходить з наступного.

За приписами пп. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема становлення батьків до дітей.

При цьому слід врахувати, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя. Зазначені фактори можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Судом встановлено, що відповідно до договору про припинення прав на аліменти дитини у зв'язку з передачею прав власності на нерухоме майно, відповідачем ОСОБА_3 з метою припинення обов'язку із сплати аліментів на користь малолітньої дочки ОСОБА_2 передано у власність позивачці ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності ? частини квартири на АДРЕСА_1 (а.с.19-21). Отже матеріальну частину своїх батьківських зобов'язань ним виконано в повному обсязі. Таку ж думку висловив в судовому засіданні й представник позивача, та підтвердила сама позивач у своїй заяві (а.с.21)

Як вказує відповідач, про що не заперечував представника позивача в судовому засіданні, на даний час він бачився та спілкувався зі своєю дитиною.

Щодо посилань відповідача на те, що він всіляко намагався спілкуватися з донькою суд ставиться критично, так як він сам пояснив в судовому засіданні, що він з цього приводу не звертався до Органу опіки та піклування для встановлення побачень з дитиною, так як не бажав негативних наслідків у вигляді скандалів та конфліктів. Пассивне ставлення відповідача до дитини підтвердженні також в судовому засіданні свідками ОСОБА_4 а ОСОБА_5

Втім, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6, яка є тіткою позивачки, суду пояснила, що після розлучення відповідач приходив до дитини домой, а також у дитячий садочок, намагався побачитиися з нею, приносив якись гостинці, однак позивач ОСОБА_1 його до квартири не пускала. Чому ОСОБА_1 не бажала, щоб відповідач спілкувався з донькою, їй не відомо.

Таким чином, суд вважає, що пояснення відповідача з приводу того, що колишня дружина чинила йому перешкоди у спілкуванні з донькою знайшли своє підтвердження.

Оцінюючи пояснення представника позивача, відповідача, свідків, інші докази, що є у справі в сукупності, суд дійшов висновку, що відповідач дійсно не спілкувався з дитиною протягом останніх років, однак така ситуація склалася не внаслідок його субєктивного небажання виконувати свої батьківськи обовязки, а переважно внаслідок ставлення до нього позивачки та взаємовідносин, що склалися між ними. Саме тому суд не розцінює таку пасивну поведінку відповідача як свідоме нехтування своїми батьківськими обовязками.

В той же час відповідач пояснив, що в теперішній час намагається налагодити контакт з донькою, приходив до неї в школу, спілкувався. З метою зясування думки дитини щодо її бажання спілкуватися з батьком просив заслухати її в судовому засіданні, однак позивач категорично проти цього заперечувала, отже суд був позбавлений обєктивної можливості зясувати думку дитини з цього приводу.

Згідно ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до вимог ст. 164 Сімейного Кодексу України, Конвенції про права дитини позбавлення батьківських прав - це спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Наявний у матеріалах справи висновок органу опіки та піклування 22.12.2010 року № 214/19 щодо доцільності позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав носить рекомендаційний характер. Цей висновок в силу вимог частини 2 статті 212 ЦПК України, згідно якої жоден з доказів не має для суду наперед встановленого значення, оцінюється судом нарівні з іншими доказами в справі. Зі змісту висновку вбачається, що в основному він складений зі слів позивача та з посиланням на свідчення рідних позивачки, довідки гімназії(а. с. 38), в якій зазначено що батько не приймає участі у вихованні доньки, не спілкується з вчителями. не відвідує батьківські збори. При цьому з дитиною посадові особи орган опіки та піклування не с спілкувалися.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідач бажає спілкуватися з донькою та приймати участь у її вихованні, позитивно характеризується, проживає в родині, не чинить ніякого негативного впливу на дитину, виконав обовязок в частині матеріального забезпечення дитини, суд не вбачає достатніх підстав для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав, а позовні вимоги вважає такими, що не відповідають інтересам дитини. В той же час, враховуючи відносини, що склалися між позивачем та відповідачем, суд вважає доцільним попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обовязків..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 153, 157, 164 СК України, ст.ст. 10, 60, 88, 212 -215 ЦПК України, Пленумом Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітньої дочки: ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Орган опіки та піклування Мелітопольської міського виконавчого комітету Запорізької області про позбавлення батьківських прав -відмовити, попередивши відповідача ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Покласти контроль на Орган опіки та піклування Мелітопольської міського виконавчого комітету Запорізької області за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків по вихованню дитини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С У Д Д Я: