АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Cправа № 2/2018/2605/11
Провадження №22ц/2090/6295/2012
Головуючий1 інстанції: ОСОБА_1
Категорія: спадкові Доповідач: Гуцал Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Коростійової В.І., Ізмайлової Г.Н.,

за участю секретаря Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 липня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи восьма державна нотаріальна контора та приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним, -

встановила:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визання недійсним заповіту ОСОБА_5, складеного на імя ОСОБА_3.

Посилався на те, що 12 січня 2005 року ОСОБА_5 було складено заповіт на користь позивача, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 За цим заповітом ОСОБА_5 заповідав позивачу належну спадкодавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

16 березня 2011 року ОСОБА_5 помер.

21 березня 2011 року у восьмій державній нотаріальній конторі була відкрита спадкова справа. У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріальної контори для оформлення спадщини, де йому повідомили, що ОСОБА_5 склав інший заповіт на користь ОСОБА_3

Позивач вважає, що заповіт складений на імя ОСОБА_3 не відповідав волі заповідача, волевиявлення останнього не було вільним, оскільки ОСОБА_5 страждав на тяжкі психо-неврологічні розлади, постійно знаходився на стаціонарному лікуванні у неврологічному відділенні міської клінічної лікарні №7.

Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 18 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив із того, що при складенні ОСОБА_5 заповіту на користь ОСОБА_3 його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складення заповіту він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

За змістом п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоровя не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатрічну експертизу (ст.145 ЦПК).

Заповіт може бути визнаний недійсним за умов надання відповідних доказів цієї обставини.

Судовим розглядом встановлено, що 12 січня 2005 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.8).

15 липня 2010 року ОСОБА_5 склав заповіт на користь ОСОБА_3, який був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстром №2400 (а.с.36).

16 березня 2011 року ОСОБА_5 помер (а.с.6).

Згідно з Актом посмертної судово-психіатричної експертизи від 23 травня 2012 року ОСОБА_5 за життя ознак стійкого хроничного психічного розладу та інших психічних розладів, які б позбавляли його здібності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними не виявляв; на час складення заповіту - 15 липня 2010 року ОСОБА_5 за своїм психічним станом повною мірою міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними (а.с.153-156).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст. 10 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобовязані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обгрунтовують ці вимоги й заперечення (ч.1 ст.60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статею 61 цього Кодексу.

Позивач не надав суду доказів, що волевиявлення заповідача не було вільним.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно відмовив позивачу у проведенні посмертної почеркознавчої експертизи на правильність висновку суду першої інстанції не впливають.

Так, за змістом ч.1 ст.143, ч.1 ст.150 ЦПК України суд призначає експертизу для зясування обставин, що мають значення для справи. Відповідно до ч.1 ст. 11, ч.3 ст.60 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Оскільки предметом доказування за даним позовом є визнання недійсним заповіту з підстав, передбачених ч.1 ст.225 ЦК України, висновки почеркознавчої експертизи не мали б правового значення для вирішення даного спору по суті, оскільки ці питання знаходятья поза межами позовних вимог.

Разом з тим, ОСОБА_2 не позбавлений права на звернення до суду з позовом про визнання заповіту недійсним з інших підстав.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер, зводяться лише до переоцінки доказів по справі, та непогодженням з їх оцінкою, тоді як колегія суддів вважає, що суд розглядаючи справу оцінив докази у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, і встановивши обставини по справі у відповідності до норм права, яким регулюються виниклі між сторонами правовідносини обґрунтовано відмовив у задоволені позову.

Підстав, передбачених ст.309 ЦПК України для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ч. 1 ст. 303, ст. 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м.Харкова від 18 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді