Номер провадження: 22-ц/1590/3178/2012
Головуючий у першій інстанції Шенцева
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_1,

за участю секретаря Шкрабак В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Страхове товариство Гарантія, в особі Одеської філії ВАТ СТ Гарантія, про відшкодування збитків та моральної шкоди, за участю в якості третьої особи Одеської обласної дирекції Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 ОСОБА_4,

встановила:

03 листопада 2010р. позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, у якому ставив питання про стягнення з Відкритого акціонерного товариства „Страхове товариство „Гарантія, яке в подальшому було реорганізовано у Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ „СТ „Гарантія), 22852,95 грн. страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції, 662,64 грн. в якості 3% річних та 17498,25 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивував тим, що 18 квітня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ „СТ „Гарантія в особі директора Одеської філії ВАТ „СТ „Гарантія ОСОБА_4 було укладено договір № 5-53-007/07 добровільного страхування наземного транспорту (далі Договір страхування), згідно якого під страховий захист відповідача було передано транспортний засіб „Lexus GS 470, д.н. НОМЕР_1. Згідно п. 9 Договору страхування серед страхових ризиків, зокрема, передбачено ризик „дорожньо-транспортна пригода.

Також зазначив, що 25 травня 2007 року близько 17 год. 25 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу, а саме: під час відсутності ОСОБА_2 невідомим транспортним засобом було допущено зіткнення з автомобілем останнього. Факт дорожньо-транспортної пригоди, зокрема підтверджується довідкою № 023089 від 25.05.2007р. Через деякий час ОСОБА_2 зібрав необхідні документи і з'явився до Одеської філії ВАТ „СТ „Гарантія, де написав заяву про виплату страхового відшкодування, до якої додав документи необхідні для вирішення питання виплати страхового відшкодування.

Згідно висновку № 316 від 02.11.2007 року вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_2 становить 21425 грн. 18 коп.

23 травня 2008 року ОСОБА_2 отримав лист № 164, яким ВАТ „СТ „Гарантія на виконання п. 22.1. Договору страхування просило надати заяву про виплату страхового відшкодування та додаткові документи.

05 червня 2008 року позивач подав відповідачу заяву про виплату страхового відшкодування № 150, до якої додав висновок експерта № 361 від 02.11.2007р., договір страхування, копію власного паспорту, копію ідентифікаційного коду, копію свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та копію посвідчення водія.

08.09.2009р. представником позивача було надано відповідачу ще одну заяву за вхідним номером 1/09, до якої були долучені документи, необхідні для прийняття рішення по справі.

Посилаючись на те, що незважаючи на наявність у Відповідача всіх необхідних документів, останній тривалий час відмовляється виплачувати позивачу страхове відшкодування.

Представник відповідача заперечував проти позову та надав свої заперечення, в яких зазначив, що позивач в порушення укладеного між сторонами Договору страхування несвоєчасно звернувся до відповідача із відповідною заявою, не подав усіх необхідних документів та створив відповідачу перешкоди у виплаті страхового відшкодування, у зв'язку з чим відповідач як страховик за договором страхування не зміг виконати взяті на себе зобов'язання.

Крім того представник відповідача зазначив, що висновок експерта № 361 від 02.11.2007р. не може бути належним доказом розміру збитків, завданих власнику транспортного засобу „Lexus GS 470, д.р.н. ВН 0444 ВС внаслідок його пошкодження у дорожньо-транспортній пригоді, оскільки на фототаблиці, що є додатком та невід'ємною частиною вказаного висновку зображений зовсім інший транспортний засіб з іншим реєстраційним номером.

Представник третьої особи проти задоволення позову заперечувала.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 було відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування судового рішення із ухваленням нового - про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, та таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Ухвалюючи судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 порушив умови Договору страхування, а тому втратив право на страхове відшкодування страхового ризику, в даному випадку виниклого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

З таким висновком суду повністю погоджується судова колегія, з огляду на наступне.

Як було зазначено вище, 18 квітня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ „СТ „Гарантія було укладено Договір страхування № 5-53-007/07, згідно якого під страховий захист відповідача було передано транспортний засіб „Lexus GS 470, д.р.н. ВН 0444 ВС.

Довідкою відділу забезпечення діяльності підрозділів ДПС УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 023089 від 25.05.2007р. підтверджено, що 25 травня 2007 року близько 17 год. 25 хв. трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу та невідомого транспортного засобу.

П. 23.1. Договору страхування встановлено, що „Вплати страхового відшкодування проводяться Страховиком згідно з умовами Договору страхування на підставі письмової заяви Страхувальника (його правонаступника або Вигодонабувача) про виплату страхового відшкодування і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається Страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається Страховиком.

Згідно п. 23.2. Договору страхування виплати страхових відшкодувань здійснюються протягом трьох робочих днів після одержання Страховиком всіх необхідних документів.

Крім того, згідно п. 21.1.4. Договору страхування та п. 9.1. Правил страхування, при настанні страхового випадку Страхувальник зобов'язаний негайно, але не пізніше ніж протягом наступних двох робочих днів, повідомити про те, що сталося, Страховика.

Згідно п. 21.1.5. Договору страхування та п. 9.1. Правил страхування усі заяви про настання страхового випадку подаються письмово Страхувальником або його представником, що докладно знає всі обставини настання страхового випадку.

У відповідності до п. 24.6 Договору страхування, п. 10.19 Правил страхування, ст. 26 Закону України „Про страхування та п. 5 ч. 1 ст. 991 ЦК України несвоєчасність звернення Страхувальника до Страховика із письмовою заявою-повідомленням про подію, є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Згідно п. 26.3. Договору страхування за всіма умовами, що не відображені у цьому договорі, Сторони керуються Законом України „Про страхування та Правилами добровільного страхування наземного транспорту (крім залізничного) № 1-08/06 від 01.07.2005року, розробленими Страховиком.

Позивач як страхувальник був ознайомлений з Договором страхування та Правилами страхування, про що свідчить його підпис у графі „Підписи сторін після фрази: „З умовами та правилами страхування ознайомлений. За таких обставин крім умов договору позивач як Страхувальник повинен був також виконувати обов'язки передбачені Правилами страхування.

Згідно з вимогами, передбаченими ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Проте. матеріали справи не містять доказів звернення позивача ОСОБА_2 до відповідача з письмовою заявою протягом наступних двох робочих днів про настання страхового випадку.

З такою письмовою заявою позивач звернувся до відповідача лише 05.06.2008 р., тобто більше ніж через рік після настання страхового випадку (а.с.37).

При цьому суд першої інстанції обгрунтовано зазначив про відсутність жодних доказів поважності причини пропуску строку звернення позивача з відповідною письмовою заявою до відповідача.

Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що оскільки відповідач не надав йому вмотивованої письмової відмови у виплаті страхового відшкодування, за зазначеною бездіяльністю спричинив позивачу моральну шкоду, судова колегія зазначає наступне.

Як вбачається із п. 22.1. Договору страхування рішення про виплату страхового відшкодування або про відмову у виплаті приймається Відповідачем за наявності документів, перелічених у даному пункті Договору

Як було зазначено вище, лише 05.06.2008р. позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою, в якій повідомив про пошкодження застрахованого транспортного засобу внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталась 25 травня 2007 року. До заяви позивачем було додано копію паспорту, посвідчення водія та ідентифікаційного коду позивача, свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, висновок спеціаліста-товарознавця № 361 від 02.11.2007р. та договір страхування.

Однак, в якості додатку позивачем не було надано відповідачу довідки про медичне освідчення водія на алкоголь та наркотики, як того вимагає п. 22.1 Договору страхування та довідку ДАІ із зазначенням дати, часу і місця ДТП, яка була надана відповідачу лише 08.09.2009р. (а.с.39).

Крім того, 05 листопада 2008 року позивач, перебуваючи в приміщенні відповідача самовільно вилучив усі раніше надані документи, що підтверджується заявою Відповідача № 383 від 15.10.2009року, поданою до Шевченківського MB Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області та постановою про відмову в порушенні кримінальної справи, винесеної 21.10.2009 року Шевченківським MB Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області.

Таким чином, у відповідача не було в наявності достатньо документів для прийняття рішення про задоволення або відмови в задоволенні заяви позивача про виплату йому страхового відшкодування.

Зазначені обставини обгрунтовано розцінені судом як створення Страхувальником Страховику перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків, що, відповідно до п. 24.6 Договору страхування, п. 10.19 Правил страхування та п. 5. ч. 1 ст. 26 Закону України „Про страхування є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача про стягнення суми страхового відшкодування, задоволенню не підлягають, суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог щодо стягнення інфляційного збільшення боргу та пені.

З цих підстав суд також обґрунтовано відмовив у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди.

Крім цього, суд також правильно зазначив, що у відповідності до ст. 611 ЦК України відшкодування збитків та моральної шкоди у разі порушення зобовязання можливе лише якщо це встановлено договором або законом.

Згідно п. 24.5 Договору страхування передбачено, що Страховиком не відшкодовуються непрямі збитки та інші видатки, що можуть бути викликані страховим випадком, зокрема, моральні збитки.

За таких обставин вимоги позивача про стягнення 17498,25 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди також задоволенню не підлягають.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, оскільки ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду, у звязку з чим судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, оскаржуване судове рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_1