АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/30/12 Справа № 22ц-8898/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Осіян О.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Максюти Ж.І., Колодяжної Н.Є.,

при секретарі - Надтока А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2009 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що 10.12.2003 року між ним та відповідачем ОСОБА_2 в простій письмовій формі укладено договір, за яким він передав відповідачу 70 000 доларів США строком до 25 грудня 2007 року, що підтверджується договором та розпискою від 10 грудня 2003 року, підписаними відповідачем.

Добровільно повернути кошти відповідач відмовляється, що і стало причиною звернення до суду із позовом про стягнення грошової суми. На позичені у нього гроші відповідачами була придбана квартира, яка є спільною власністю відповідачів, оскільки вони на той час були у зареєстрованому шлюбі, а тому просив стягнути суму боргу солідарно із відповідачів у розмірі 353 500 гривень, що еквівалентно 70000 доларів США, та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2009 року задоволено частково позов ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 353 500 гривень, судові витрати в сумі 1730 гривень.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про зміну рішення суду та задоволення позову у повному обсязі шляхом солідарного стягнення заборгованості із двох відповідачів, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено без врахування обставин у справі та вимог законодавства.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, суд вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції виходив із того, що 10 грудня 2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір безпроцентної позики, відповідно до якого відповідач взяв у борг у позивача грошові кошти в розмірі 70 000 доларів США, про що надав також і розписку, в якій зазначив, що гарантує повернення позивачу боргу до 25 грудня 2007 року. Гроші взяті для придбання квартири для власного проживання та проживання членів сімї позичальника, а також ремонту квартири.

Оскільки відповідач визнав факт отримання грошей і не заперечував повернути грошові кошти, а тому суд вважав за необхідне задовольнити позов в частині стягнення суми боргу із відповідача ОСОБА_2О

Що стосується позовних вимог в частині стягнення суми боргу солідарно також із відповідачки ОСОБА_4 то суд вказав на те, що солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках встановлених законом або договором.

Врахувавши договір безпроцентної цільової позики від 10.12.2003 року, відповідно до умов якого на відповідачку не покладено ніяких зобовязань, а тому посилаючись на вимоги ст..ст.527,541 ЦК України суд обґрунтовано відмовив у частині позову щодо солідарного стягнення суми боргу із відповідачів.

Позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував у частині відмови у задоволенні позову.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що отримані у борг грошові кошти були використані на придбання квартири та її ремонт у період перебування відповідачів у зареєстрованому шлюбі, а тому відповідно до вимог ст.ст. 61,68,73 СК України та ст.ст. 541,543 ЦК України угода була укладена в інтересах сімї, що породжує солідарний обовязок відповідачів.

Згідно наданих позивачем - договору безпроцентної позики та розписки від 10 грудня 2003 року вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 не була стороною у договорі позики. Крім пояснень ОСОБА_2, згода ОСОБА_4 не підтверджена іншими належними та достовірними доказами.

Відповідно до вимог ст.174 ЦК України 1963 року (який діяв на дату, зазначену у договорі та розписці), солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають, якщо вони передбачені договором або встановлені законом, зокрема при неділимості предмета зобов'язання.

Нормами законодавства, яке було чинним у 2003 році Кодекс про шлюб та сімю України, ст.ст.374-376 ЦК України 1963 року, не передбачали солідарного зобовязання подружжя по виконанню договорів, укладеним одним із подружжя без згоди іншого. Оскільки солідарні зобовязання не передбачені договором позики і не встановлені законом, а тому відсутні підстави для солідарного стягнення суми боргу із відповідачів.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази того, що угода була укладена в інтересах сімї, оскільки відповідачка взагалі заперечує наявність у неї грошового зобовязання перед позивачем. Отримані грошові кошти ОСОБА_2 не можна вважати неподільним предметом зобовязання. Зазначення лише одним позичальником в умовах договору про цільове використання грошей не може бути підставою для солідарного обовязку подружжя, оскільки вказана позика виходить за межі дрібної побутової, а тому передбачає отримання згоди другим із подружжя. За таких обставин відсутні підстави для застосування вимог ст.ст. 61,73 СК України та ст.ст. 541,543 ЦК України, на які посилається ОСОБА_2

Крім того, ОСОБА_4 заперечувала сам факт укладення договору позики та написання розписки у 2003 році, вказуючи на те, що ці письмові документи були уже виготовлені після розлучення подружжя із метою позбавити її права на частину квартири.

У звязку із чим у справі неодноразово призначалися судово технічні експертизи для дослідження часу виготовлення договору та розписки. Для проведення експертизи експертною установою було заявлено клопотання про надання дозволу на вирізання штрихів рукописних написів у всіх наданих документах. Але останню експертизу провести було неможливо, оскільки позивач ОСОБА_3 ухилився від зясування обставин щодо дати виготовлення договору та розписки. 17.10.2012 року він направив до суду клопотання, в якому не дав згоди на псування наявних у справі оригіналів письмових документів, посилаючись на необхідність їх повторного використання.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування судового рішення в частині відмови у солідарному стягненні заборгованості відсутні, і в цій частині оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили із моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення.

Судді: