АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/2-3533/11
Справа № 2-3533/11
Провадження № 22-ц/491/527/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 26 (Ш) ОСОБА_1
Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Михайлів Л.В.

суддів - Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі - Бондаренко І.В.

за участю: представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ЦГЗК»), ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 16.03.2011 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, а також третю групу інвалідності.

Позивач просив суд стягнути на свою користь в рахунок відшкодування моральної шкоди з ПАТ «ЦГЗК» 100000 грн., а з ПАТ «Кривбасзалізрудком» - 80000 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_5 з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 20000 грн., з ПАТ «ЦГЗК» - 25000 грн.

Стягнуто на користь держави з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 200 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, з ПАТ «ЦГЗК» - 250 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди відповідачем, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту її спричинення, відсутні докази в підтвердження протиправності поведінки відповідача, при цьому акт розслідування професійного захворювання не може бути належним доказом в підтвердження цього, оскільки його складено з порушенням вимог діючого законодавства. Судом не встановлено тривалість роботи позивача на ПАТ «ЦГЗК» з відповідним визначенням відсотку відповідальності цього підприємства за завдану шкоду з огляду на те, що орендарем шахти ім. Орджонікідзе, де працював потерпілий, за договором оренди від 30.12.1998 року був ПАТ «ЦГЗК», а з 09.11.2001 року став її власником; не враховано, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоровя.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «ЦГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову позивачу в задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, судом не враховано, що потерпілий є застрахованою особою, а тому ПАТ «ЦГЗК» є неналежним відповідачем, не правильно визначено відсоток відповідальності відповідачів відповідно до часу впливу несприятливих факторів, не враховано відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди, вину відповідача у її заподіянні. Крім того, судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди позивачу й не враховано, що в період з 01.01.1999 року по 09.11.2001 року ВАТ «ЦГЗК» лише орендувало шахту ім. Орджонікідзе. Крім того, судом не звернуто уваги на те, що в період часу з 19.11.2001 року по 23.04.2004 року позивач не перебував під впливом небезпечних та шкідливих факторів на ПАТ «ЦГЗК», оскільки був звільнений та перебув у вимушеному прогулі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ПАТ «Кривбасзалізрудком», ПАТ «ЦГЗК» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 протягом тривалого часу, впродовж 15 років 9 місяців, виконував роботи в умовах важкої фізичної праці, працюючи на посадах з 26.04.1995 року по 31.12.1998 року - підземного гірника очисного забою з правом ведення вибухових робіт шахти ім. Орджонікідзе ВО «Кривбасруда» (правонаступник - ПАТ «Кривбасзалізрудком»), з 01.01.1999 року по 18.05.2004 року на тій же посаді на ПАТ «ЦГЗК».

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 13.01.2011 року у ОСОБА_5 встановлена наявність професійного захворювання з діагнозом радикулопатія попереково-крижова та шийна з вираженим порушенням біомеханіка хребта, стійким больовим і мязово-тонічними синдромами, виражений периферичний нейросудинний синдром, часто рецидивуючий перебіг з нейродистрофічними проявами у вигляді дв. плечелопаткового періартозу ПФС 2ст., деформуючого артозу ліктьових та колінних суглобів ПФС 1-2 ст.

Актом № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2011 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання праця протягом багатьох років в умовах важкої фізичної праці, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 16.03.2011 року йому первинно встановлено 40% втрати професійної працездатності, а також третю групу інвалідності з наступним переоглядом 01.03.2012 року.

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням моральної шкоди відповідачами, з вини, яких її й заподіяно.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту № 1 розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2011р. (а.с. 10-11) причиною професійного захворювання ОСОБА_5 є праця протягом багатьох років в умовах важкої фізичної праці, яке виникло в результаті порушення керівництвом підприємств, яке виникло у звязку з порушенням керівництвом підприємств, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Виходячи з викладеного, доводи ПАТ «ЦГЗК» про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, не передбачає у 2011 році відшкодування застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя ОСОБА_5, повязаного з виконанням трудових обовязків, виникло у позивача з 16.03.2011 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

При цьому, доводи апеляційної скарги відповідачів про добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з кожного з відповідачів обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Доводи ж відповідача ПАТ «ЦГЗК», про те, що воно не повинно забезпечити безпідставні та нешкідливі умови праці на шахті імені Орджонікідзе, орендарем якої було суперечать діючому законодавству й не можуть бути підставою для скасування відповідальності підприємства відповідати за завдану позивачу моральну шкоду.

Також, спростовуються й доводи відповідачів щодо відсутності підстав для відшкодування ОСОБА_5 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідачів про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 16.03.2011 року встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідач ПАТ «Кривбасзалізрудком» а про те, що акт №1 розслідування хронічного професійного захворювання від 28.01.2011 року не може бути допустимим доказом у справі з підстав некомпетентності висновків, які він містить, оскільки вищезазначений акт не оскаржувався й не визнавався недійсним й на момент розгляду справи є чинним.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, відсутність погіршення стану його здоров'я, тривалість роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів на ПАТ «Кривбасзалізрудком» та на ПАТ «ЦГЗК», за вирахуванням часу знаходження у вимушеному прогулі, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «Кривбасзалізрудком» на користь позивача з 20000 грн. до 10000 грн., а також з ПАТ «ЦГЗК» на користь позивача - з 25000 грн. до 10000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 жовтня 2011 року в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» та ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_5 змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» з 20000 грн. до 10000 грн. (десяти тисяч грн.), а також розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» з 25000 грн. до 10000 грн. (десяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: