Справа № 22-ц-691/12 Головуючий у 1 інстанції: Нерознак В.Ф.
Провадження № 22-ц/1390/691/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті-Інвест» на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання угоди дійсною та визнання права власності -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, з врахуванням уточнених та змінених вимог, прийнятих судом, про визнання дійсною угоди про припинення зобовязання передачею відступного, укладеної 3 серпня 2010 року між ним та ОСОБА_5, якою передано право власності на гуртожиток, реєстраційний номер 7877254 площею 442,6 кв.м, який розташований у будинку № 33 на вулиці Кримській у місті Львові та знаходиться на земельній ділянці площею 1490 кв.м, кадастровий номер :07:007:0089; визнання за позивачем права власності на вказаний гуртожиток. Просив позов задовольнити.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2011 року позов задоволено у повному обємі.

Рішення оскаржило товариство з обмеженою відповідальністю «Проперті-Інвест».

В апеляційній скарзі апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Вважає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що є власником гуртожитку, відносно якого ухвалено оскаржуване рішення, хоч до участі у справі залучене товариство не було.

Сторони по справі у судове засідання не зявилися, заперечень проти доводів апеляційної скарги не подали.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки, справу розглянуто з порушенням правил виключної підсудності; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що позивач первинно (7 квітня 2011 року) звернувся з позовом про стягнення на його користь з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 солідарно заборгованості за договором позики в сумі 600 000 грн. 20 квітня 2011 року позивач змінив вимоги на вказані вище, посилаючись на те, що 3 серпня 2010 року між сторонами укладено угоду про припинення зобовязання шляхом передачі відступного. Відповідно до п.2.1 цієї угоди сторони домовилися про припинення всіх зобовязань боржника, які випливають з договору позики від 30 квітня 2010 року щодо сплати 600 000 грн. внаслідок надання боржником замість виконання цих зобовязань відступного - спірного гуртожитку з переходом права власності на такий після нотаріального посвідчення цієї угоди. Позивач посилався на те, що нотаріальне посвідчення угоди не здійснено, оскільки відповідач ухиляється від цього та вважає, що право власності на майно виникло у позивача 3 серпня 2010 року, після підписання сторонами акту прийому-передачі майна за угодою про припинення зобовязання внаслідок передачі відступного.

Отже, встановлено, що предметом договору і спору є нерухоме майно, яке знаходиться у місті Львові.

Відповідно до вимог ст.114 ЦПК України, якою передбачено виключну підсудність цивільних справ, позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна. Ця обставина була виявлена після відкриття провадження у справі і до початку судового розгляду. Відповідно до п.2 ч.1 ст. 116 суд повинен був передати справу на розгляд іншому суду за місцем знаходження спірного нерухомого майна.

Оскільки предметом договору є нерухоме майно, такий договір повинен бути нотаріально посвідчений. Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (ст. 182 ЦК України).

Суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.5.1 угоди відступне надається боржником і приймається кредитором за актом приймання-передачі протягом трьох днів з моменту підписання цієї угоди і набуття нею чинності. 3 серпня 2010 року між ОСОБА_5 та позивачем підписано акт прийому-передачі майна за угодою про припинення зобовязання передачею відступного від 3 серпня 2010 року. З п. 1 вказаного акту вбачається, що в момент його складення боржник (ОСОБА_5С.) передала у власність кредитору (позивачу), а кредитор прийняв у свою власність нерухоме майно: спірний гуртожиток, що ствердили представники сторін. Згідно з п.8.4 угоди сторони погодили, що договір укладається в письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. З долучених до матеріалів справи копій правовстановлюючих документів вбачається, що ОСОБА_5 набула право власності на майно на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 2 серпня 2010 року, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_5С, посвідченого нотаріально та зареєстрованого в реєстрі за № 662. Право власності на вказане нерухоме майно зареєстроване Обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» за ОСОБА_5 3 серпня 2010 року. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що з матеріалів справи та фактичної поведінки відповідача, яка полягає у відмові від нотаріального посвідчення договору, вбачається факт оспорювання права власності на спірне майно, разом з тим, з матеріалів справи вбачається виконання відповідачем своїх обовязків по передачі майна. Суд прийшов до висновку про задоволення позову згідно із ч. 2 ст. 220 ЦК України, посилаючись на те, що якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але відповідач ухиляється від його нотаріального посвідчення. Посилаючись на ст.ст. 220 та 334 ЦК України, суд задовольни позов, виходячи з того, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання дійсним не посвідченого нотаріально договору.

Такі висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи.

Відповідно до ч.1 ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обовязки, мають право оскаржити в апеляційному порядку таке рішення суду першої інстанції.

Встановлено, що на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 лютого 2011 року, залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 7 липня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 вересня 2011 року, витребувано у ОСОБА_5 спірне приміщення гуртожитку та визнано право власності на нього за товариством з обмеженою відповідальністю «Проперті-Інвест». Цим рішенням встановлено, що спірне приміщення гуртожитку належить ТзОВ «Проперті-Інвест на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2006 року. Поза волею власника майна воно вибуло з його володіння внаслідок укладення ОСОБА_6 з ОСОБА_5 договору купівлі-продажу від 2 серпня 2008 року, предметом якого було спірне приміщення.

Ухваливши оскаржуване рішення про визнання договору дійсним та визнання права власності за ОСОБА_3 на спірне нерухоме майно, суд першої інстанції вирішив питання про права ТзОВ «Проперті-Інвест», яке не було залучене до участі у справі.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 ухиляється від нотаріального посвідчення договору, чим оспорюється його право, не заслуговує на увагу, оскільки на час його звернення з цим позовом та подання відповідачем ОСОБА_5 заперечень на даний позов Галицьким районним судом м.Львова було ухвалене згадуване вище рішення від 15 лютого 2011 року.

Колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності визначених законом обовязкових умов для визнання правочину дійсним та визнання права власності на спірне нерухоме майно. Відтак, суд першої інстанції ухвалив неправильне рішення, оскільки не мав правових підстав для задоволення позову. Висновки суду не є мотивованими, не підтверджені належними, достатніми та допустимими доказами, не відповідають фактичним обставинам справи і вимогам закону. Допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права призвели до ухвалення незаконного рішення.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Проперті-Інвест» задовольнити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 і ОСОБА_5 про визнання дійсною угоди про припинення зобовязання передачею відступного, укладеної 3 серпня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, якою передано право власності на гуртожиток, реєстраційний номер 7877254 площею 442,6 кв.м, що розташований у будинку № 33 на вулиці Кримській у місті Львові і знаходиться на земельній ділянці площею 1490 кв.м, кадастровий номер :07:007:0089, та визнання за позивачем права власності на вказаний гуртожиток.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: