Справа № 2-4525/11
Провадження № 2/1007/718/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 травня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарях Петренко С.М., Лисенко М.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку

в с т а н о в и в:

У грудні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку, що знаходиться за адресою м. Бровари, провулок Партизанський, 12, залишивши за ОСОБА_3 право власності на ? його частку.

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що у березні 1988 року познайомилася із ОСОБА_3, восени наступного року в якості дружини переїхала проживати до нього в однокімнатну квартиру в АДРЕСА_1.

Від спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

10.07.1997 року вони придбали будинок № 12 по провул. Партизанський в м. Броварах. Договір купівлі-продажу зазначеного нерухомого майна, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від імені якого за дорученням діяла вона.

Враховуючи ту обставину, що спірний будинок на час його придбання не був придатний для проживання сімї, вони у 1999 році за спільні кошти розпочали будівництво приміщень у житловому будинку, а саме № 1-2 площею 3,5 кв. м, № 1-3 площею 5,0 кв. м, № 1-4 площею 1,3 кв. м, № 1-5 площею 2,9 кв. м, № 1-6 площею 11,0 кв. м, підключили газопостачання, воду, зробили каналізацію та світло, встановили огорожу.

У 2009 році обклали будинок цеглою, замінили вікна та двері, перекрили дах на ? частині будинку, зробили на стінах безпіщанку, приміщення 1-4 та 1-5 виклали кахлем, у приміщенні 1-6 обклали робочу стінку, встановили газовий лічильник, металеві ворота та хвіртку, частину двору виклали металевими плитами, навколо будинку зробили відмостки. Значну допомогу в будівельних роботах надавав її батько ОСОБА_5

Далі зазначає, що вона та відповідач завжди вважали будинок спільною сумісною власністю, кошти для його придбання та поліпшення умов вкладали порівну, іноді її доходи перевищували доходи відповідача.

У 2007-2008 роках ОСОБА_3 почав втрачати інтерес до сімї, проявляв подружню невірність, безпричинно чіплявся до дітей, в 2009 році побив дочку ОСОБА_7 та став створювати умови, що виключають можливість спільного проживання. В кінці травня 2008 року вона змушена була залишити будинок та спільно з дітьми перейшла проживати до квартири, що належить її матері. Неодноразово в добровільному порядку намагалася вирішити питання щодо поділу спірного будинку, однак відповідач відмовляється це робити, не визнаючи тим самим її право на ? частину.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви. Додала, що спільно із відповідачем стала проживати з 1989 року. У 1992-1993 роках, вони разом побудували гараж з погребом в смт. Калинівка. У 1995 році їм для будівництва Калинівською селищною радою, була виділена земельна ділянка по вул. Авіаційна, що на даний час належить до м. Бровари. В подальшому в 1997 році здійснили обмін квартири, що розташована в смт. Калинівка на квартиру в м. Броварах по вул. Короленка, після продавши гараж, земельну ділянку під забудову та квартиру вони придбали у ОСОБА_6 спірний житловий будинок, купивши йому при цьому квартиру по вул. Гагаріна в м. Броварах.

Спірний будинок на момент його придбання, не був придатний для проживання, тому за спільні кошти вони здійснили прибудови до нього, провели каналізацію, воду, газопостачання, змінили вікна, двері, обклали цеглою будинок, кахлем ванну кімнату та туалет, встановили огорожу, металеві ворота та хвіртку.

Уточнила, що в 2008 року вона зверталася до суду із позовом про визнання батьківства, встановлення факту проживання однією сімєю, визнання права власності, однак була повернута їй. З кінця травня 2009 року вона не проживає спільно із відповідачем, так як він створив умови для неможливого сумісного проживання, при написанні позовної заяви нею було помилково зазначено, що не проживає з відповідачем з травня 2008 року, фактично вона не проживає з кінця 2009 року.

Також в судовому засіданні позивачка зазначала, що в свідоцтвах про народження дітей, батько записаний з її слів, оскільки відповідач на момент їх народження перебував у зареєстрованому шлюбі з іншою жінкою.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги та пояснення дані позивачкою підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 позовні вимоги не визнав, пояснив, що у період з 1989 по 1997 роки сторони проживали однією сімєю. За період спільного проживання в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4. Відповідач не заперечує проти свого батьківства по відношенню до ОСОБА_4 та ОСОБА_5. З 1997 року вони перестали проживати як подружжя та вести спільне господарство, проживали в окремих кімнатах до травня 2008 року.

Уточнив, що житловий будинок придбаний відповідачем за кошти, що отримані від продажу його особистого нерухомого майна. Прибудови здійснені за особисті кошти в 1999 році, будь-якого відношення до житлового будинку позивачка не має. Просить в позові відмовити.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, заперечення представника відповідача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 74 СК якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Судом встановлено, що сторони по даній справі перебували у фактичних шлюбних відносинах.

Від спільного проживання з них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Батьківство відповідача не встановлено, однак останній не заперечує проти цього факту, про що в судовому засіданні зазначив його представник. З підстав його визнання дана обставина у відповідності до ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

З матеріалів справи вбачається, що 10.07.1997 року ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_3 купив житловий будинок за № 12 по провул. Партизанський в м. Броварах Київської області, про що свідчить договір купівлі-продажу, посвідчений державним нотаріусом Броварської міської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-1456. Зі змісту договору вбачається, що від імені ОСОБА_3 під час укладення названого договору купівлі-продажу діяла ОСОБА_2 на підставі доручення від 08.07.1997 року за реєстровим номером 2607.

Рішенням виконавчого комітету Броварської міської ради від 23.09.2008 року за № 484 ОСОБА_3 надано дозвіл на оформлення технічної документації самочинного будівництва на прибудову до житлового будинку по провул. Партизанський, 12.

Згідно із витягом із рішення від 28.10.2008 року за № 552 виконавчого комітету Броварської міської ради внесено зміни в плани забудови земельних ділянок ОСОБА_3 на самочинно прибудовану прибудову до житлового будинку 2,98 х 10,55 (прим. 1-2 площею 3,50 кв. м, № 1-3 площею 5,0 кв. м, № 1-4 площею 1,3 кв. м, № 1-5 площею 2,9 кв. м, № 1-6 площею 11,0 кв. м) загальна площа прибудови 23,70 кв. м, житлова площа будинку 6,60 кв. м, загальна площа будинку 82,90 кв. м, по провул. Партизанський, 12.

Заявляючи вимогу про визнання права власності на ? частину спірного житлового будинку, позивач посилається на проживають однією сімєю без реєстрації шлюбу із відповідачем по даній справі та належність спірного будинку до обєктів права спільної сумісної власності.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка батько позивачки ОСОБА_5 пояснив, що у 1997 році сторони придбали спірний будинок, останній був в занедбаному стані, відрізане газопостачання, світло та вода. Він став допомагати проводити його ремонт, зробив прибудову, провів воду, купив труби, з іншим зятем виконав усі сантехнічні роботи, зробив також електропроводку, під час проведення газопостачання здійснював зварювальні роботи, будував сарай, туалет та погріб. Виконував оздоблювані роботи, встановив газовий лічильник та інші роботи.

На момент придбання будинку відповідач визнавав, що він купує житло для сімї. Підтвердив, що чотири роки тому, тобто з травня 2008 року його дочка позивачка по справі залишила спірний будинок та не проживає в ньому.

Свідок ОСОБА_9 рідна сестра позивачки пояснила, що спірний будинок був придбаний сторонами в 1997 році за спільні кошти. Всі ремонтні роботи в будинку були зроблені її батьком. З травня 2009 року позивач та відповідач разом не продимають, стосунки між ними погіршилися.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що сторін по даній справі знає давно, йому відомо, що останні разом придбали будинок. Позивачка приклала значних зусиль, щоб він став таким, як є на даний час. В проведенні ремонтних робіт їй допомагав батько.

Відповідно до ст. 3 СК України сім»ю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

У судовому засіданні стороною позивача не було доведено обставин проживання з відповідачем однією сімєю до травня 2009 року, наявності в них ознак сім»ї, тобто спільного проживання, побуту, взаємних прав та обовязків по відношенню один до одного. Будь-яких інших доказів, які б свідчили про проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу, належності спірного будинку до обєктів права спільної сумісної власності здобуто не було. Вчинення позивачкою від імені відповідача договору купівлі-продажу спірного будинку не є доказом спільного придбання нерухомого майна.

Одночасно судом враховується, що при викладі обставин по даній справі позивачкою зазначено, що вона з кінця травня 2008 року спільно із ОСОБА_3 не проживає, при цьому в судовому засіданні після заяви сторони відповідача про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, зазначила, що помилково вказала кінець травня 2008 року, фактично вони не проживають з кінця травня 2009 року. Однак суд не може погодитися із таким твердження і вважає, що позивач жодних помилок не допускала, оскільки в поданій нею позовній заяві ще в червні 2008 року /а. с. 32-35/ також зазначено, що вона проживала спільно із відповідачем до травня 2008 року.

Згідно ч. 2 ст. 21 СК України, проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

При розгляді даної справи по суті судом також не було встановлено, що спірний житловий будинок куплений за спільні кошти сторін. Подана позивачем трудова книжка не може бути належним та допустимим доказом, який би свідчив про її внесок у придбанні спірного будинку. З наведених обставин, суд не може вважати, що спірний будинок придбаний сторонами в період їх проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу та належить до обєктів права спільної сумісної власності подружжя. Покази свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_9 суд не може взяти за основу, оскільки вони є близькими родичами позивачки.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог про визнання права власності на частину будинку в порядку ст. 74 СК УКраїни, так як вони є необґрунтованими та недоведеними в розумінні ст. 60 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 74 СК України, ст. ст. 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частину будинку відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко