Справа № 22-ц-5173/12 Головуючий у І інстанції Чіріков Г.Є.
Провадження № 22-ц/1090/7056/12 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 1 04.10.2012
УХВАЛА

Іменем України

04 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Мережко М.В., суддів: Данілова О.М., Оношко Г.М., при секретарі: Косенко Т.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: опікунська рада Демидівської сільської ради про прийняття права власності особи на частку в спільному майні та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: опікунська рада Демидівської міської ради про встановлення порядку користування житловим будинком ,-

ВСТАНОВИЛА:

16 травня 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що спільне з відповідачем володіння та користування спільним житловим будинком № 38 до вул. Київській в с Демидів Вишгородського району є неможливим, унаслідок застосування ним насильства в сім'ї, а тому з огляду на те, що його частка в житловому будинку є незначною (1/8 його частина, коли їй належить 7/8 частин) і в натурі виділена бути не може, та оскільки відповідач може проживати у своїх батьків, просить припинити його частку в спільному житловому будинку, визнавши за нею право власності на цю частину, за умови внесення нею вартості цієї частки в розмірі 15 700 грн. як грошової компенсації на депозитний рахунок суду.

Відповідач 26 липня 2012 року., заперечуючи проти позову, звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому посилаючись на те, що він утримує будинок і сплачує комунальні послуги, з метою забезпечення його права на проживання у згаданому житловому будинку просить встановити порядок користування спільним будинком, виділивши йому в користування житлову кімнату площею 10,9 кв.м., відповідачці виділити житлові кімнати площею 16,7 кв.м. та 22, 8. кв. м.. а сіни площею 7.8 кв.м., комору - 7.7 кв.м., кухню - 13,8 кв.м. та тамбур 4,3 кв.м. залишити в спільному користуванні.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області 13 серпня 2012 року в задоволені позову ОСОБА_2 та зустрічного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з вище зазначеним рішенням позивач подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов'з підстав неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності висновків суду обставинам справи, порушення та неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обгрунтована та не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як убачається з матеріалів справи сторони є співвласниками спірного житлового Дудинку №38 по вул. Київській в с Демидів Вишгородського району, яким згідно договорів дарування від ЗО вересня 2010 року належить - позивачці 7/8 частин, а відповідачу - 1/8 частина (а.с.6,7).

Судом першої інстанції встановлено, що сторони, не будучи в шлюбі між собою, спільно проживали в спірному будинку. Сторони мають спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.15).

Батьком другої дитини позивачки - доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, записаний - ОСОБА_6 (а.с.16).

Як вбачається з матеріалів справи позивачка так і її діти зареєстровані в спірному будинку. Судом було встановлено, що позивачка у цьому житловому будинку разом з дітьми не проживає, внаслідок застосування до неї та її дітей насильства з боку відповідача (а.с.20, 25, 28).

Відповідач зазначив про те, що спільне з позивачкою володіння й користування житловим будинком є цілком можливим, оскільки він ніяких насильницьких дій в сім'ї не вчинює, але спростовуються наданими позивачкою доказами (а.с. 17-28).

Відповідач з 26 липня 2012 року зареєстрував місце проживання в спірному будинку, що вбачається з довідки Демидівської сільської ради від 1 серпня 2012 року № 761,

До суду відповідач подав квитанції з яких вбачається, що він несе витрати по утриманню будинку, як його співвласник і мешканець.

Згідно технічного паспорту спірний будинок, загальною площею 84 кв.м., складається з 3-х житлових кімнат загальною житловою площею 50,4 кв.м.' (кімнати площею 10,9 кв.м., 16,7 кв.м. та 22, 8 кв. м.), а також сіни площею 7,8 кв.м., комора - 7,7 кв.м., кухня - 13,8 кв.м. і тамбур 4,3 кв.м. (а.с.8)

Згідно поданої позивачкою квитанції остання 13 серпня 2012 року внесла на депозитний рахунок суду 15 700 грн., як вартість 1/8 частки відповідача в житловому будинку. Таку вартість 1/8 частки будинку визначено в згаданому договорі її дарування на користь відповідача від 30 вересня 2010 року.

Також 1/8 частка в спірному житловому будинку, з огляду на розмір загальної та житлової площі будинку є незначною, не може бути виділена в натурі, коли сама річ - спірний житловий будинок, з огляду на його характеристики та розмір частки відповідача, є також неподільним.

У той же час, відповідач наполягав на тому, що спірний будинок є його єдиним місцем проживання, оскільки він іншого житла не має і подав суду першої інстанції довідку Козаровицької сільської ради від 13 липня 2012 року № 491 про те, що в будинку по вул. Кірова № 82, за місцем проживання своїх батьків, він з 2000 року не проживає, має з ними погіршені стосунки. З огляду на це, відповідач доводив, що припинення його частки в спірному будинку призведе до порушення його житлових прав, оскільки він не матиме місця для проживання.

Позивачкою не доведено, що припинення права відповідача на частку в житловому будинку не завдасть істотної шкоди його інтересам і не спростовано доводів відповідача про можливе порушення його житлових прав.

Згідно ч. 2 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше ОСІб ІЗ визначенням часток КОЖНОГО 3 них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до вимог ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Крім того, згідно вимог ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової атасності.

Відповідно до ч. З ст. 358 ЦК України в разі неможливості надання особі у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, така особа має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має правб на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

В суді відповідач надав звіт № 697/7 незалежної експертної оцінки з визначення дійсної ринкової вартості спірного домоволодіння, яка станом на час розгляду справи (1 серпня 2012 року) становить 505 412 грн., а отже дійсна вартість 1/8 частки спірного будинку на момент розгляду справи є значною більшою від 15 700 грн., внесених позивачкою на депозитний рахунок в порядку ч. 2 ст. 365 ЦК України.

Згідно приведених вимог Закону відповідач вправі розраховувати на належну грошову компенсацію за реальною вартістю своєї частки на час розгляду справи, що відповідатиме дотриманню законних прав особи при ухваленні рішення про позбавлення майна без її згоди, інакше буде вважатися, що особа позбавлена майна незаконно.

За таких обставин достатні підстави, передбачені ст. 365 ЦК України, для припинення права відповідача на частку в спільному нерухомому майні, в суді не були доведені і не встановлені, а тому позов про це задоволенню не підлягає.

А також, згідно ч. З ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Отже особа вправі вимагати надання їй у володіння та користування майна в натурі відповідно до пропорційного розміру належної їй частки.

Надання в користування й володіння відповідачеві (власнику 1/8 частки будинку) житлової кімнати площею 10,9 кв.м., за умови, що загалом житлова площа будинку становить 50,4 кв.м., не відповідатиме вказаним вимогам пропорційності при здійсненні права спільної часткової власності

Крім того спору щодо порядку володіння й користування спільним майном, який би

потребував судового вирішення, про яке просить відповідач у зустрічному позові, у сторін немає,

коли спірні правовідносини між сторонами виникли в зв'язку' з неможливістю спільного володіння

житловим будинком, унаслідок протиправної поведінки відповідача.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано

дійшов висновку про відмову в задоволені основного і зустрічного позову, оскільки позивачка не

виконала підстави про припинення права на частину у спільному майні відповідача до вимог ст..

365 ч.І п.1, ч. 2 ЦК України - попередньо не внесено позивачкою вартість 1/8 частки спірного

будинковолодіння, також виділ 1/8частини технічно не обгрунтований, за відсутності висновку

судово-технічні експертизі.

Зустрічний позов також обгрунтовано залишено без задоволення, оскільки відсутні технічні

дані пропорційного розміру 1/8 частини можливість виділення в натурі а також не встановлено,

чи є вона незначною, чим можуть бути порушені права та законні інтереси співвласників та

членів його сімї.

Відповідно до ч. 1 ст.ЗОЗ ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку

апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 60 ЦПК України апелянт не надав доказів та не довів ті обставини, на які він

посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає обставинам справи,

ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з

підстав викладених в апеляційній скарзі апелянта, з ухваленням нового рішення по суті

позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303,307,308, 313-315.ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 13 серпня 2012 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді