Справа № 2-125/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

Головуючої судді Рожкової О.С.

при секретарі Маковей О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом прокурора м. Житомира в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи орган опіки і піклування Житомирської міської ради, виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору міни житлового приміщення недійсним,-

в с т а н о в и в:

Прокурор м. Житомира в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_6 - ОСОБА_7 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Просив визнати недійсним договір міни квартири АДРЕСА_1 від 06.10.2009 р., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5, надати можливість користування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартирою 58 по вулиці Київській, 120 в м. Житомирі. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що відповідач ОСОБА_3 уклав договір міни без надання дозволу органом опіки та піклування.

В судовому засіданні прокурор, законний представник позивачів, представники третіх осіб на стороні позивачів позов підтримали.

Представники відповідачів позов не визнали в повному обсязі за безпідставністю.

Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_8 в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій пояснила, що спірний договір посвідчувала з дотриманням вимог чинного законодавства, розгляд справи просила без її участі.

Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає.

Спірні правовідносини регулюються ст.ст. 203, 215-216, 316-319, 405 ЦК України, Законом України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", Законом України «Про охорону дитинства».

Судом встановлено, ОСОБА_9 та ОСОБА_3 з 1989 року по 1998 роки перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого у них народилася дочка ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 04.05.1998 року шлюб між подружжям розірвано, дочка ОСОБА_10 залишена на вихованні матері ОСОБА_9 (а.с.33). 23.07.2002 року у ОСОБА_9 народився син ОСОБА_11 Ігорович, батьком якого записано відповідача ОСОБА_3 (а.с.10).

В період шлюбу, 07.06.1996 р. ОСОБА_3 подаровано 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_2, що не заперечувалось сторонами.

Згідно договору обміну житла від 17.04.2000 р. ОСОБА_3 обміняв належну йому 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_2 на 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с.115).

06.10.2009 р. ОСОБА_3 укладено договір міни з ОСОБА_4, ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_3 обміняв належну йому на праві власності 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_4 на 1-кімнатну квартиру № 31 в м. Житомирі по вул. Кібальчича, 13 (а.с.5).

Посилання позивача на те, що договір в силу ст. 17, ст. 18 Закону України „Про охорону дитинства, ч.3 ст. 177 СК України, ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей підлягає визнанню в межах даної цивільної справи недійсним, в звязку з тим, що при укладанні договору міни права дітей було порушено, договір укладено без згоди органу опіки та піклування є безпідставними.

Оскільки аналіз вказаних позивачем положень Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей" у комплексі з положеннями Сімейного кодексу України та Закону України "Про охорону дитинства" та цивільного законодавства, спростовує їх, що підтверджується таким.

Так, в силу Закону України "Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей", він визначає загальні засади соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей, а ОСОБА_1 та ОСОБА_1 Патрик-Владислав не є в розумінні Закону ані бездомними (оскільки не перебувають у становищі, зумовленому відсутністю в них жилого приміщення (будинку, квартири, кімнати тощо), яке б вони могли використовувати для проживання/перебування і адресу яку могли зазначити для реєстрації), ані безпритульними (оскільки не перебувають у стані, пов'язаному з неможливістю фактично проживати/перебувати в жилому приміщенні, на яке вони мають право і не є такими, що були вимушені залишити або самі залишили сім'ю чи дитячі заклади, де вони виховувалися, і не мають певного місця проживання).

Зі змісту довідки КВЖРЕП № 9 від 28.09.2009 р. вбачається, що за адресою АДРЕСА_5 зареєстрована донька відповідача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день укладання оспорюваного договору була повнолітньою (а.с.114).

Довідкою № 427 від вересня 2007 року підтверджується, що неповнолітній ОСОБА_2 зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2 за місцем проживання матері, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні.

Відповідно до витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності № 54800 від 26.02.2007 року мали у приватній спільній частковій власності по 1/3 частини квартири № 6 по провулку 2-му Київському, 6.

Згідно із пунктом 40 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 3 березня 2004 року N 20/5 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 3 березня 2004 року за N 283/8882, у разі укладення правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, за участю осіб, над якими встановлено опіку або піклування, нотаріус перевіряє наявність дозволу органу опіки та піклування на укладення таких договорів.

Оскільки, право користування квартирою, що стала предметом договору обміну у ОСОБА_2 на час відчуження квартири не існувало, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мали власне житло, не були власниками (співвласниками) відчужуваної квартири і сторонами договору міни, ОСОБА_1 згідно відомостей КВЖРЕП № 9 була повнолітньою, в звязку з чим і не могли бути порушені їх права, тому нотаріусом не вимагалося відповідного дозволу органу опіки та піклування.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 28.07.2009 р. ОСОБА_1 донька відповідача визнана недієздатною, опікуном якої призначено її матір ОСОБА_1 ОСОБА_12 (а.с.42-43).

Під час укладання договору міни відповідачеві не було відомо про визнання ОСОБА_1 недієздатною, остання на час укладання оспорюваного договору з відповідачем не проживала, мала власне житло, участі в розгляді справи про визнання доньки недієздатною відповідач не брав.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовної вимоги щодо визнання договору міни житлових приміщень від 06.10.2009 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ОСОБА_5 недійсним. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання зазначеного договору недійсним, суд відмовляє в задоволенні решти позовних вимог, оскільки останні випливають з первісних позовних вимог.

Крім того, позивач безпідставно посилається на ст. 164 Житлового кодексу України, оскільки зі змісту даної статті для укладання наймачем договору обміну житлового приміщення вимагається згода власника майна, а відповідач і є власником житла, тому згода осіб які мали право на користування житлом при укладанні вказаного договору не потрібна. Посилання на ст. 177 Сімейного кодексу також є безпідставними так як спірне мано не належало ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві власності.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 215, 218, 292, 294 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

В позові прокурора м. Житомира в інтересах ОСОБА_1, ОСОБА_2, треті особи орган опіки і піклування Житомирської міської ради, виконавчий комітет Корольовської районної ради м. Житомира до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його рішення.

Cуддя О. С. Рожкова