Справа № 2-2780/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

12 березня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого - судді Крамара О.В.

при секретарі - Малик О.Я.

за участю адвоката - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Дрогобича цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів недійсними,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_2 звернувся в суд з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого посилається на те, що ОСОБА_4, якого він знає з навчання у СШ № 5 м.Дрогобича, повідомив, що його знайомий ОСОБА_3 надає гроші у позику під проценти, які у подальшому можна використовувати для здійснення підприємницької діяльності. Зважаючи на це ОСОБА_4, отримав позику у ОСОБА_3 55000 грн., які необхідно було повернути до 26.05.2009р. та сплатити проценти за користування. Отже, ОСОБА_3 передав ОСОБА_4 у позику 55000 грн. та запропонував йому скласти розписку про отримання у нього 70000 грн., в які вже було попередньо включено відсотки за користування. ОСОБА_4 погодився, і склав розписку від 26.12.2008р. про отримання у ОСОБА_3 70000 грн., які зобовязався повернути до 26.05.2009р. ОСОБА_3 отримавши у ОСОБА_4 розписку вказаного змісту, пояснив, що аналогічного змісту розписку повинен скласти і ОСОБА_2 Не зрозумівши намірів ОСОБА_3, ОСОБА_2 запитав у останнього для чого писати ще одну розписку, якщо ОСОБА_4 таку вже склав. Тоді, ОСОБА_3 пояснив, щоб ОСОБА_2 не переживав, оскільки це всього-на-всього потрібно для перестраховки. Тобто, як він пояснив, що якщо ОСОБА_4 у вказаний час грошей не поверне, то його вимоги будуть предявлені до ОСОБА_2І, і останній буде зобовязаний повернути суму позики з відсотками за користування, тобто 70000 грн. ОСОБА_2 погодився, і склав таку розписку від 26.12.2008р., яку передав ОСОБА_3

У подальшому ОСОБА_4 частково повернув ОСОБА_3 згадану позику, а саме 26.05.2009р. було повернуто 15000 грн., а 11.09.2009р. 31500 грн., тобто всього було повернуто 46500 грн., що визнає та не заперечує останній. Оскільки виконання договірного зобовязання ОСОБА_4 було прострочено у звязку з відсутністю коштів, ОСОБА_3 запропонував продовжити строк повернення суми позики на 10 місяців, визначивши остаточну дату повернення позики до 26.03.2010р. У звязку з чим, він запропонував переписати вищезгадані розписки, оскільки потрібно було вказати нову дату повернення позики 26.03.2010р. ОСОБА_4 та ОСОБА_2 погодились скласти такі розписки. Проте, останній зауважив, що потрібно попередні розписки знищити. ОСОБА_3 вийняв з кишені вищевказані розписки і подер їх.

ОСОБА_3 неодноразово звертався до ОСОБА_2 у різній формі, у тому числі, і з погрозами вчинити фізичну розправу, якщо останній не сплатить 140000 грн., які як стверджує ОСОБА_3, ОСОБА_2 нібито позичив у нього. Звернення вказаної вимоги обґрунтовує наявністю у нього двох розписок від 26.12.2008р. та від 28.02.2010р. на загальну суму 140000 грн., а також тим, що ОСОБА_4 грошей не має та й з нього немає що взяти. У той же час, ОСОБА_4 не заперечує остаточно виконати взяте на себе зобовязання за договором позики, тобто повернути 23500 грн.

ОСОБА_5 заперечує отримання у ОСОБА_3 будь-яких грошей. Розписками від 26.12.2008р. та від 28.02.2010р. ОСОБА_3 заволодів незаконно. Тому, вимоги ОСОБА_3 позивач вважає незаконними та протиправними.

ОСОБА_2 вважає, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виникли правовідносини з приводу договору позики, а між останнім і ОСОБА_2 виникли правовідносини з приводу договору поруки. Крім того, ОСОБА_2 стверджує, що між ним та ОСОБА_3 відсутні правовідносини за договором позики, оскільки ОСОБА_2 у нього грошей не отримував, і його волевиявлення було спрямоване на укладення договору поруки, що відповідало його внутрішній волі. Тому вважає, що договір позики за розпискою від 26.12.2008р. підлягає визнанню недійсним, оскільки такий вчинений під впливом помилки, тобто сторони помилилися щодо обставин, які мають істотне значення.

Продемонструвавши ОСОБА_2 знищення розписки від 26.12.2008р., ОСОБА_3 ввів його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тобто що такої розписки не існує. Це слугувало підставою для складання позивачем розписки від 28.02.2010р. зміст, якої був аналогічний як у знищеній розписці. ОСОБА_2 стверджує, що якби йому було відомо, що розписка від 26.12.2008р. не знищена, то він би не складав розписку від 28.02.2010р. Отже, він вважає, що договір позики за розпискою від 28.02.2010р. підлягає визнанню недійсним, з підстав передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки в момент складання розписки від 28.02.2010р. ОСОБА_2 перебував під впливом обману.

Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні, будучи допитаним в якості свідка, дав аналогічні пояснення вищенаведеному. Позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 в дане судове засідання не зґявився хоча повідомлявся належним чином про час та місце розгляду справи. В попередніх судових засіданнях позов визнав, будучи допитаним як свідок, в цілому підтвердив пояснення ОСОБА_2, уточнивши їх в тій частині, що 55000 грн. він отримував у ОСОБА_3 на двох з ОСОБА_2 для придбання вантажного транспортного засобу.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнав та пояснив, що ОСОБА_2 раніше зовсім не знав, його з ним познайомив ОСОБА_4, якого він вже раніше знав. Пояснив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_4 отримали у нього 55000 грн., які вклали в спільну діяльність. ОСОБА_2 поручився, тобто склав розписку, в якій підтвердив, що у разі неповернення він бере на себе обовязок повернути гроші. ОСОБА_2 неодноразово підходив до нього і говорив, що він повернув свою частку грошей з 55000 грн., і що він до 55000 грн. відношення не має. ОСОБА_4 з цим погодився і решту частину боргу взяв на себе, що він буде повертати, тільки в разі якщо він не зможе повернути, то тоді буде повертати ОСОБА_2. Він не памятає, яку саме суму йому було повернуто. Після цього, 26.12.2008р. ОСОБА_2 підходив до нього ще позичав гроші в розмірі 70000 грн. Як ОСОБА_2, так і ОСОБА_4 брали у нього гроші окремо, вони приховували один від одного, що позичали у нього гроші. Через деякий час ОСОБА_2 ще позичив 70000 грн. Він звертався до ОСОБА_2, щоб той повернув йому гроші, але останній сказав, що не поверне йому грошей, і що він нічого не добється, бо у ОСОБА_2 є записи його голосу, який розповідає, що гроші йому повернуто, і що він нічого не докаже. Після цього він з ОСОБА_2 не спілкувався.

Пізніше, ОСОБА_3 уточнив власні пояснення, повідомивши, що 55000 грн. ОСОБА_4 і ОСОБА_2 отримали безпроцентно приблизно в жовтні 2008 року, і кожен окремо склали розписки, які він знищив, тому він не може їх представити у судове засіданні. Частково вони повернули йому цю суму, скільки саме не памятає, здається 41000 грн. ОСОБА_2 під розписку отримав безпроцентно у нього в грудні 2008 року 70000 грн., які не повернув. На початку 2010 року він безпроцентно дав ОСОБА_2 ще 70000 грн., за які ОСОБА_2 переписував розписку у лютому 2010 року, так як потрібно було вказати нову дату повернення. Також пояснив, що перша розписка на 70000 грн. ОСОБА_2 була знищена, а друга розписка є за першу розписку. ОСОБА_2 грошей йому не повертав, повертав гроші ОСОБА_4, який підтвердив, що він гроші брав на двох з ОСОБА_2 для покупки вантажного «буса», який вони пізніше купили.

Вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та беручи до уваги вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступних міркувань.

З оглянутої розписки від 26.12.2008р. вбачається, що ОСОБА_2 взяв позику у ОСОБА_3 70000 грн., які зобовязується повернути 26.05.2009р. У разі не змоги повернути позику, в заставі залишається бус Fiat Ducato ВС9252ВТ, 2002 року випуску.

З оглянутої розписки від 28.02.2010р. вбачається, що ОСОБА_2 взяв позику в ОСОБА_3 70000 грн., які зобовязується повернути до 26.03.2010р.

З листа № 58 від 13.01.20012р. (а.с. 23) вбачається, що згідно компютерного обліку Дрогобицького ВРЕР ДАІ ГУ МВСУ у Львівській області транспортний засіб Fiat Ducato ВС9252ВТ, 2002 року з 28.12.2008р. по 21.05.2009р. був зареєстрований за ОСОБА_6

Також, судом оглянуто матеріал про відмову в порушенні кримінальної справи ЖРЗПХ № 34 від 03.01.2012 року, якому надаючи оцінку суд приходить до висновку про суперечливість пояснень ОСОБА_3, які він давав в суді та працівникам Дрогобицького МВ УМВСУ у Львівській області.

Крім того, судом оглянуто висновок №№278/279 від 06.02.2012р. експертного дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису, проведеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, згідно з яким 1. Саментизний зміст фрагментів розмов, зафіксованих на наданому для дослідженні АЦЗ PUS VN-8500PC»у файлах »(фонограми 1-6) та »(фонограми 7-9), наведено в додатку 1 до висновків експертного дослідження. 2. В записах розмов, наявних на наданому для дослідження АЦЗ VN-8500PC»у файлах 012»(фонограми 1-6) та »(фонограми 7-9) серед інших зафіксоване усне мовлення ОСОБА_3 Висловлювання ОСОБА_3 позначені буквою «Б» у встановленому семантичному змісті розмов (див. додаток 1 до висновків експертного дослідження). Буквою «Ч»у додатку 1 до висновку позначено усне мовлення ОСОБА_4 і ОСОБА_2, про що пояснив останній.

Суд дає критичну оцінку поясненням ОСОБА_3 та не приймає їх до уваги, зокрема у тому, що 55000 грн. ОСОБА_3 позичив у жовтні 2008 року, та що пізніше він двічі надавав ОСОБА_7 позику по 70000 грн., оскільки вони спростовуються показаннями в якості свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Зокрема, з показань останніх встановлено, що ОСОБА_4 отримав у ОСОБА_3 55000 грн., у звязку з чим вони, кожен окремо склали розписки на 70000 грн., включивши у цю суму відсотки за користування позикою. ОСОБА_4 частково повернув ОСОБА_3 згадану позику, а саме: 26.05.2009р. було повернуто 15000 грн., а 11.09.2009р. повернуто 31500 грн., тобто всього було повернуто 46500 грн.

Надаючи оцінку показам свідків суд приймає їх до уваги, і вважає їх правдивими, оскільки такі підтверджуються листом № 58 від 13.01.20012р. (а.с. 23) з якого видно, що транспортний засіб Fiat Ducato ВС9252ВТ, 2002 року був придбаний, після отримання 26.12.2008р. ОСОБА_4 позики в сумі 55000 грн., у звязку з чим ОСОБА_2 погодився виступити поручителем, склавши розписку від 26.12.2008р., в якій зазначив вказаний транспортний засіб як заставу. Після продажу згаданого транспортного засобу 21.05.2009р., ОСОБА_3 було частково повернуто суму позики 15000 грн.

Встановленні вище обставини стверджуються також, мовленням ОСОБА_3 згідно додатку 1 до висновків експертного дослідження № № 278/279, з якого видно, що ОСОБА_3 неодноразово пояснює, що він надав позику 55000 грн. саме 26.12.2008р. З урахуванням відсотків за користування упродовж трьох місяців загальна сума повернення грошей повинна бути 70000 грн., однак на цю одну суму розписки складали кожен окремо ОСОБА_4 та ОСОБА_2, який виступав поручителем у разі, якщо щось станеться з ОСОБА_4 (аркуш 1, 5, 7 додатку 1 до висновку). Оскільки, гроші вчасно повернуто не було, на пропозицію ОСОБА_3, ОСОБА_2 погодився 28.02.2010р. скласти нову розписку, в якій вказати новий строк повернення позики 26.03.2010р., виступаючи при цьому як поручитель. Розписка ОСОБА_2 від 26.12.2008р. повинна була бути знищена ОСОБА_3 проте, він цього не зробив, що свідчить про отримання останнім розписки від 28.02.2010р. внаслідок обману. Це зокрема слідує з розмови ОСОБА_3 (аркуш 6 додатку 1 до висновку).

Суд надає оцінку й тим обставинам, що ОСОБА_3 не заперечив проти семантичного змісту розмов, зафіксованих на досліджуваних фонограмах згідно додатку 1 до висновку, що було оголошено судом. ОСОБА_3 жодним чином не спростував висновок №№278/279 від 06.02.2012р. Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. ОСОБА_3 не працює, в підтвердження джерел грошей у великій сумі суду не подав.

Надаючи оцінку висновку №№278/279 від 06.02.2012р. експертного дослідження матеріалів та засобів відеозвукозапису, проведеного Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, суд приймає до уваги те, що усне мовлення ОСОБА_3 щодо наведених обставин (фонограма 2 додатку 1 до висновку) відбуваються у березні 2011 року, і під час цих розмов між ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4, перший не заявляє ОСОБА_2 жодних вимог щодо повернення позик за оспорюваними розписками від 26.12.2008р. та від 28.02.2010р. на суму 70000 грн. кожна. Тому, суд приходить до висновку, що позик грошей як таких не було, ні за розпискою від 26.12.2008р., ні за розпискою від 28.02.2010р.

Даний висновок аргументований з наукової точки зору і суд приймає його до уваги, як належний доказ.

ч. 1 ст. 202 ЦК України, передбачає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Ст. 230 ЦК України, передбачає, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Ст. 553 ЦК України, передбачено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно ст. 10 ЦПК України, Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 212 ЦПК України Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 213 Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. ЦПК України

Приймаючи до уваги встановлені обставини та наведені докази, яким надає оцінку в сукупності, суд приходить до висновку, що між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 виникли правовідносини з приводу договору поруки, що було оформлено розпискою від 26.12.2008р. При цьому волевиявлення ОСОБА_2 підчас складання ним розписки від 26.12.2008р. було спрямоване на укладення договору поруки, що відповідало його внутрішній волі, а також намірам ОСОБА_3 Дані обставини не заперечує й ОСОБА_3 у своїх поясненнях у судовому засіданні. Тому суд приходить до переконання, що договір позики за розпискою від 26.12.2008р. не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню недійсним з підстав передбачених ст. 229 ЦК України, оскільки такий вчинений під впливом помилки, тобто сторони помилися щодо обставин, які мають істотне значення.

ОСОБА_3 продемонструвавши ОСОБА_2 знищення розписки від 26.12.2008р., ввів останнього в оману щодо обставин, які мають істотне значення, тобто що такої розписки не існує, внаслідок чого позивач погодився скласти нову розписку від 28.02.2010р. зміст, якої був аналогічний як у знищеній розписці. Приймаючи, також, до уваги волевиявлення ОСОБА_2, що якби йому було відомо, що розписка від 26.12.2008р. не знищена, то він би не складав розписку від 28.02.2010р., суд приходить до переконання, що договір позики за розпискою від 28.02.2010р. не відповідає вимогам закону і підлягає визнанню недійсним, з підстав передбачених ст. 230 ЦК України, оскільки в момент складання розписки від 28.02.2010р. ОСОБА_2 перебував під впливом обману.

Поряд з наведеним, суд приходить до переконання, що розписки від 26.12.2008р., та від 28.02.2010р. складені в порушення вимог ст. 203 ЦК України, оскільки їх зміст не відповідає волевиявленню учасника правочину, його внутрішній волі, та не спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Дані обставини дають підставу визнати договори позики за розписками недійсними з підстав передбачених ч. 1 ст. 215 ЦК України.

Відповідно до п. 6 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення, суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому на підставі ст. 88 ЦПК України в користь ОСОБА_2: з ОСОБА_4 слід стягнути половину судового збору та витрати на оголошення в пресі, а з ОСОБА_3 половину судового збору, тобто витрати які позивач поніс під час розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 202, 203, 215, 229, 230, 553, 1046 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 196, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_2 задоволити.

Визнати недійсним договір позики за розпискою від 26.12.2008 року, як такий, що вчинений під впливом помилки.

Визнати недійсним договір позики за розпискою від 28.02.2010 року, оскільки такий вчинено під впливом обману.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судові витрати, повґязані з публікацією в пресі оголошення про його виклик до суду в сумі 75 (сімдесят пґять) грн.. та витрати по сплаті судового збору в сумі 47 грн. 05 коп., а всього 122 грн. 05 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 47 грн. 05 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті.

Суддя ___________________ Крамар О.В