АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/937/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Кочкова Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2012 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Кіктенко Л.М., Пищиди М.М.,

при секретарі Сичевській А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року по цивільний справі за позовом ОСОБА_2 до Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, КП «ДМБТІ», треті особи: Третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора, приватний нотаріус ОСОБА_4 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, про визнання права власності на домоволодіння, про визнання договору недійсним та визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року у задоволенні позову відмовлено /а.с.153-155/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись порушення судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення позову /а.с.164-166/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом 1 інстанції встановлено, що згідно рішення виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів № 211/6 від 21.07.1995 року правовстановлюючі документи на житловий будинок літ Б-1 за адресою вул. Правди № 62 на ім'я ОСОБА_2Г, ОСОБА_5, ОСОБА_6 були анульовані, визнано за ОСОБА_7 право особистої власності на жилий будинок літ - А-2, літню кухню - літ. Б, за адресою вул. Правди № 62, будинок прийнято в експлуатацію. 20 листопада 1995 року ОСОБА_7 відділом комунального господарства виконкому Красногвардійського району видано свідоцтво про право власності. Із акту обстеження домоволодіння від 02 червня 1995 року, посвідченого представником управління житлово-комунального господарства Дніпропетровського міськвиконкому, вбачається, що ОСОБА_7 переобладнав старий будинок, який належав ОСОБА_2, під літню кухню зі згоди позивача, також вказано, що спору стосовно домоволодіння немає (а.с.41).

29 квітня 1998 року ОСОБА_7 подарував зазначене домоволодіння ОСОБА_8 на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_9 за реєстровим № 97. Після смерті ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом № 3-1500 ОСОБА_7 успадкував житловий будинок № 62 по вул. Правди з господарчими будівлями та спорудами, 26.06.2007 року право власності на оволодіння № 62 по вул. Правди зареєстроване КП «ДМБТІ»за ОСОБА_7

26 червня 2008 року ОСОБА_7 помер (а.с.17). Відповідно до заповіту, складеного ОСОБА_7 10 червня 2008 року, зареєстрованого в реєстрі №2-2070 та посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, все майно, усі майнові права та обов'язки ОСОБА_7 заповів дружині ОСОБА_3 (а.с. 39).

Відмовляючи в задоволені позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а відповідно до ст. 71 ЦК УРСР, ст.. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю три роки.

Вказані висновки зроблені судом без порушення норм матеріального та процесуального права, оскільки згідно із ст. 76 ЦК УРСР, ст.. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, а згідно із ст.. 80 ЦК УРСР, ч.4 ст. 267 ЦК України закінчення строку позовної давності до пред*явлення позову є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи вбачається, що позивачу було відомо про те, що його батьком у період 1994-1995 років здійснювалась перебудова домоволодіння за адресою вул. Правди № 62 в м. Дніпропетровську, зокрема, був побудований новий будинок літ - А-2, а житловий будинок літ Б-1 перебудований у літню кухню. Згідно із ст.. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується незалежно від заяви сторін. За таких обставин строк позовної давності закінчився ще у 1998 році, тому суд правильно відмовив у задоволенні позову.

Посилання позивача на наявність домовленості між ним та батьком про те, що домоволодіння буде оформлено на них обох у рівних частках не підтверджено належними та допустимими доказами, оскільки письмової угоди про створення спільної сумісної власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не укладалось, і цієї обставини позивач не заперчував.

Доводи апелянта про те, що він не знав про наявність акту обстеження домоволодіння та рішення виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів від 21.07.1995 року, а дізнався про них лише з листа КП ДМБТІ від 8 січня 2009 року не можуть бути прийняті до уваги, оскільки згідно із ст.. 430, 44 ЦК УРСР наявність письмової угоди про сумісне будівництво житлового будинку та створення спільної сумісної (чи часткової) власності є обов*язковою. До того ж, позивач в апеляційній скарзі не заперечує, що він ніколи не цікавився оформленням документів на домоволодіння, тобто при бажанні він міг би своєчасно дізнатись про те, що домоволодіння батьком узаконено.

Крім того, апеляційний суд враховує, що будинок літ Б-1, власником якого до 1995 року був позивач, перебудований у літню кухню, тобто втратив своє цільове призначення, і якщо ОСОБА_2 не був із цим згодним, він мав право на звернення до суду протягом трьох років.

Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, оскільки стосуються незгоди із діями судді при розгляді справи та несвоєчасної видачі повного тексту судового рішення.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: