Справа № 22-ц-8/12 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/1390/8/12 Доповідач в 2-й інстанції: Курій Н. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі: головуючого - судді Курій Н.М.,

суддів: Кота І.Н., Каблака П.І.,

за секретаря Зозулі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Відділення №299 Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», з участю третіх осіб - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяни Борисівни, ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору від 21 березня 2006 року та позовом третьої особи з самостійними вимогами - ОСОБА_2 до відділення №299 Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», з участю третьої особи - Приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяни Борисівни про визнання недійсним кредитного договору від 21 березня 2006 року за №169/06Р-231/146, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та Жуком Тарасом Володимировичем та договору іпотеки від 21 березня 2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та Жук Надією Григорівною, посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Тетяною Борисівною,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2009 року в задоволенні позову ОСОБА_1 та позову ОСОБА_2 про визнання недійсним кредитного договору від 21 березня 2006 року за №169/06Р-231/146, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та Жуком Т.В. та договору іпотеки від 21 березня 2006 року, укладеного між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк`та Жук Н.Г., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Цибко Т.Б. відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянти посилаються на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянти вважають, що судом не надано жодної оцінки поданих ними в підтримку позовних вимог доказів про заподіяння фізичного насильства ОСОБА_2 , тому безпідставним є посилання суду на те, що позивачем не наведено доказів про злочинність дій, зазначених у позовній заяві. Також апелянти зазначають, що судом першої інстанції не враховано, що в провадженні Залізничного суду м. Львова знаходиться кримінальна справа про обвинувачення ОСОБА_4 .

Апелянти просять, скасувати рішення суду першої інстанції та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча належним чином були повідомлені про день та час судового засідання, що підтверджується повідомленням сторін (а.с.183,185 т.2). Від представника АТ «УкрСиббанк`надійшло клопотання про розгляд справи без його участі. Інші учасники судового розгляду про причини неявки суд не повідомили та з клопотанням про відкладення розгляду справи не звертались.

У відповідності до ст.305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи. А відтак, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційні скарги у відсутності осіб, які не з`явилися.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши відповідно до ст. 303 ЦПК України законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів доходить висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони, або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Судом першої інстанції встановлено, що 21 березня 2006 року між сторонами - ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним банком «УкрСиббанк`був укладений Кредитний Договір №169/06 Р-23Ш46, відповідно до якого банк зобов`язується надати позичальнику, а позичальник зобов`язується прийняти, належним чином використовувати і повернути Банку кредит в іноземній валюті в сумі 138 000,00 дол. США у порядку і на умовах, зазначених у договорі.

21 березня 2006 року, приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Цибко Т.Б., був посвідчений договір іпотеки, відповідно до якого іпотекою забезпечується виконання усіх грошових зобов`язань ОСОБА_2 , за кредитним договором Ш9/06Р-231/146 від 21 березня 2006 року, за кредитним договором №169/06/С від 21 березня 2006 року та за Додатковою угодою №452 від 21 березня 2006 року про встановлення ліміту овердрафту до Договору №2452 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки від 22.02.2006 року.

Відмовляючи в позовних вимогах позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що вимоги про те, що укладені договір іпотеки та кредитний договір під впливом насильства є безпідставними та такими, що свого підтвердження в ході судового розгляду не знайшли, оскільки як кредитний договір №169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року, так і договір іпотеки від 21.03.2006 року не суперечать вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, сторони вищезазначених правочинів на момент їх вчинення мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало внутрішній волі. Як кредитний договір №169/06 Р-231/146 від 21.03.2006 року, так і договір іпотеки від 21.03.2006 року вчинені у встановленій законом формі та спрямовані на реальне настання правових наслідків, що ними обумовлені.

Судом першої інстанції враховано, що позивач ОСОБА_1 , звертаючись до суду в своїй позовній заяві, посилалась на застосування до її сина ОСОБА_2 фізичного та психологічного насильства, однак, в силу вимог ст.60 ЦПК України, нею не наведено жодних доказів в підтримку своїх позовних вимог. Спричинення ОСОБА_2 будь-якого роду фізичного чи психологічного насильства іншими особами для примусу вчинення вищезазначеного кредитного договору та договору іпотеки не підтверджується зібраними по справі доказами. Позивачем не наведено доказів, як про злочинність вказаних в позовній заяві дій, так і про їх незаконність.

З метою перевірки доводів апеляційних скарг, судом апеляційної інстанції за клопотанням апелянта ОСОБА_2 було зупинено розгляд даної справи до вирішення Залізничним районним судом м.Львова кримінальної справи щодо обвинувачення ОСОБА_4 за ч.3 ст.364, ч.1 ст. 366 КК України.

Вироком Залізничного районного суду м.Львова від18-19 червня 2012 року (наданим на запит апеляційного суду), який набрав законної сили ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочину за ч.1 ст. 366 КК України та виправдано за ч.3 ст. 364 КК України за відсутністю в його діях складу злочину (а.с.164-166).

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Так, в мотивувальній частині вироку Залізничним районним судом м. Львова зазначено наступне: «Досудовим слідством і судом не встановлено спричинення потерпілому ОСОБА_2 будь-якої матеріальної шкоди, а також моральної (немайнової) шкоди.

Окрім того, як убачається із пояснення самого потерпілого ОСОБА_2 , він вважає, що діями ОСОБА_4 , які виразилися у підробці його підпису у офіційних документах, йому не було завдано ні матеріальної, ні немайнової шкоди, крім того, потерпілий подав до суду письмову заяву, що він не має претензій до підсудного /Т-2 а.с.77/.

Суд вважає, що висновок досудового слідства про те, що шкода потерпілому виразилась у передчасному прийнятті рішення про відмову у порушенні кримінальної справи і позбавленні можливості належним чином захистити свої права та притягнути винних до кримінальної відповідальності є безпідставним і спростовується матеріалами кримінальної справи, відмовними матеріалами (які долучені до матеріалів кримінальної справи), дослідженими у судовому засіданні.

Так, з матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 жодного разу не звертався у правоохоронні органи з заявами про спричинення йому тілесних ушкоджень.

05.09.2008 р. постановою прокурора Залізничного району м. Львова була скасована постанова оперуповноваженого ВКР Залізничного РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Букіля І.Б. про відмову у порушенні кримінальної справи.

Постановою оперуповноваженого ВКР ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області Дубиняка М.Я. від 29.09.2008 року повторно відмовлено у порушенні кримінальної справі на підставі п.2 ст.6 КПК України за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_2 .

Вказана постанова ніким не оспорювалась та не скасовувалась і є на даний час чинною.

Потерпілий ОСОБА_2 вказану постанову не оскаржував, хоча мав змогу звернутись з відповідними скаргами у прокуратуру або до суду, якби вважав свої права та інтереси порушеними.

З оглянутих у суді матеріалів перевірки за фактом спричинення тілесних ушкоджень вбачається, що немає підстав для порушення уповноваженими особами органів внутрішніх справ відносно осіб, які нанесли побої ОСОБА_2 , оскільки згідно з даними акту судово-медичного дослідження № 2597 від 25.09.08 р. у ОСОБА_2 під час перебування в клінічній лікарні Львівської залізниці в період з 08 по 12 грудня 2005 р. були виявлені: закрита травма гортані, синці та садна на обличчі і грудях. Вказані тілесні ушкодження відносяться до легкого ступеня важкості.

З матеріалів кримінальної справи убачається, що потерпілий ОСОБА_2 не звертався до суду у порядку ст.27 КПК України з заявою про притягнення винних, на його думку, осіб, до кримінальної відповідальності за ст.125 КК України.

Таким чином, суд, дослідивши докази по справі, приходить до висновку, що дії підсудного ОСОБА_4 не завдали і не могли завдати будь-якої шкоди правам та інтересам потерпілого ОСОБА_2 , а також не були направленні на приховування злочину. Ці дії не перешкоджали останньому у встановленому законом порядку захистити свої права та інтереси, однак, останній цього не робив, не могли дії підсудного перешкоджати і притягненню до кримінальної відповідальності винних осіб, оскільки таких не встановлено і за результатами додаткової перевірки прийнято рішення аналогічне тому, що виніс підсудний ОСОБА_4 ».

Інших будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження підставності позовних вимог ні позивач ОСОБА_1 , ні третя особа ОСОБА_2 суду апеляційної інстанції не представили, відсутні такі докази і в матеріалах справи, що встановлено судом першої інстанції.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги є неспроможними, зазначених вище висновків суду не спростовують.

З огляду на наведене, колегія суддів доходить висновку, що судом правильно встановлено фактичні обставини справи, зібраним доказам дана оцінка, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, передбачена ЦПК України, відтак, рішення відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 23 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий:

Судді: