Справа № 1007/3809/2012
Провадження № 2/1007/1559/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 серпня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Маценко Н.П.

при секретарі Лисенко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи орган опіки та піклування Вишгородської міської ради Київської області, органу опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1. звернулася до суду із даним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем по даній справі зареєстрований 23.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 25, визначити місце проживання її дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно із нею за адресою її постійного проживання АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що від спільного подружнього життя із відповідачем в них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Спільне життя із відповідачем не склалося, через відсутність взаєморозуміння. За таких обставин, що виникли в їх сім»ї вони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків. Вважає, що їх сім»я розпалася і не може бути збережена.

Далі зазначає, що як мати малолітньої дитини, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за її виховання та піклування, створення належних соціально-побутових умов, вважає за необхідне визначити місце проживання малолітньої дочки спільно з нею, оскільки це буде відповідати інтересам дитини. Матеріальне становище дозволяє їй забезпечувати дочку всім необхідним, створювати належні умови для виховання та розвитку. Вона постійно слідкує за станом здоров»я дитини, піклується про неї, має психологічний контакт взаємну прив»язаність. Зважаючи на існуючий в суспільстві досвід, проживання дитини саме з матір»ю для дитини більш прийнятним.

07.06.2012 року ОСОБА_2. пред»явив зустрічний позов, в якому просить суд розірвати шлюб між ним та ОСОБА_1., зареєстрований 23.02.1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 25, встановити місце проживання неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно із батьком.

В обґрунтування зустрічних вимог відповідач посилається на те, що від спільного подружньої життя в них народилося двоє дітей : ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці дев»яти років.

Подружнє життя із ОСОБА_1. не склалося оскільки протягом 13 років перебування в шлюбі остання не працювала, весь час знаходилася вдома, кошти для утримання сім»ї заробляв він. В їх спільному помешканні завжди було брудно та неохайно, діти недоглянуті.

ІНФОРМАЦІЯ_2 їх спільна дочка ОСОБА_4 потонула, винною в її смерті він вважає дружину, яка безвідповідально відноситься до виконання своїх батьківських обов»язків. Наміру зберігати шлюб він не має, так як втратив до дружини почуття любові, поваги, довіри та розуміння.

Далі вказує, що перебування та проживання його дочки із матір»ю, враховуючи особистість останньої є небезпечним для життя та здоров»я дитини.

24.11.2011 року маючи намір побути наодинці із дочкою він звернувся до позивачки із проханням надати відповідний нотаріальної посвідчений дозвіл, остання погодилася та за певну суму коштів написала заяву, в якій дозволила ОСОБА_3 протягом трьох місяців перебувати з ним. При цьому він виявив, що малолітня дитина перебуває в занедбаному стані: не має чистої білизни, її зуби не лікувалися, не знає ні букв ні цифр. Вимагаючи додаткових коштів, позивач стала звертатися до правоохоронних органів з підстав викрадення її дочки, створювала неспокійну психологічну ситуацію, що може негативно вплинути на розвиток, виховання та життя дитини.

Вважає, що малолітня дочка повинна проживати з ним, оскільки він створює для неї безпечні умови життя, здійснює догляд та виховання.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1. позовні вимоги підтримала, не визнала, зустрічних позовних вимог в частині визнання місця проживання малолітньої дитини. Пояснила, що від спільного подружнього життя із відповідачем в них народилося двоє дітей дочка ОСОБА_4, 2001 року народження та ОСОБА_3, 2006 року народження. Спільне життя між нею та відповідачем не склалося. В липні 2010 року загинула їх старша дочка ОСОБА_4, при цьому відповідач звинувачував її в смерті останньої.

Протягом восьми місяців не може забрати у відповідача дочку ОСОБА_3, дозвіл на тимчасове проживання якої спільно з батьком вона надавала з метою оздоровлення дитини. На момент надання дозволу дитина відвідувала дитячий садочок. Без її відома відповідач забрав документи із дошкільного закладу. Вважає, що її дочці буде краще проживати з матір»ю, оскільки вона має житло, працює, отримує заробітну плату та може забезпечити її всім необхідним, піклується про дитину та виховує. У телефонній розмові дочка повідомила їй, що хоче повернутися додому. Просить позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги та пояснення дані позивачкою підтримав, не визнав зустрічних позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2. позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, основні вимоги в частині визначення місця проживання дитини не визнав, підтримав зустрічний позов, дав пояснення аналогічні його фабулі.

Додав, що на даний час його дочка ОСОБА_3 проживає в с. Літки, де він наймає будинок. З ранку до вечора догляд за дитиною здійснює нянька. Дитина відвідує хореографічний ансамбль, займається співами, вивчає мови та математику. Після сплину дозволу на тимчасове проживання дочки, він не повернув останню, так як вважає, що мати може нести загрозу її життю.

Представник відповідача ОСОБА_6 основний позов визнав частково, підтримав зустрічний. Пояснив, що відповідач займається вихованням дочки, остання відвідує садочок, займається в гуртках, дитина забезпечена нормальними умовами проживання. Просить зустрічний позов задовольнити.

Представник третьої особи Черепан С.М. підтримала основний позов, заперечила проти зустрічного, пояснила, що відповідач без будь-якого попередження забрав дочку із дитячого садочку та вивіз її у невідомому напрямку не врахувавши, що дочці 5 років, остання має режим середовища, звички, друзів та одноліток з якими вона спілкувалася.

На час винесення рішення органом опіки та піклування досліджувалися всі обставини, зокрема було встановлено, що позивач з 1971 року проживає в трикімнатній квартирі своїх батьків у м. Вишгород, дитина забезпечена всіма необхідними побутовими умовами, має ліжко з усіма зручностями, позивач постійно працює та позитивно характеризується за місцем проживання. Вважає, що вихованням дочки має займатися мати.

Представник третьої особи Боднарчук Т.М. свого відношення до заявленого позову висловити не зміг, так як не ставить під сумнів можливість виховання дитини обома батьками. За місце проживання відповідача в АДРЕСА_2 орган опіки та піклування Броварської міської ради виїздив, де проживає малолітня дитина на даний час їм невідомо.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, відповідача, його представника, представників третіх осіб, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановлює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне подружнє життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Судом встановлено, що 23.02.1999 року у у відділі реєстрації актів громадянського стану Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 25 зареєстровано шлюб між сторонами.

Від спільного подружнього життя сторони мають малолітню дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З матеріалів справи судом встановлено, що сторони не проживають разом, не ведуть спільного господарства та не підтримують подружніх стосунків, ні одна із сторін фактично не бажає зберегти сім»ю, наміру до примирення не заявили.

На даний час між сторонами існує глибокий конфлікт, збереження сім'ї суперечить інтересам кожного із сторін та малолітньої дитини.

Враховуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що шлюб сторін остаточно розпався і його слід припинити.

Вирішуючи питання про визнання місця проживання малолітньої дитини, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що сім»я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім»ї разом з батьками або в сім»ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

З матеріалів справи вбачається, що малолітня ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 значиться зареєстрованою АДРЕСА_1 спільно зі своєю матір»ю - позивачкою по справі. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов від 08.12.2011 року квартира АДРЕСА_1 має всі необхідні умови для проживання дитини, окреме дитяче ліжко та необхідні меблі, умови проживання сприятливі для виховання та розвитку дитини.

Згідно з довідкою, виданою Вишгородською ЦРЛ ОСОБА_3, 2006 року народження знаходиться на обліку в ЦРЛ з народження, соматично здорова на диспансерному обліку не перебуває.

Відповідно до довідки № 3 від 14.12.2001 року, виданої ТОВ «Роксана» ОСОБА_1. працює в ресторані «Беназір» та займає посаду адміністратора.

Відповідно до характеристики на малолітню ОСОБА_3, 2006 року народження видану ДНЗ «Чебурашка» дитина відвідувала дошкільний заклад з 11.09.2009 року по 30.11.2011 року, протягом цього часу дитину приводила та забирала мати, постійно цікавилася життям, постійно була на святах та зборах. Дитина чиста, охайна, забезпечена всім необхідним для навчального процесу.

Свідок ОСОБА_7. вихователь дитячого садочку «Чебурашка» в м. Вишгороді, пояснила, що малолітня ОСОБА_3, 2006 народження ходила до неї в молодшу групу. До садочку дитина приходила вчасно, завжди охайна, чиста та радісна. Позивач завжди цікавилася життям дитини.

Свідок ОСОБА_8. пояснила, що знає позивачку з 2007 року, спільно гуляли з дітьми, відвідували лікарні, дитина була постійно доглянута, ходила за руку з матір»ю. У цей час відповідач завжди перебував у відрядженнях, фактично він не займався вихованням дітей та не приділяв їм уваги.

У квартирі, де мешкає позивач створені нормальні умови для проживання малолітньої дитини та її розвитку.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є рідною сестрою позивачки, проживає з нею в одній квартирі, що залишалася їм в спадок від батьків в рівних частинах. Позивач проживає в одній кімнаті, яка об лаштована для проживання малолітньої дитини, з окремим дитячим ліжком, столом для навчання. Позивач хороша мати та добра господиня.

Відповідач шляхом обману отримав від позивача дозвіл на тимчасове пересування по території України, повідомивши, що має намір відвезти дитину до санаторію. Протягом восьми місяців не повертає дочку матері.

Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради № 351 від 22.12.2011 року визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_3, 2006 року народження разом з її матір»ю ОСОБА_1. за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою участю є орган опіки і піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Частиною 6 ст. 19 СК України передбачено, що суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтований, суперечить інтересам дитини.

Постановою Вишгородського районного суду Київської області від 29.05.2012 року визнано незаконним та скасовано рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради за № 351 від 22.12.2011 року про визначення місця проживання дитини.

Дана постанова не набрала законної сили оскільки оскаржена в апеляційному порядку.

Таким чином, відповідно до ст. 212 ЦПК України суд не пов'язаний висновками певних органів, експертів та оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні заявлених у справі доказів та обставин справи. Жоден доказ, у тому числі і висновок органу опіки і піклування, не має для суду наперед встановленої сили. В даному випадку суд приймає до уваги докази, безпосередньо досліджені в судовому засіданні та оцінює їх за внутрішнім переконанням.

Заявляючи зустрічну вимогу про визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, відповідач посилається на ту обставину, що з вини позивачки загинула їх старша дочка.

Зі свідоцтва про смерть вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4.

Так, постановою Вишгородського РВ ГУ МВС України в Київській області від 11.11.2011 року відмовлено в порушенні кримінальної справи по факту смерті ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто компетентними органами не встановлено складу злочину в діях ОСОБА_1. Посилання відповідача на вину останньої жодним чином не мотивовані і носять суб»єктивний характер.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач працює та отримує заробітну плату в розмірі 700 доларів США.

30.10.2011 року між відповідачем та ФОП ОСОБА_10. укладено договір оренди житлового будинку АДРЕСА_2. Однак під час розгляду даної справи по суті з»ясовано, що відповідачем змінено адресу свого проживання на с. Літки, про що свідчить відповідна довідка. З липня 2012 року відповідач значиться зареєстрованим по м. Києву.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.

На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про доцільність задоволення основного позову в частині визначення місця проживання малолітньої дитини, оскільки це відповідатиме інтересам малолітньої дитини, 2006 року народження. При цьому судом враховується принцип 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, проголошеної Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй: малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матір'ю.

Будь-яких підстав для визнання місця проживання малолітньої дитини спільно із батьком судом не встановлено. За період знаходження даної справи в суді відповідач кілька разів змінив місце свого проживання, тобто суд може зробити висновок, що останній не має постійного місця проживання, житлом не забезпечений, відповідно не в змозі забезпечити малолітню дитини з огляду на її вік окремо обладнаною кімнатою для навчання, відпочинку та дозвілля. Доказів належних умови для проживання малолітньої дитини сприятливих для її виховання та розвитку відповідачем надано не було. Довідки про відвідування дитячого садочку та гуртків малолітньою ОСОБА_3 в м. Броварах, суд не може покласти в основу рішення про визнання місця проживання дитини з батьком, так як на період проживання дитини з матір»ю остання також відвідувала ДНЗ, позитивно характеризувалася за місцем навчання. При винесенні даного рішення судом також враховується стать малолітньої дитини та вік, необхідність для її нормального розвитку відвідування дошкільних навчальних закладів та школи в подальшому без постійної зміни місця проживання та оточення.

Крім того, суд не може обійти поза увагою ту обставину, що відповідач 24.11.2011 року отримав від позивача згоду на тимчасове пересування в його супроводі на території України малолітньої дочки ОСОБА_3, 2006 року народження в період з 25.11.2011 року по 29.02.2012 року, при цьому по закінченню терміну перебування зобов»язувався забезпечити своєчасне повернення дочки до місця її проживання, тобто фактично дитина передавалася відповідачу тимчасово. З матеріалів справи вбачається, що вже з грудня 2011 року відповідач влаштував дитину до дитячого садочку в м. Бровари, змінивши тим самим, навчальний заклад дитини та місце її проживання, хоча фактично згода останньому була надана лише на пересування по території України Обставини, на які посилається відповідач щодо передачі йому дитини свого підтвердження в судовому засіданні не знайшли є надуманими і такими, що не заслуговують на увагу суду.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку про задоволення основного позову та відмову в задоволенні зустрічного в частині визначення місця проживання малолітньої дитини. Щодо вимог про розірвання шлюбу за основним позовом, то вони є доведеними і такими, що підлягають задоволенню. При цьому дана вимога за зустрічним позовом є такою, що заявлена безпідставно.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 19, 110-112, 160, 161 СК України, ст. ст. 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.. ст.. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

основний позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 23.02.1999 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, актовий запис № 25 - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити ОСОБА_1 шлюбне прізвище ОСОБА_1.

Визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 спільно із матір'ю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою АДРЕСА_1.

в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа орган опіки та піклування Броварської міської ради Київської області про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Броварський міськрайонний суд Київської області.

Суддя Н. П. Маценко