АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/1855/2012 р. .
Справа № 2/2033/145/2012 Головуючий І-ої інстанції: Бобко Т.В.
Категорія: договірні Доповідач: Івах А.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Варюшичевої А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, подану в особі її представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, Дванадцята Харківська державна нотаріальна контора про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2012 року позов задоволено частково, ухвалено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 за договором позики з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних від простроченої суми по 91834 грн. 50 коп. з кожного.

У задоволенні позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 суми пені з урахуванням подвійної облікової ставки НБУ за договором позики у розмірі 25540,94 грн. з кожної відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

За положеннями ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої

інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що між останньою та СПД-ФО ОСОБА_8, померлим 6 квітня 2010 року, був укладений договір позики від 24 червня 2005 року, за умовами якого позивач передала ОСОБА_8 грошові кошти в сумі 300772 грн. 50 коп., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно 59500 доларів США, а він зобовязався повернути борг у строк до 24 червня 2009 року.

Оскільки за життя ОСОБА_8 грошове зобовязання не було виконане, із застосуванням вимог ст.625 ЦК України сума боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3% річних від простроченої суми за період з 25 червня 2009 року по 28 квітня 2011 року судом визначена у розмірі 367337 грн. 99 коп.

Оскільки відповідачі є спадкоємцями першої черги спадкування за законом, у встановлений шестимісячний строк вони звернулися до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, а на момент смерті спадкодавця йому на праві власності належало майно на суму 355391 грн. 00 коп. та 3500 доларів США, суд дійшов висновку, що спадкоємці мають задовольнити вимоги кредитора спадкодавця у межах вартості успадкованого майна.

Погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на

підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Наявні матеріали справи свідчать, що 24 червня 2005 року між позивачем ОСОБА_3 та СПД ФО ОСОБА_8 укладено договір позики на суму 300772 грн. 50 коп.(а.с.70, 164).

Згідно свідоцтва про смерть, його копія на а.с.11, ОСОБА_8 2 квітня 2010 року помер.

Спадкоємцями першої черги права на спадкування за законом, у відповідності до вимог ст.1261 ЦК України, є дружина померлого ОСОБА_1, його доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та його мати ОСОБА_6

Вказані особи в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини звернулися до Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, що підтверджується повідомленням завідувача вказаної нотаріальної контори №735-01-7 від 30 березня 2011 року (а.с.30).

Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Крім вказаних осіб із заявою про прийняття спадщини до тієї ж нотаріальної контори 14 червня 2010 року звернулася і позивач ОСОБА_3, яка є сестрою померлого. 8 липня 2010 року остання звернулась з претензією, просила Дванадцяту Харківську державну нотаріальну контору внести запис у спадкову справу про наявність кредитора у померлого ОСОБА_4І.(а.с.18, 30).

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного процесуального закону позивачем не надано як суду першої інстанції, так і апеляційної інстанції належних та допустимих доказів на обґрунтування та доведеність своїх позовних вимог.

Так, суд вважав встановленим, що на момент смерті ОСОБА_8 йому на праві власності належало нерухоме майно:

- квартира АДРЕСА_1 вартістю 141780,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 22 березня 2006 року (а.с.14);

-квартира АДРЕСА_2 вартістю 100000,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 18 червня 2008 року (а.с.15);

- квартира АДРЕСА_3 вартістю 63641,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 29 липня 2008 року (а.с.16);

- квартира АДРЕСА_4 вартістю 16970,00 грн. на підставі договору купівлі-продажу від 23 жовтня 2007 року (а.с.17).

Крім того, ОСОБА_8 на момент смерті належали на праві власності грошові кошти на депозитних рахунках в ПАТ КБ «ПриватБанк»в сумі 33000, 00 грн. на підставі договору від 21 грудня 2009 року та 3500,00 доларів СІІІА на підставі договору від 21 грудня 2009 року.

Загальну вартість спадкового майна суд визначив у розмірі 355391 грн. та 3500 доларів США.

Разом з тим, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів на предмет того, що на момент смерті ОСОБА_8 право власності на вказані житлові приміщення дійсно було зареєстровано за ним.

Не визначена дійсна вартість спадкового майна.

Померлий ОСОБА_8 перебував у шлюбі з відповідачем у справі ОСОБА_1

Майно, яке суд вважав спадковим, придбано ОСОБА_8 в період шлюбу.

За нормами ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув.

Відповідно до ч.1 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобовязані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобовязаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

На час розгляду справи розмір частки у спадковому майні кожного із спадкоємців, як і її вартість, фактично не визначені.

Встановлення таких фактичних обставин справи має важливе значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин, суд першої інстанції допустив неповноту зясування обставин, що мають значення для справи; його висновки в повній мірі не відповідають фактичним обставинам справи; не прийняв належних заходів щодо виконання всіх вимог цивільного судочинства для вирішення справи згідно із законом та поспішно ухвалив рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, яке не відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України.

Вказані вище обставини, виходячи із вимог ч.1 ст.309 ЦПК України, є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 слід відмовити за недоведеністю обставин, на які остання посилалась як на підставу своїх позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 11 січня 2012 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: