Справа № 2/1612/223/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2012 року Комсомольський міський суд

Полтавської області

в складі: головуючого судді Таранкової І.М.

при секретарі Васютченко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку Приват Банк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Просили стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитно-заставним договором в сумі 57 297, 63 грн. та судові витрати : судовий збір в сумі 572,98 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Позовні вимоги мотивують тим, що 29.07.2008 року між банком та відповідачем був укладений договір № РLКРAN36721712 про надання кредиту в сумі 79666 грн. 36 коп. на термін до 28.07.2015 року, а відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Відповідно договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку : щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти ( щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобовязань за договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

В порушення умов договору, боржник не виконує належним чином зобовязання щодо погашення заборгованості за договором та сплаті відсотків за користування кредитом. Внаслідок цього, заборгованість за договором кредиту станом на 12.08.2011 року становить 57 297,63 грн., яка складається з :

41 511,17 грн. заборгованість за кредитом;

8 111,56 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом;

2 239,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

2 468,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафи відповідно до договору :

250,00 грн. штраф ( фіксована частина) ;

2 176,55 грн. штраф ( процентна складова) .

Представник позивача в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позовній заяві.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала повністю. Надала суду заперечення, в яких просила в позові відмовити повністю, посилаючись на його необґрунтованість і безпідставність.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази, надані сторонами, на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає до задоволення повністю.

Судом встановлено, що 29.07.2008 року між ПАТ КБ Приватбанк та відповідачем ОСОБА_1 був укладений кредитно-заставний договір № РLКРAN36721712. Відповідно до умов договору ПАТ КБ Приватбанк надав відповідачу кредит в сумі 79666 грн. 36 коп. на термін до 28.07.2015 року. Відповідач в свою чергу зобовязувалася повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому договором.

В забезпечення зазначеного договору позичальник надає в заставу банка автомобіль НОМЕР_1. Відповідно до п.7.1. договору застава забезпечує вимоги банку.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

В порушення умов договору, боржник не виконав належним чином зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитно-заставним договором та сплаті відсотків за користування кредитом. Внаслідок цього, заборгованість за договором станом на 12.08.2011 року становила 57 297,63 грн., яка складається з :

- 4 1511,17 грн. - заборгованість за кредитом;

- 8 111,56 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 2 239,60 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 2 468,75 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

- 250,00 грн. штраф (фіксована частина);

- 2 716,55 грн. штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком ( а.с. 4-5).

Відповідно до п. 12.1 в разі затримання сплати позичальником частини наданого кредиту або процентів щонайменше на 1 календарний місяць настає подія дефолту, в наслідок якої позичальник повинен передати предмет застави у володіння банку або усунути подію дефолту іншим шляхом.

З письмових заперечень, наданих суду відповідачем ОСОБА_1, вбачається, що в вересні 2009 року нею був пропущений термін виконання зобовязання щодо погашення заборгованості за кредитно-заставним договором.

22.12.2009 року відповідач ОСОБА_1 передала згідно акту прийому-передачі від 22.12.2009 року ( а.с. 36) представнику банка ОСОБА_2 заставний автомобіль і доручила банку передати його на реалізацію по риночній ціні і направити виручені кошти на погашення заборгованості, а також оформила довіреність про уповноваження на розпорядження заставним автомобілем на ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2 ( а.с.40).

04.08.2010 року автомобіль, переданий в заставу банку, був реалізований. Вартість реалізації становила 37 880,00 грн. Отримані кошти від реалізації автомобіля були розподілені за рахунками відповідно до п.п.4.7 договору, а саме:

498,04 грн. витрати, пов'язані з реалізацією автомобіля;

- 2 479,49 грн. та 219,75 грн. - в рахунок погашення заборгованості з комісії;

- 6 001,20 грн. - в рахунок погашення заборгованості з пені;

- 10 822,72 грн. та 877,82 грн. в рахунок погашення відсотків за договором;

- 7 388,94 грн. - погашення простроченої заборгованості за кредитом;

- 9 592,04 грн. - погашення заборгованості за кредитом.

Згідно умов договору при зверненні стягнення на предмет застави в позасудовому порядку шляхом його продажу банк встановлює початкову ціну предмета застави. Розмір оціночної вартості, встановлюється банком, але не нижче 50% від повної вартості зазначеної в договорі. Вартість предмета застави визначена договором і становила 54 160,00 грн.

Суд вважає, що банком не було допущено будь-яких порушень щодо продажу автомобіля за ціною нижче визначеної договором, оскільки 50% від 54160,00 грн. становить 27 080,00 грн., а автомобіль був реалізований за ціною 37 880,00 грн., що не виходить поза межі вартості визначеної договором.

На момент реалізації автомобіля станом на 04.08.2010 року за відповідачем рахувалася заборгованість в розмірі 77 509,67 грн.

Відповідно до п.п.13.7 договору у разі, якщо грошової суми, отриманої від реалізації автомобіля, недостатньо для повної сплати всіх забезпечених вимог, непогашена частина зазначених вимог становить заборгованість позичальника перед банком, яка негайно належить до сплати банку.

Враховуючи, що на момент реалізації автомобіля станом на 04.08.2010 року заборгованість за кредитом становила 77 509,67 грн., а предмет застави - автомобіль, був реалізований за 37 880,00 грн. Залишок заборгованості позичальника перед банком становив 39 629,67 грн. (77 509,67 - 37 880,00 = 39 629,67 грн.). Таким чином, коштів виручених від реалізації автомобіля, переданого в заставу банку, не вистачило, щоб покрити всю заборгованість.

Відповідач ОСОБА_6 в судовому засіданні показала, що представник Комсомольського відділення Полтавського ДРУ Приватбанку ОСОБА_2 дав їй розяснення та запевнив її, що найбільш вигідним варіантом погашення кредиту та скасування заборгованності за кредитно-заставним договором буде передача заставного майна банку для подальшої реалізації. При цьому грошового розрахунку фактично не буде проводиться, тому що буде здійснений взаємозалік зустрічних вимог між сторонами та відбудеться припинення договірних відносин. Отримавши такі усні розяснення представника відділення банку, вона була впевнена у дійсному припиненні кредитно-заставного договору та звільненні її від зобовязань сплачувати кошти.

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача , що після передачи нею заставленого майна банку договірні відносини за кредитно-заставним договором з нею були припинені, оскільки з її письмових заперечень, наданих суду, вбачається, що після передачи автомобіля вона продовжувала отримувати повідомлення від банку про необхідність сплати заборгованості ( а.с. 30-31). Відповідач не надала суду допустимих доказів на підтвердження припинення договірних відносин з позивачем.

Суд вважає, що вимога відповідача щодо застосування строків позовної давності в частини стягнення пені, штрафів не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки ( штрафу, пені).

Статтею 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Відповідно до п.п.14.11 укладеного сторонами договору вони встановили строки позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, винагороди та процентів за користування кредитом, неустойки тривалістю 5 років.

Сторони письмово підтвердили свою згоду на збільшення позовної давності, що зазначено в п.п.14.11 договору.

Суд вважає, що доводи відповідача про відсутність боргу за кредитним договором, в звязку з передачею заставного автомобіля банку, є хибними і не можуть бути прийняти до уваги.

В п.п.15.1. договору зазначено, що у частині сплати винагороди за надання фінансового інструменту, що сплачується в момент надання кредиту - набуває чинності з моменту його підписання обома сторонами, в інших частинах - з моменту надання позичальником розрахункових документів або оформлених касових документів з метою використання кредиту в межах зазначених у них сум, і діє в обсязі виданих позичальникові коштів до повного виконання сторонами зобов'язань за договором.

В п.п.12.2.4 договору зазначено, що при переході предмета застави у володіння банку умови договору зберігають чинність для сторін, за винятком права користування предметом застави.

Згідно п.п.6.2.6. договору у разі недостатності предмета застави для забезпечення виконання усіх грошових зобов'язань за договором, додатково надати банку у заставу майно позичальника або третіх осіб, які готові виступати майновими поручителями позичальника, за погодженням з банком.

Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ПАТ КБ Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості підлягають до задоволення в повному обсязі.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 88, 213-215 ЦПК України ст.ст. 526, 530, 550, 610, 611, 624 ЦК України,

р і ш и в :

Позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_1 - задовольнити

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_2, проживаючої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 3111 в обласному управлінні Національного банку України м. Дніпропетровськ, МФО 305299 заборгованість за кредитним договором в сумі 57297 грн. 63 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційного банку ПриватБанк, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, , р/р 0001 в обласному управлінні Національного банку України м. Дніпропетровськ, МФО 305299 судовий збір в розмірі 572 грн. 98 коп. та витрати по оплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду цивільної справи у розмірі 120 грн.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис ОСОБА_7

З оригіналом вірно:

Суддя І.М.Таранкова