Справа № 22-ц-1190/12 Головуючий у 1 інстанції: Фарина Л.Ю.
Провадження № 22-ц/1390/1190/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Зубарєвої К.П., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2011 року вищевказаний позов задоволено.

Шлюб, зареєстрований 04.03.1989 року відділом ЗАГСу м. Сокаль Львівської області, актовий запис № 25, між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 розірвано.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що суд ухвалив рішення у її відсутності, не зясувавши обставин, що мають значення для справи, формально розглянув справу, не зясував фактичні взаємини подружжя та дійсні причини подачі позову про розірвання шлюбу, не вжив необхідних заходів для примирення.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 04.03.1989 року, мають одну дочку - ОСОБА_5, 13.07.1989 р. н., яка вже повнолітня.

Задовольняючи позовні вимоги, суд вірно виходив з того, що сторони припинили сімейні відносини, подальше проживання подружжя та збереження сімї неможливе, так як позивач цього не бажає, оскільки має намір зареєструвати шлюб з іншою жінкою, з якою у них є спільна дитина, тобто він фактично уже створив нову сімю.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї.

Виходячи зі змісту ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини- інваліда та інші обставини життя подружжя.

Згідно із ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам іхніх дітей, що мають істотне значення.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та наданням сторонам строку на примирення.

Також в пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя розяснено, що суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно зясувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя, використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей.

Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Сокальського районного суду Львівської області від 15 серпня 2011 року, провадження у справі було зупинено та надано сторонам строк для примирення та збереження сімї до 03.10.2011 року (а. с. 14).

Наведене свідчить, що районний суд підставно задовольнив позов та розірвав шлюб.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, відповідачкою не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, тому підстав для їх задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Зубарєва К.П.

ОСОБА_6