КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1414/5927/2012 р.
Провадження № 2/1414/2501/2012 р.
13.12.2012 року м.Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого по справі судді - Беспрозванного В.В.,
при секретарі судового засідання - Харитонової І.В.,
за участю позивача - ОСОБА_2,
представника позивача - ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, -
У жовтні 2012 року позивач звернувся до суду із позовною заявою до Миколаївської міської ради, в якій просив суд визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок, який розташований в м. Миколаєві по вул. Ударна, 21.
Змінивши підстави позову, ОСОБА_2 остаточно просив визнати за ним право власності в порядку набувальної давності.
В обґрунтування позову позивач вказував, що 04.02.2002 року померла його мати ОСОБА_4. Після її смерті відкрилась спадщина на все майно, що належало їй за час життя.
23.06.2004 року державним нотаріусом Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності асоціації імені ОСОБА_5 та розташована в м. Миколаєві, розміром 4,00 умовних кадастрових гектарів,
Позивач стверджує, що крім вище вказаної земельної ділянки його матері фактично належав житловий будинок, який розташований в м. Миколаєві по вул. Ударна, 21, та, посилаючись на відсутність правовстановлюючих документів та на факт відкритого безперервного володіння житловим будинком, просив визнати за ним право власності в порядку набувальної давності на зазначене нерухоме майно.
У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, та просили позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином і своєчасно.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд в порядку статті 169 ЦПК України, за згодою представника позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача та його представника, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.02.2002 року померла мати позивача - ОСОБА_4 (а.с. 4). Після її смерті відкрилась спадщина на все майно, що належало їй за час життя. Так, 23.06.2004 року державним нотаріусом Пятої Миколаївської державної нотаріальної контори позивачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті його матері на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності асоціації імені ОСОБА_5 та розташована в м. Миколаєві, розміром 4,00 умовних кадастрових гектарів (а.с. 6). Крім вище вказаної земельної ділянки, померлій фактично належав житловий будинок, який розташований в м. Миколаєві по вул. Ударна, 21, що обєктивно підтверджується довідкою з державного архіву Миколаївської області від 05.06.2012 року (а.с. 7).
Відповідно до довідки ММБТІ від 03.05.2012 року право власності на житловий будинок № 21 по вул. Ударна, в м. Миколаєві зареєстроване за радгоспом ім. Карла Маркса на підставі реєстраційного посвідчення, виданого 11.05.1988 року згідно рішення виконкому Жовтневої районної ради від 15.04.1988 р.№ 76 (а.с. 9). Разом з тим, радгосп (колгосп) ім. Карла Маркса був ліквідований, а житловий фонд, в тому числі спірний будинок, на баланс правонаступників не передавався (а.с. 10).
Про той факт, що за життя матері позивача фактично належав спірний будинок, вказує довідка форми №3, з якої вбачається, що мати проживала у спірному житловому будинку з 09.11.1956 року і по момент смерті, при цьому сплачувала всі комунальні послуги (а.с. 11).
Позивач є єдиним спадкоємцем після смерті своєї матері, оскільки його рідний брат ОСОБА_6 помер 19.02.2004 року. На сьогоднішній день позивач продовжує проживати у спірному житловому будинку. Позивач добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком, здійснює поточні ремонти. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні в якості свідків - ОСОБА_7 та ОСОБА_8Є, які зазначали, що спірний будинок надавався сімї ОСОБА_4 як переселенцям із Західної України, працевлаштованим у сільськогосподарське підприємство з правом викупу житла.
Таким чином, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт добросовісного та безперервного володіння ОСОБА_4 та позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років.
Ст. 16 ЦКУ передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.
Відповідно до ч.І ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.
Набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі.
Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Набувальна давність (або давність володіння) відноситься до первісних способів набуття права власності, тому що права набувача основані не на минулій власності чи відносинах правонаступництва, а на обов'язковій сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 344 ЦК України, до яких насамперед відносяться законний об'єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).
Згідно п.8 Прикінцевих та перехідних положень до діючого ЦК України правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Слідуючи змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Державна реєстрація права власності на нерухоме майно (саме право власності та інші речові права підлягають державній реєстрації) у цьому випадку не є підставою виникнення права власності, оскільки воно виникає на підставі набувальної давності. Реєстрація визначає лише момент виникнення права власності, але не є підставою для його набуття. Це означає, що право власності виникає на підставі набувальної давності і, водночас, закріплюється за новим власником у момент його державної реєстрації.
Згідно з ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів.
Враховуючи те, що у судовому засіданні підтвердився факт добросовісного та безперервного володіння позивачем спірним житловим будинком, а також користування ним понад 10 років, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог.
Керуючись ст. ст. 208- 209, 213-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
Позов ОСОБА_2 до Миколаївської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності - задовольнити у повному обсязі.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок, який розташований в м. Миколаєві по вул. Ударна, 21.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Безпрозванний