АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/1137/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 18 Доповідач - Романюк М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Петренко І.О., Котушенко С.П.

при секретарі Майній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», 3-я особа ОСОБА_3 про зміну умов договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених та уточнених вимог посилалася на те, що 29.09.2008 р. між нею та відповідачем був укладений кредитно-заставний договір № DNHDAN02002386, за яким вона отримала кредит у розмірі 12 047, 59 доларів США на строк до 28.09.2015 р. зі сплатою за користування ним 15% річних для придбання автомобіля, що одночасно був заставлений у забезпечення повернення цього кредиту. У подальшому зазначений автомобіль був вилучений у позивачки співробітниками відповідача з посиланням на невиконання нею умов договору в частині повернення кредиту. Умови зазначеного кредитно-заставного договору позивачка вважає такими, що підлягають зміні, оскільки єдиним законним засобом платежу на території України є гривня, а отже визначення розміру зобовязання в іноземній валюті суперечить ст.524 ЦК України та ст.35 Закону України «Про ОСОБА_4 України». Крім того, за час виконання договору курс долару США відносно гривні змінився з 4,98 грн./долар США до 7,99 грн./долар США, а отже відбулася істотна зміна становища, що існувало на час його укладання, а продовження виконання договору на таких умовах є несправедливим. Також зазначила, що покладання валютних ризиків на неї як позичальника створює істотний дисбаланс прав та обовязків сторін, що суперечить ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». З урахуванням викладеного просила змінити умови укладеного між сторонами кредитно-заставного договору від 29.09.2008 р. № DNHDAN02002386, а саме передбачити можливість зміни графіку погашення кредиту шляхом укладання додаткової угоди та визначити, що всі зобовязання за договором виконуються гривнею за курсом 4,98 грн./долар США. Також просила зобовязати відповідача здійснити перерахунок заборгованості за договором за період з вересня 2008 р. виходячи з валютного курсу 4,98 грн./долар США.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційних скаргах позивачка та 3-я особа посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з їх незаконності та необґрунтованості.

З таким висновком суду можна погодитися, оскільки суд дійшов його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених в судовому засіданні доказами, з дотримання норм матеріального й процесуального права.

Судом встановлено, що 29.09.2008 р. між позивачкою та відповідачкою був укладений кредитно-заставний договір № DNHDAN02002386, за яким позивачка отримала кредит у розмірі 12 047, 59 доларів США на строк до 28.09.2015 р. зі сплатою за користування ним 15% річних для придбання автомобіля DAEWOO Matiz, що одночасно був заставлений у забезпечення повернення цього кредиту.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч.3 ст.533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійснені розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю»операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_4 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

З урахуванням зазначеного суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що з боку відповідача порушень закону щодо використання іноземної валюти не було.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи апелянтів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до незгоди з висновками суду по оцінці доказів та особистого тлумачення апелянтами норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Крім того, як вбачається з заявлених вимог, права 3-ї особи оскаржуваним рішенням суду не порушуються.

Керуючись ст.ст.307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 20 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: