Справа № 1327/2-718/11 Головуючий у 1 інстанції: Мелешко С.І.
Провадження № 22-ц/1390/5962/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, про поділ майна подружжя ,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся з позовом, з врахуванням доповнених вимог, прийнятих судом, про поділ майна подружжя з визнанням права власності за кожним із сторон на ? частину такого майна. Вважає, що поділу як майно подружжя підлягає: квартира № 46 в будинку № 2а на вулиці С.Бандери у м.Червонограді, 2 контейнери, палатка на Червоноградському міському ринку, а також речі, що знаходяться у вказаній квартирі встановлені вхідні металеві двері вартістю 2 000 грн., шафа-купе (мала) вартістю 5 000 грн., домофон вартістю 1 000 грн., двері до ванної вартістю 1 500 грн., шафа-купе (велика) вартістю 15 000 грн., 2 телевізори вартістю 10 000 грн. та 4 000 грн., світильник вартістю 1 000 грн., тумбочка під телевізор вартістю 800 грн., музичний центр вартістю 2 500 грн., стіл вартістю 1 500 грн., диван-ліжко вартістю 5 000 грн., 2 сателітарні антени вартістю 2 500 грн., кондиціонер вартістю 2 000 грн., двері на балкон вартістю 2 400 грн., вікна вартістю 5 000 грн., двері на кухню вартістю 1 500 грн., кухонні меблі вартістю 5 000 грн., холодильник вартістю 4 000 грн., пральна машина вартістю 3 000 грн., витяжка вартістю 800 грн., мікрохвильова піч вартістю 1 500 грн., кухонні меблі вартістю 800 грн., плита газова вартістю 2 500 грн., сантехніка на суму 7 200 грн., бойлер вартістю 800 грн. Вказує, що шлюб між ним та відповідачем розірвано в судовому порядку, щодо поділу майна між ними не досягнуто згоди. Просить позов задовольнити, не заперечує проти виділення вказаного майна відповідачеві з компенсацією йому половини вартості цього майна.

Рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 11 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_2 В апеляційній скарзі посилається на те, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, ухваленим при неповно зясованих обставинах справи, з порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що спірне майно придбане сторонами під час перебування їх в шлюбі. Вказує, що під час перебування в шлюбі він працював, спірне майно придбане за спільні кошти, чого суд не взяв до уваги та всупереч вимогам ст.ст.63,70 СК України відмовив в позові. Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення його позову та визнання за ним права власності на ? частину спірної квартири, виділити із спільного майна йому шафу- купе, холодильник та душову кабіну на загальну суму 25 000 грн. із зобовязанням відповідача відшкодувати йому ? вартості спільного майна на суму 129 323 грн.

ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечила, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Представник банку проти доводів апеляційної скарги в частині поділу квартири заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід задовольнити частково, оскільки суд першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову в частині поділу спірної квартири, зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості вимог ОСОБА_2; висновки суду в цій частині не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду в цій частині погодитися не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення у зазначеній вище частині цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених

Відповідно до ст. ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, між сторонами 1 жовтня 1983 року укладено шлюб, який розірваний судом 11 червня 2009 року. Від цього шлюбу сторони мають двоє на даний час повнолітніх дітей. Під час шлюбу сторони придбали квартиру № 46 в будинку № 2а на вулиці С.Бандери у місті Червонограді, що стверджується договором купівлі-продажу від 27 грудня 2006 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано за ОСОБА_5 (а.с.41,170).

27 грудня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_5 укладено кредитний договір для купівлі цього житла (а.с.40). Позичальником за вказаним кредитним договором є ОСОБА_5 за посвідченої нотаріально згоди ОСОБА_2 (а.с.171), оскільки на час укладення договору сторони перебували в шлюбі. Договір виходить за межі дрібного побутового. Спірна квартира була передана в іпотеку відповідно до договору (а.с.52-53), якою забезпечено виконання укладеного кредитного договору. Зобовязання по вказаному вище кредитному договору виконуються належним чином.

Відповідно до ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює права та обовязки для другого з подружжя. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обовязки щодо спільно нажитого в шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобовязань за кредитом. До складу майна подружжя, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне на час розгляду справи, а також те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї (ч.4 ст. 65 СК). Положення ст. 65 СК України щодо порядку розпорядження майном, яке є у спільній сумісній власності подружжя, регулюють відносини, що стосуються розпорядження майном.

Посилання суду першої інстанції на те, що спірна квартира перебуває в іпотеці (під забороною) та не підлягає поділу як майно подружжя, не заслуговує на увагу, оскільки відповідно до ч.3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сімї, то майно, одержане за цим договором є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Тому, за загальним правилом, майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю подружжя. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України). Перебування придбаного в шлюбі інерухомого майна в іпотеці та положення договору в частині, що іпотекодавець не має права розпоряджатися майном без згоди іпотекодержателя до закінчення терміну дії договору, не означає, що в судовому порядку неможливо поділити спільне майно подружжя шляхом визнання права власності, оскільки право володіння та користування майном не заборонено, а поділ майна не є розпорядження ним. Відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця, має всі його прав і несе його обовязки.

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Статтею 70 цього Кодексу встановлено, що в разі поділу майна, яке є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Колегія суддів таких підстав не знаходить та приходить до висновку про поділ спірної квартири як майна подружжя у рівних частках.

Таким чином, у результаті придбання сторонами квартири в кредит під час перебування в шлюбі боргові зобовязання несуть як дружина, яка підписала договір, так і чоловік.

Колегія суддів приходить до висновку, що ОСОБА_5 є позичальником по кредитному договору в час шлюбу сторін зі згоди другого з подружжя, отже вона діяла в інтересах сімї. Тому кредитні зобовязання не можуть стосуватися лише її прав та обовязків. Оскільки кредитний договір є правочином щодо отримання у власність грошових коштів під час шлюбу, то цим створюються обовязки для другого з подружжя відповідно до ст. 1054 ЦК України, на що ОСОБА_2 дав свою згоду, яка посвідчена нотаріально.

З висновком суду про відмову у задоволенні вимоги про поділ спірної квартири та визнання права власності на частину цієї квартири за позивачем погодитися не можна, оскільки право власності на спірну квартиру виникло після державної реєстрації, що відповідає вимогам ст.ст. 340,640 ЦК України.

Встановлено, що після розірвання шлюбу між сторонами зобовязання за кредитним договором виконуються відповідачем, що не позбавляє її права поділу цих зобовязань із ОСОБА_2 Однак, така вимога нею не ставиться.

За таких обставин оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні вимоги про поділ спірної квартири, не може вважатися законним і обґрунтованим. Відтак, в цій частині рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної вимоги.

В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Встановлено, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вимог, що інше майно придбано сторонами в шлюбі. Навпаки, ці його твердження спростовані наданими доказами про придбання майна після розірвання шлюбу (а.с119-136,254-268).

При встановленні зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів. Суд правильно визначив характер спірних правовідносин та встановив дійсні обставини справи.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки в цій частині ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду в зазначеній частині.

Керуючись ст.303, п.1,2 ч.1, ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 11 липня 2012 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про поділ квартири № 46 в будинку № 2а на вулиці С.Бандери у місті Червонограді Львівської області як майна подружжя, скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_5 право власності за кожним на ? квартири № 46 в будинку № 2а на вулиці С.Бандери у місті Червонограді.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду Львівської області Т.І.Приколота