Справа №2-733/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.02.2012 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого- судді Якиміва Р.В.

секретаря Бортника Р.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Калуші цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Калуської міської ради до ОСОБА_4, КП „ЖЕО № 1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: Калуське МВ УМВС, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Калуська міська рада про визнання незаконним зняття з реєстрації неповнолітньої особи, суд-

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із зазначеним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач ОСОБА_4Л у червні 2008 року зареєструвала своє та місце проживання своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_5 (02.10.1995 р.н.) АДРЕСА_1. При цьому попередньо відповідач зняла з реєстрації неповнолітню дитину із попереднього місця проживання. Вчинення відповідачкою дій по знятті з реєстрації неповнолітньої дитини та реєстрації її за новим місцем проживання без згоди органу опіки і піклування є порушення вимог ст. 12 Закону України „Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», оскільки в даному випадку порушені права неповнолітньої дитини. При оформленні документів на зняття з реєстраційного обліку неповнолітньої ОСОБА_5 та реєстрація її тимчасового місця проживання в квартирі, яка знаходилась на броні, потрібна була згода органів опіки і піклування. Однак, ні відповідачка ОСОБА_4 ні начальник «ЖЕО № 1 при здійсненні дій, спрямованих на зняття та постановлення на реєстрацію неповнолітньої дитини не дотримались порядку передбаченого чинним законодавством. Вказує в позовній заяві, що діти мають право користування житлом, яке належить їм батькам, нарівні з останніми. Про це свідчить ч.1 ст.405 Цивільного кодексу України та ст.18 Закону України «Про охорону дитинства». І це незалежно від наявності в неповнолітніх дітей іншого житла. Ст. 18 вищевказаного Закону передбачає, що органи опіки і піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, що їх замінюють, майнових та житлових прав. Зняття з реєстрації місця проживання неповнолітньої дитини без згоди органів опіки і піклування прирівнюється до відмови від належних їй майнових прав на житло. Тому ОСОБА_4 порушила права своєї дитини, не взявши дозволу у відповідному органі на те, щоб зняти дитину з реєстрації. А відповідно працівники відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ГУ МВС України за місцем проживання вчинили правочин, який суперечить законодавству, не витребувавши при знятті з реєстрації дитини дозвіл органів опіки і піклування. А значить даний правочин є недійсним. Відповідно до вимог ст. 215, 216 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, як встановлені законом. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлені законом (нікчемний правочин). Просить суд визнати незаконним зняття з місця реєстрації неповнолітньої ОСОБА_5 та реєстрації її за новим місцем проживання.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить задовольнити позов.

Представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просять суд своїм рішенням відмовити позивачу в задоволенні позову з наступних підстав. Вказуює, що зміна місця проживання та реєстрації відповідачки та її неповнолітньої доньки в червні 2008 року була викликана захистом інтересів неповнолітньої доньки відповідачки, оскільки, за попереднім місцем проживання ІНФОРМАЦІЯ_1 відсутні належні санітарні умови для проживання. Крім того, зміна реєстрації місця проживання була здійснена на підставі доручення, виданого попереднім наймачем житла по вул. Чорновола, 33/3 на імя ОСОБА_4 в тому числі, з правом здійснення реєстрації осіб на даній житловій площі за вказаною адресою. Вказуює, що процедура зняття з реєстрації та реєстрації за новим місцем проживання не є правочинами в розумінні ст. ст. 202, 203 ЦК України, а тому до них не можуть бути застосовані наслідки недійсності правочину, передбачені ст. ст. 215, 216 ЦК України.

Представник відповідача КП «ЖЕО № 1» в судове засідання зявилася, та пояснила суду, що будинок по вул.Грушевського,92/3 на балансі в КП «ЖЕО №1» не перебуває, а також в матеріалах справи не має жодного документу, який би директор чи інший працівник посвідчив на зняття з реєстрації. Також КП «ЖЕО № 1» не несе відповідальність за реєстрацію чи зняття з реєстрації. Просить позов задоволити у частині де відповідач є орган ВГІРФО та ОСОБА_4

Представник третьої особи Служби у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Калуського МВ УМВС України в Івано-Фрранківській області в судове засідання не зявився, заяви на адресу суду не подав. Однак, з пояснень, наданих начальником СГІРФО Калуського МВ УМВС України в Івано-Франківській області на імя першого заступника Калуського міського голови вбачається, що зняття з реєстрації ОСОБА_4 та її неповнолітньої доньки ОСОБА_5 в червні 2008 року відбулося на підставі заяви ОСОБА_4 завіреної підписом та печаткою директора КП «ЖЕО № 1» та доручення гр. ОСОБА_6 Також, вказано, що отримання додаткових документів, як згода органу опіки та піклування, для здійснення процедури зняття з реєстрації та реєстрації за новим місцем проживання не передбачено діючим законодавством, зокрема, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Представник третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_7 міської Ради в судове засідання явку представника не забезпечив, однак, подав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає повністю та просить справу слухати у відсутність його представника.

Заслухавши пояснення учасників процесу, зясувавши обставини справи та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає позов таким, що не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Статтею 29 Цивільного кодексу України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» ст. 6 встановлено, що громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

Для реєстрації особа подає:

●письмову заяву.

●паспортний документ. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України.

●квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати;

●два примірники талона зняття з реєстрації.

Забороняється вимагати для реєстрації місця проживання подання особою інших документів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка ОСОБА_4 подала необхідні документи для зняття з місця попередньої реєстрації та реєстрацію за новим місцем проживання (заява, доручення).

Подання згоди органу опіки та піклування на зміну місця проживання дитини діючим законодавством не передбачене.

Посилання позивача на положення ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», де для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону, є безпідставним, оскільки, зміна місця проживання та його реєстрація не є правочинами в розумінні ст. ст. 202, 203 ЦК України.

У звязку з цим до даних правовідносин неможливим є застосування норм ст. ст. 215, 216 ЦК України щодо визнання правочину недійсним з підстав невідповідності його вимогам закону або визнання такого правочину нікчемним (недійсність якого встановлена законом).

На підставі викладеного, керуючись ст. 33 Конституції України, ст. ст. 29, 202, 203, 215, 216, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 6, 7, 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», суд-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Органу опіки та піклування Калуської міської ради до ОСОБА_4, КП „ЖЕО № 1, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів: Калуське МВ УМВС, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача: Калуська міська рада про визнання незаконним зняття з реєстрації неповнолітньої особи відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: