Справа №22-ц-621/12Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія52Доповідач у 2 інстанції Кулішенко
УХВАЛА

Іменем України

15 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Лащенка В.Д.,

суддів: Корзаченко І.Ф., Кулішенка Ю.М.,

при секретарі : Соловйову А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Центростальконструкціяна рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Центростальконструкціяпро стягнення заробітної плати за весь час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, який мотивує тим, що вона була незаконно звільнена з роботи та поновлена на посаді за рішенням Ірпінського міського суду від 11 вересня 2007 року. Фактично її поновили на посаді лише 09 червня 2008 року. Виконавча служба стягнула на її користь суму відповідно до виконавчого листа 13452 грн. 53 коп. лише в квітні 2008 року після винесення ухвали Верховним Судом України.

За час вимушеного прогулу заборгованість по заробітній платі зросла та склала 33394 грн. крім цього за наказом №45 від 28 грудня 2008 року всім працівникам були підвищені посадові оклади на 15%, а тому борг по зарплаті становит 36432 грн.

Просила стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за весь час вимушеного прогулу в розмірі 36432 грн.

В ході судового розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги, вказавши, що наказом по підприємству №44 від 26 грудня 2007 року працівника були премійовані в розмірі 25% від посадового окладу, а тому сума боргу по зарплаті становить 37557 грн.

В подальшому позивачка остаточно уточнила позовні вимоги, мотивуючи їх тим, що період вимушеного прогулу тривав з 11 вересня 2007 року по 09 червня 2008 року. Із врахуванням середньомісячного заробітку на час звільнення 4158,40 грн. та середньоденного 196,15 грн. заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу становить 36993,89 грн. з врахуванням підвищення посадових окладів на 15% з січня 2008 року та додаткової премії 25% сума боргу становить 39818,89 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2011 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивачки заборгованість по заробітній платі в сумі 36993,89 гривень та судовий збір в доход держави в сумі 370 гривень.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ПАТ Центростальконструкціязвернулося з апеляційною скаргою в якій просить це рішення скасувати та постановити нове про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним та обґрунтованим і відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги? Якими доказами вони підтверджуються? Які факти установлені, що мають значення

для вирішення справи? Які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин?

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, надавши докази відповідно до ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини:

Позивачка працювала у відповідача на посаді начальника юридичного відділу, а з 04.05.2007 року її було незаконно звільнено з роботи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ірпінського міського суду від 11 вересня 2007 року наказ про звільнення ОСОБА_2 визнано незаконним. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

За рішенням Ірпінського міського суду від 11 вересня 2007 року позивачку було поновлено на посаді та стягнуто на її користь 13452,53 грн. за час вимушеного прогулу. Рішення суду було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 14 грудня 2007 року та набрало чинності.

Частково задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки рішення Ірпінського міського суду від 11 вересня 2007 року в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі виконано лише 09.06.2008 року, то із ПАТ Центростальконструкціяна користь позивачки на підставі ст.236 КЗпП України слід було стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 11 вересня 2007 року по 09 червня 2008 рік.

Протокол наглядової ради товариства від 01.06.2008 року був прийнятий з порушенням норм Статуту товариства. Наказ №11-к від 09.06.2008 року про поновлення ОСОБА_2 на роботі був виданий безпідставно, тому що новому керівництву не було відомо про накази, які були видані раніше. Наказом №06к від 23.03.2009 року були внесені виправлення в наказ від 09.06.2008 року №11-к, ОСОБА_2 була не поновлена, а прийнята на роботу з 09.06.2008 року.

Відповідно до ст. 236 КЗпП України в разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Суд першої інстанції правильно визначив, що позивачем строки звернення до суду, встановлені ст. 233 КЗпП України, не порушені.

Так, ст. 233 КЗпП України визначає строк, протягом якого особа може звернутися до суду для вирішення трудового спору, однак між ОСОБА_2 та відповідачем виникли правовідносини з приводу невиконання рішення суду про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Чинне трудове законодавство передбачає покладення на власника або уповноважений ним орган відповідальності за затримку виконання такого рішення суду у вигляді стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та така відповідальність покладається на власника або уповноважений ним орган за наявності їхньої вини без обмеження передбаченим ст. 233 КЗпП України строком.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Центростальконструкція- відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 21 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді :