Справа № 1716/4639/2012
Номер провадження 2/1716/2090/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 грудня 2012 року

Рівненський районний суд Рівненської області в особі:

судді Красовського О.О.

при секретарі Беднарчук Г.П.

з участю представників сторін - ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору, -

в с т а н о в и в :

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що з відповідачем був укладений кредитний договір. Позивач вважає, що умови договору є несправедливими, порушують його права як споживача. А тому покликаючись на положення ст. 41, 99 Конституції України, ст. 3, ч.3 ст. 13, ст.ст 192, 203, 215, 216, 217, 227, 229, 230, 321, ч. 3 ст. 533, ч. 1 ст. 524, ч. 2 ст. 524, ст. 628, 638, ст. 1056-1 ЦК України, ст.ст. 1, 11, 15, 16, 18, ч.6 ст. 19, ч. 3 ст. 22, ст. 24 Закону України Про захист прав споживачів, ст. 3 п.п. "в" та "г" ч. 4 ст. 5, Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", глави 2 Постанови правління НБУ № 119 від 26.03.1998, пп. 6.1, 6.2, 6,3 глави 6 Постанови правління НБУ № 200 від 30.05.2007, ст. 49 Закону України Про банки та банківську діяльність, ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послугпросить суд постановити рішення, яким визнати кредитний договір № RОНSGА від 04 вересня 2008 року не дійсним із застосуванням реституції.

Позивач не зявився в судове засідання. Про час слухання справи сторона була повідомлена належним чином. Від сторони не надходили заяви про відкладення розгляду справи. В судовому засіданні приймає участь представник позивача.

Судом приймається до уваги, що за положеннями частини 3 статті 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Тому суд вважає за можливе застосувати положення ЦПК України щодо можливості розгляду справи без участі позивача.

Представник позивача позов підтримав та пояснив суду про обставини, що описані вище. Додав, що при підписанні даного договору відповідачем було порушено законні права позивача. Деякі положення кредитного договору від 04 вересня 2008 року за своїм змістом і текстом не відповідають законодавству України, інтересам та волі позивача, порушують його права та законні інтереси. Несправедливим є п. 2.3.1 кредитного договору в частині, що банк має право збільшувати розмір процентної ставки за користування кредитом в разі зміни кон'юнктури ринку грошових ресурсів в Україну, а саме: зміни курсу долара США до гривні більше ніж на 10% в порівнянні з курсом долара США до гривні, встановленого НБУ на момент укладення цього договору; зміни розміру відрахувань у страховий (резервний) фонд або зміни середньозваженої ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ). Умови договору про право банку змінювати розмір процентної ставки в односторонньому порядку є недійсними.

Зміст спірного договору суперечить також і частині 2 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів: ні перед укладенням договору, ні протягом його дії, відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування як того вимагає Закон. Відповідно до ч. 12. ст. 10 Закону Про захист прав споживачів, якщо після укладення договору стане очевидним, що послуги, зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобов'язаний негайно повідомити про це споживача.

Виконавець зобов'язаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору.

Споживач має право відмовитися від договору про надання послуг без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому ч. 12. ст. 10 Закону. ОСОБА_4 не попередив Позивача, що його послуги, зважаючи на їх ціну (вартість), явно не задовольнятимуть інтереси і вимоги Позивача, також ОСОБА_4 не попередив і про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це очікувалось під час укладення договору.

Позивачу з боку Банку не надано жодної інформацію про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, не надано інформацію про вірогідність і наслідки такого подорожчання, що спричинило придбання Позивачем продукції (кредиту), яка не має потрібних властивостей, а саме стійкої вартості оплати за кредит.

Розділ 5 даного договору Відповідальність сторін, не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов договору, більше того даний договір містить два пункти відповідальності тільки з боку позичальника, а саме:

- за невиконання прийнятих на себе зобов'язань щодо повернення кредиту Позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0,15% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні ;

- при порушенні позичальником строків платежів по будь якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Спірний договір не містить умов або правил, які б регулювали відповідальність банку: ні за невиконання, ні за неналежне виконання банком умов договору, це є суттєвою умовою (ст. 628 ЦК України), через що договір в цілому, суперечить п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг.

За таких умов просить суд задовольнити заявлений позов.

Представник відповідача позов не визнав. Пояснив, що позивач безпідставно посилається на те, що відповідачем було порушено його права при укладенні кредитного договору, зокрема пунктом 2.3.1, що передбачає право банку змінювати процентну ставку в односторонньому порядку. Адже згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку.

Та позивач не бере до уваги того факту, що дана норма Закону набула чинності 09.01.2009 року, а кредитний договір між сторонами було укладено 04.09.2008 року, тобто до проведення таких змін в чинному Законодавстві. На даний час відсоткова ставка за договором не збільшена, і банк не має права її збільшувати, враховуючи наведене вище.

Позивач безпідставно вказує на те, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання та відповідає вимогам ст. 634 ЦК України. Посилання позивача про те, що банк не попередив позичальника про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, є необґрунтованим, оскільки, прямого обов'язку банку про надання такої інформації позичальнику не було передбачено умовами договору. Позивач міг сам усвідомлювати факт зміни курсу валюти, передбачити можливі ризики.

Позивач вказує на те, що банком не було надано повної інформації стосовно вартості кредиту. Дана обставина спростовується умовами кредитного договору, в яких зазначено всі істотні умови (розмір процентної ставки, сума кредиту, валюта, строк кредитування). Додатково позичальник отримав повну інформацію стосовно загальної вартості кредиту із довідки про загальну вартість кредиту, на якій міститься власний підпис позивача.

Оскільки позивач посилається на недодержання відповідачем вимог, що є необхідними для чинності правочину в момент його укладення (04.09.2008 року), а ст. 257 ЦК України встановлено загальний строк позовної давності тривалістю у три роки, то позивач пропустив строк для пред'явлення такого позову. Враховуючи викладене та керуючись ст. 257, п. 3, 4 ст. 267 ЦК України просить суд застосувати наслідки пропуску строків позовної давності, відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

Як встановлено в судовому засіданні, 04 вересня 2008 року між Приватбанком (надалі - Відповідач, ОСОБА_4, Кредитор), з одного боку та ОСОБА_3 (надалі - Позивач) з іншого боку укладено кредитний договір № RОНSGА від 04 вересня 2008 року (надалі -Договір) про отримання Позивачем кредитних коштів у розмірі 23 920,77 доларів США (двадцять три тисячі дев'ятсот двадцять доларів США 77 центів) на наступні цілі: у розмірі 15853,37 доларів США (п'ятнадцять тисяч вісімсот п'ятдесят три долара США 37 центів) на споживчі цілі з них 15000,00 доларів США (П'ятнадцять тисяч доларів США 00 центів) на споживчі цілі шляхом: видачі готівки через касу, а також у розмірі 450,00 доларів США на сплату винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 326,29 доларів США - для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 77,08 доларів США - для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту, а також у розмірі 8067,40 доларів США (Вісім тисяч шістдесят сім доларів США 40 центів) на сплату страхових платежів, строком з 04.09.2008 року до 04.09.2028 року, та сплати відсотків у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом. Окрім того також було укладено і іпотечний договір до кредитного договору № 908009 від 04 вересня 2008 року, згідно з якого (Відповідачем) було надано Позичальнику (Позивачу) вище зазначену грошову суму (23920,77 доларів США) під забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № № RОНSGА від 04 вересня 2008 року. Забезпеченням, згідно договору іпотеки виступає: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, та земельна ділянка для обслуговування житлового будинку площею 0,1208 гектарів.

На думку суду, позивач безпідставно покликається на те, що відповідачем було порушено його права при укладенні кредитного договору. Так, п. 2.3.1, що передбачає право банку змінювати відсоткову ставку за кредитом в односторонньому порядку. Але згідно ч.2 ст. 1056-1 ЦК України встановлений договором розмір відсотків не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Позивач не бере до уваги того факту, що дана норма Закону набула чинності 09.01.2009 року, а кредитний договір між сторонами було укладено 04.09.2008 року, тобто до проведення таких змін в чинному Законодавстві. На даний час відсоткова ставка за договором не збільшена, і банк не має права її збільшувати, враховуючи наведене вище. А тому посилання позивача на несправедливі умови п. 2.3.1 договору як на підставу для визнання його недійсним не заслуговують на увагу.

Позивач безпідставно вказує на те, що укладений між сторонами кредитний договір є договором приєднання, та відповідає вимогам ст. 634 ЦК України. Посилання позивача про те, що банк не попередив позичальника про можливість різкого і значного подорожчання кредиту через зміну курсу долара США до гривні, є необґрунтованим, оскільки, прямого обов'язку банку про надання такої інформації позичальнику не було передбачено умовами договору.

Представник позивача не зміг пояснити суду яким саме чином банк повинен був діяти по відношенню до позивача з приводу таких дій: чи надіслати прогноз, чи повідомити про зміну конюктури ринку, тощо. Тобто представник позивача не обґрунтував заявлені вимоги щодо банку через призму способу захисту прав позивача. На думку суду, укладаючи кредитний договір позивач міг сам усвідомлювати факт зміни курсу валюти, передбачити можливі ризики; міг вибрати валюту кредитування гривна, а не іноземну валюту.

Позивач вказує на те, що банком не було надано повної інформації стосовно вартості кредиту. Дана обставина спростовується умовами кредитного договору, в яких зазначено всі істотні умови (розмір процентної ставки, сума кредиту, валюта, строк кредитування). Додатково позичальник отримав повну інформацію стосовно загальної вартості кредиту із довідки про загальну вартість кредиту, на якій міститься власний підпис позивача.

Надання громадянину кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству України.

При розгляді справи не було встановлено, що в результаті укладення договору:

● порушуються принципи рівності сторін договору;

● банком обмежено право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про кредит, так як ним не повідомлено про: наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо;

● продукція, що надана позивачу банком (валютний кредит) є небезпечною для його майнових інтересів: іноземна валюта є схильною до різких і значних коливань своєї вартості, криє в собі ризик для майна позивача адже укладаючи кредитний договір позивач міг сам усвідомлювати факт зміни курсу валюти, передбачити можливі ризики; міг вибрати валюту кредитування гривна, а не іноземну валюту;

● ціну продукції (вартість кредиту) визначено неналежним чином, адже це спростовано доданими письмовими доказами;

● що банк використовував нечесну підприємницьку практику, яка полягає в неможливості внесення змін до договору адже ні позивач, ні його представник не зверталися до банку з відповідними пропозиціями про внесення змін до договору, не мають відмови банку в задоволенні їхнього звернення, а тому таке твердження є безпідставним і недоведеним;

● були порушені приписи статті 203 ЦПК України, а саме: волевиявлення позивача, що стосувалось підвищення відсотків під час підписання договору не було, а тим більше правочин не було спрямовано на реальне настання правових наслідків, які стосувались підвищення суми по кредитному договору адже підвищення відсоткової ставки за кредитним договором не відбулося як до 09.01.2009 року, так і не відбулося, і вже не може відбутися після 09.01.2009 року з прийняттям відповідних змін до ЦК України (ч.2 ст. 1056-1 ЦК України - встановлений договором розмір відсотків не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку). Щодо підвищення суми за кредитним договором то в іноземній валюті вона не змінилася, а зміна курсу валют не є підставою для визнання договору недійсним;

● розділ 5 даного договору Відповідальність сторін, не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку Банку за невиконання або неналежне виконання умов договору адже банк видав кредит, тобто виконав всі умови за договором, і його обовязки окреслені в розділі 2.1 договору; а відповідальність банка перед позивальником окреслена в п. 5.1, п.5.2 договору;

Враховуючи вищевикладене суд вважає заявлений позов необґрунтованим, безпідставним та недоведеним, а тому в його задоволенні слід відмовити.

Суд вважає, що позивачем не були пропущені строки звернення до суду в межах визначеної ЦК України позовної давності. В даному випадку суд приймає до уваги той факт, що обчислення таких строків позовної давності слід вести не з часу укладання договору, а з часу, коли особа усвідомила, що її права порушені, що й зумовило її звернення до суду. За таких умов права особи підлягають захисту в судовому порядку. А тому заява представника відповідача про застосування керуючись ст. 257, п. 3, 4 ст. 267 ЦК України не підлягає до задоволення.

Розподіл судових витрат між сторонами відбувається за правилами статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ПАТ КБ "Приватбанк" про визнання недійсним кредитного договору - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський районний суд Рівненської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Красовський О.О.