АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-90/2011 р. Головуючий 1 інст. - Діденко С.А.
Провадження № 22ц/2090/3789/2012 р. Суддя-доповідач - ОСОБА_1
Категорія: «спадкування»
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 травня 2012 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за законом та за зустрічним позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом, в обґрунтування якого зазначила, що її бабусі - ОСОБА_7 на праві власності належав житловий будинок № 4 з надвірними будівлями по вул. Стрілківка у м. Харкові. 04 лютого 1984 р. ОСОБА_7 померла. Відповідно до складеного заповіту все свої майно ОСОБА_7 заповідала своєму сину ОСОБА_8, який спадщину прийняв шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час відкриття спадщини проживав разом зі спадкодавцем, взяв належні їй за життя речі. Інші діти ОСОБА_7, а саме : ОСОБА_9, який помер у 1989 році, ОСОБА_10, який помер у 1997 році, ОСОБА_11, яка померла у 1998 році, та ОСОБА_12, яка померла у 1994 році спадщину не прийняли. ОСОБА_8 помер 11 січня 1985 року. Оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1, здійснила його поховання, користувалась його речами, вона також прийняла спадщину. Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок № 4 з надвірними будівлями по вул. Стрілківка у м. Харкові.

Відповідач ОСОБА_5, правонаступником якого у звязку зі смертю є його дочка ОСОБА_4 та син ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 не визнали, звернулись до суду із зустрічним позовом, мотивуючи який зазначили, що після смерті ОСОБА_7 спадщину шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном прийняв лише їх дідусь ОСОБА_10, який проживав та був зареєстрований у спірному будинку. Ніхто з інших спадкоємців разом зі спадкодавцем на час його смерті не проживав, спадщину не прийняв. ОСОБА_8 на час смерті ОСОБА_7 проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. де і помер 11 січня 1985 року. Після смерті ОСОБА_10 спадкоємцем був їх батько ОСОБА_5, який спадщину також прийняв фактично. Посилаючись на те, що за життя ОСОБА_5 право власності у встановленому законом порядку не оформив, 23 грудня 2009 року помер, вони прийняли спадщину шляхом звернення до нотаріальної контори з відповідними заявами, позивачі просили визнати за ними право власності за кожним на ? житлового будинку № 4 з надвірними будівлями по вул. Стрілківка у м. Харкові.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2012 року та додатковим рішенням цього ж суду від 04 квітня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності за кожним по 1/2 житлового будинку № 4 з надвірними будівлями по вул. Стрілківка у м. Харкові

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким заявлений нею позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5 та ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_7, якій на праві власності належав жилий будинок № 4 по вул. Стрілківка в м. Харкові, ОСОБА_8 спадщину не прийняв, єдиним спадкоємцем, який у встановлений законом строк прийняв спадщину шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном був ОСОБА_10, після його смерті 04 квітня 1997 року спадщину прийняв його син - ОСОБА_5, після смерті якого діти останнього - позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_5 та ОСОБА_4, які звернулись до нотаріальної контори із відповідними заявами, що є підставою для визнання за ними права власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_7 підставі виданого 11 березня 1981 року Київською районною радою народних депутатів свідоцтва на праві власності належав жилий будинок № 4 по вул. Стрілківка у м. Харкові. 04 лютого 1984 року ОСОБА_7 померла. Відповідно до посвідченого 01 червня 1981 року нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори заповітом усе свої майно ОСОБА_7 заповідала своєму сину ОСОБА_8

Статтею 548 ЦК, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Відповідно до ст. 549 ЦК, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Встановлено та не заперечується сторонами, що після смерті ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини ніхто із спадкоємців не звертався.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належних та допустимих доказів на підтвердження прийняття ОСОБА_8 спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном після смерті матері - ОСОБА_7, ОСОБА_2, яка звернулась до суду через 24 роки після відкриття спадщини, не надано. На час відкриття спадщини ОСОБА_8 у спадковому будинку не проживав.

Сам по собі факт знаходження у ОСОБА_8 листів батька та деяких фотографій не свідчить про виконання ним дій, передбачених ст. 549 ЦК.

Разом з тим, як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_10 постійно проживав та був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, показаннями свідків підтверджується факт прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_7 Син ОСОБА_10, який помер у 1997 році - ОСОБА_5 також з 1957 року зареєстрований за адресою спірного будинку та проживав в ньому постійно з дня народження, спадщину у встановлений законом строк прийняв фактичним вступом у володіння спадковим будинком.

Частиною 2 ст. 548 ЦК передбачено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Встановивши, що фактичним вступом в управління та володіння спадковим майном ОСОБА_10 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7, а ОСОБА_5 після смерті ОСОБА_10, але право власності у встановленому законом порядку не оформили, позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_5 шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання за ними права власності на 1/2 жилого будинку за кожним в порядку спадкування за законом та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді