Справа № 1328/2-65/11 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/1390/5205/12 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Бермеса І.В.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: представників позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , представника відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 травня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 25 травня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог ОСОБА_6 , Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради про визнання прибудови до будинку такими, що належать на праві спільної часткової власності та визнання права власності на частину прибудови.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 .

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є необґрунтованим, незаконним, несправедливим та упередженим, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, судом не застосовано закон, який підлягав застосуванню(ст.25 КпШС України), та неправильно застосовано закон, який підлягав застосуванню(ст.119 ЦК УРСР, ст.357 ЦК України). Покликається на те, що в період 1991-1994 років ОСОБА_1 з чоловіком зі згоди співвласників будинку зробили з тильної сторони будинку двоповерхову прибудову з окремим входом, однак завершували ці роботи вона з сином за спільні кошти. Вказує, що здійснена в 1980-1984 роках прибудова до будинку загальною площею 21,0 кв.м та двохповерхова прибудова загальною площею 84,35 кв.м, яка була збудована в період 1991-1996 років, в свідоцтво про спадщину не включені, оскільки їх було дозволено лише експлуатувати, однак право власності на них не оформлено і вони не могли входити до складу спадкового майна. Зазначає, що відповідач ОСОБА_4 не був співвласником будинку і не мав права на прибудови до будинку та на земельній ділянці, які належали його батькам та співвласниці ОСОБА_7 . Вважає, що районний суд викривив зміст рішення виконкому Залізничної районної ради та зміст Свідоцтва про спадщину, чим сам створив спір, якого не існувало. Звертає увагу суду, що в даному рішенні виконкому Залізничної районної ради відсутні будь-які відомості про входження вказаної самовільної прибудови до складу спадкового майна. Покликається на те, що даним рішенням не визнавалось і право власності на самовільну прибудову. Крім того вважає, що судом не дано належної оцінки усім доказам по справі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова №1 від 19 травня 1985 року було визнано право власності ОСОБА_8 на проведену прибудову до будинку АДРЕСА_1 та вказана прибудова увійшла до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_8 , однак частки учасників спільної власності на будинок змінені не були, оскільки будівництво прибудови в 1980-1984 роках проводилось самочинно, а не в установленому законом порядку. Прибудова під літ. А-2 збудована відповідачем, а тому не може бути визнана спільною частковою власністю сторін та нема підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на її частину.

Районним судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , 1931 року народження, відповідач ОСОБА_4 , 1966 року народження, та третя особа без самостійних вимог ОСОБА_6 , 1949 року народження, є співвласниками будинку АДРЕСА_1 . Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідача ОСОБА_4 .

В минулому 2/6 частини даного будинку належали на праві власності ОСОБА_8 (чоловік позивачки і батько відповідача ОСОБА_4 ), який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а 4/6 частини належали ОСОБА_7 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Після смерті співвласника ОСОБА_8 відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке було видано 03 листопада 1997 року державним нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори Паладій Г.В., 2/3 частини належних йому 2/6 частин цього будинку успадкувала його дружина ОСОБА_1 , а 1/3 частину син ОСОБА_4 .

Після смерті співвласника ОСОБА_7 належні їй 4/6 частини будинку АДРЕСА_1 успадкував її син ОСОБА_6 .

На час розгляду справи позивачу ОСОБА_1 належить 2/9 частини вищевказаного будинку, відповідачу ОСОБА_4 - 1/9 частина, а третій особі без самостійних вимог ОСОБА_6 4/6 частини.

Як вбачається з матеріалів справи, співвласником будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 в період 1980-1984 років було проведено прибудову до будинку, де обладнано кухню площею 11,6 кв.м та коридор площею 9,4 кв.м, а існуючу кухню площею 12,3 кв.м переобладнано під житлову кімнату.

Після закінчення будівництва прибудови виконкомом Залізничної районної ради народних депутатів м.Львова 19 травня 1985 року за результатами звернення ОСОБА_8 та висновків комісії по самовільному будівництву було прийнято рішення №101 Про розгляд заяв громадян, які здійснили самовільне будівництво, яким ОСОБА_8 узаконено здійснену прибудову.

Районний суд прийшов до висновку про те, що прибудова до житлового будинку АДРЕСА_1 , проведена ОСОБА_8 разом зі своєю дружиною ОСОБА_1 в період 1980-1984 років, увійшла до складу спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_8 і колегія суддів погоджується з таким висновком, оскільки він, крім наведеного вище, стверджується також копіями технічних паспортів на житловий будинок АДРЕСА_1 , які виготовлені у 1989 році та у 1995 році і у них прибудова, здійснена у 1980-1984 роках, не зазначена як самочинне будівництво; свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 03.11.1997 року після смерті ОСОБА_8 , згідно якого житловий будинок складається з шести кімнат, двох кухонь і житлова площа будинку становить 87,8 кв.м, а з реєстраційного посвідчення права власності на даний будинок від 21.11.1975 року вбачається, що цей будинок в цілому складається із п`яти кімнат і двох кухонь.

Відповідно до ч.1 ст.105 ЦК УРСР 1963 року громадянин, який збудував або будує жилий будинок, здійснив або здійснює його перебудову чи прибудову без встановленого дозволу, або без належно затвердженого проекту, або з істотними відхиленнями від проекту, або з грубим порушенням основних будівельних норм і правил, не вправі розпоряджатися цим будинком чи частиною його(продавати, дарувати, здавати в найом тощо).

Відповідно до вимог ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно(житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі його будівництва(створення майна).

Згідно із роз`ясненнями, даними у п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України(про правовий режим самочинного будівництва)», право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Це майно не є об`єктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

З розпорядження Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради №973 від 30.12.1998 року вбачається, що співвласникам житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_4 , ОСОБА_7 , ОСОБА_1 дозволено експлуатувати самовільно проведені прибудови, у тому числі під літ. А-2 розміром 10,66м х4,34 м, та зобов`язано їх розробити проектно технічну документацію на продовження будівництва ліцензованою проектною організацією та погодити її у встановленому порядку, отримати в інспекції Держбудконтролю дозвіл на ведення будівельних робіт.

Судом не здобуто доказів того, що дане розпорядження виконане, тобто що співвласники будинку АДРЕСА_1 здійснили покладені на них цим розпорядженням зобов`язання.

У матеріалах справи відсутні докази того, що спірна прибудова прийнята в експлуатацію, що вона втратила статус самочинного будівництва, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у частині визнання за нею права власності на частину прибудови під літ.А-2 розміром 10,66 м х 4,34 м.

Твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки доказам у справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки оцінюючи зібрані по справі докази, місцевий суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Львова від 25 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: