Справа № 801/97/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2012 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми, вказуючи, що 03.12.2011 року він та відповідач уклали попередній договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1. Згідно цього договору вони зобовязались у строк до 30.12.2011 року укласти договір купівлі-продажу зазначеної квартири. На забезпечення виконання умов договору, щодо укладення основного договору в строк до 30.12.2011 року він передав відповідачу завдаток у розмірі 4000 грн. 28.12.2011 року ОСОБА_2 повідомив його, що відмовляється укладати договір купівлі-продажу квартири в звязку з тим, що на квартиру накладено арешт. За умовами п. 5.2 попереднього договору в разі відмови відповідача укласти основний договір купівлі-продажу він повинен повернути суму завдатку та виплатити неустойку в розмір суми завдатку. На початку січня 2012 року він звернувся до ОСОБА_2 з вимогою повернути суму завдатку, але повернути грошові кошти відповідач відмовився. Просив на підставі ст. 571 ЦК України стягнути з відповідача 4000 грн. завдатку, 4000 грн. неустойки та судові витрати

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідач позовні вимоги визнав частково і пояснив суду, що згідний повернути тільки 4000 грн. завдатку. На момент укладення попереднього договору він не знав, що квартира арештована.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до попереднього договору від 03.12.2011 року ОСОБА_2 виразив намір провести відчуження, а покупець ОСОБА_1 придбати квартиру АДРЕСА_2 за 212 000 грн. (а.с.5-6).

Згідно частини 1 ст. 635 ЦК України попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.

Стаття 657 ЦК України передбачає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Суд вважає, що оскільки договір купівлі продажу квартири підлягає нотаріальному посвідченню, то і попередній договір від 03.12.2011 року повинен бути нотаріально посвідчений.

Статтею 220 ЦК України передбачено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Судом встановлено, що попередній договір від 03.12.2011 року про купівлю-продаж квартири не посвідчено нотаріально, тому цей договір є нікчемним.

Згідно ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобовязана повернути потерпілому це майно. Особа зобовязана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно п. 2.1 попереднього договору від 03.12.2011 року ОСОБА_1 передав, а ОСОБА_2 отримав 4000 грн. завдатку (а.с.5-6). Зазначені обставини в судовому засіданні відповідачем не оспорювались.

У статті 570 ЦК України зазначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердженні зобовязання і на забезпечення його виконання.

Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Позивач вважав, що грошові кошти передані ним ОСОБА_2 є завдатком, але з зазначеним неможливо погодитись, оскільки договір купівлі-продажу між сторонами укладений не був. Грошова сума, що була передана не може вважатись завдатком у рахунок належних з позивача за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання, а є авансом, який підлягає поверненню на підставі ст. 1212 ЦК України, так як підстава на якій грошові кошти були набуті відпала.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що грошова сума, що була отримана ОСОБА_2 є авансом, то і правові наслідки порушення або припинення зобовязання, забезпеченого завдатком, що передбачені ст. 571 ЦК України не можуть бути застосовані і посилання відповідача та його представника на них безпідставні.

Судові витрати по оплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на підставі ст. ст. 79, 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 220, 570, 571, 635, 657, 1212 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 4000 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 321,9 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя