Справа № Провадження №22-ц-3674/12 22-ц/1090/4662/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія56Доповідач у 2 інстанціїСліпченко
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого : Суханової Є.М.

суддів : Сліпченка О.І., Коцюрби О.П.,

при секретарі : Клименко В.І.,

розглянувши матеріали апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 8 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 у своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5 , ОСОБА_6, треті особи : прокурор Рокитнянського району Київської області, служба у справах дітей Таращанської районної державної адміністрації про відшкодування шкоди ,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів ,-

в с т а н о в и л а :

У січні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулась з названим позовом, який обґрунтовувала тим, що 06.10.2009 року, близько 9-00 години з вини відповідачів сталась дорожньо-транспортної пригода в якій загинув - ОСОБА_7, який являвся цивільним чоловіком позивача і батьком її малолітнього сина - ОСОБА_4.

Проти ОСОБА_2 була порушена кримінальна справа за ч. 2 ст. 286 КК України, яка була закрита 11.08.2011 року постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області у зв'язку із амністією.

Після уточнень позову просила стягнути солідарно з відповідачів у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 на користь позивача заподіяну матеріальну шкоду в сумі 10350-00 грн., що становить вартість виготовлення та встановлення пам'ятника та 50000-00 грн. моральної шкоди: на користь малолітнього ОСОБА_4 в рахунок відшкодування шкоди по втраті годувальника одноразово 74590-80 грн. та стягувати в рахунок відшкодування останньої щомісячно 2682-50 грн. із лютого 2012 року по 22.01.2025 року; на користь малолітнього ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 100000-00 грн.. Також просили допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення матеріальних збитків, відшкодування шкоди по втраті годувальника та стягнення моральної шкоди.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 8 травня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 - 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 30000 (тридцять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а всього 35000 (тридцять п'ять тисяч) грн. 00 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь неповнолітнього ОСОБА_4 одноразово в рахунок відшкодування шкоди, завданої втратою годувальника, за період з 06.10.2009 року по 24.01.2012 року включно 37500 (тридцять сім тисяч п'ятсот ) грн.. 76 коп. та стягувати таку шкоду в подальшому щомісячно в розмірі 1788 (одна тисяча сімсот вісімдесят вісім) грн. 33 коп., починаючи з 25.01.2012 року до повноліття ОСОБА_4, а саме до 23.01.2025 року. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь неповнолітнього ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 50000 (п'ятдесят тисяч) грн.. 00 коп. В задоволенні решти частини позовних вимог відмовлено.

У своїй апеляційній скарзі апелянт просить рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким задоволити позов частково, при цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального і процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позивача знайшли в основному підтвердження в судовому засіданні.

З таким висновком суду першої інстанції повністю погодитись не можна з наступних підстав.

При ухвалені рішення, судом першої інстанції встановлено, що відповідно до постанови Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.08.2011 року відповідач ОСОБА_2 звинувачувався у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, а саме у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 06.10.2009 року близько 9-00 години по вул. Першотравнева в с. Мала Антонівка Білоцерківського району за участю рейсового автобуса БАЗ А 079-23, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2С, внаслідок якої ОСОБА_7 від отриманих тілесних ушкоджень помер на місці пригоди. Вказані обставини визнаються всіма сторонами спору, а тому у відповідності до вимог ст. 61 ЦПК України судом не зясовувалися та не досліджувалися. Також встановлено, що внаслідок смерті ОСОБА_7, який на час своєї смерті перебував у цивільному шлюбі та проживав однією сімєю з позивачем у справі - ОСОБА_3, маючи спільну дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який у свою чергу перебував на його утриманні та втратив таким чином годувальника. З 01.01.2010 року дитина перебуває на повному утриманні позивача. До 31.12.2009 року позивач отримувала в період з 01.03.2007 року по 31.12.2009 року включно допомогу на дитину в управлінні праці та соціального захисту населення Таращанської РДА та отримує з 20.01.2010 року пенсію по втраті годувальника. За час свого життя ОСОБА_7 мав останнє місце роботи в період з лютого 2009 року по червень 2009 року і його середній заробіток у вказаний період, обрахований відповідно до положень ч.І ст.1197 ЦК України, становив 1285-23 грн.. Похований ОСОБА_7 в с. Петрівське Таращанського району Київської області. 12.10.2011 року позивач уклала з приватним підприємцем ОСОБА_8 договір на виготовлення та встановлення надгробного пам'ятника ОСОБА_7, сплативши аванс в сумі 1300-00 грн.. Вартість виготовлення та встановлення останнього відповідно до умов укладеного договору становить 10350-00 грн.. На час розгляду спору по суті пам'ятник на могилі ОСОБА_7 не встановлений.

Продовжуючи розгляд апеляційної скарги, колегія суддів встановила наступне.

Відповідно до вимог ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, а тому місцевий суд правильно вважав, що за даним позовом має відповідати лише ОСОБА_2С, який володів автобусом БАЗ А 079-23, д.н.з. НОМЕР_1 на умовах договору оренди транспортного засобу та за загальними правилами відшкодування матеріальної та моральної шкоди, визначеними ст.ст. 1166, 1167 ЦК України нести цей вид відповідальності.

Крім того, місцевий суд відповідно до положень ч.ч. 1-3 ст. 1200 ЦК України правильно вважав, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання і в тому числі діти потерпілого до досягнення ними вісімнадцяти років, яка відшкодовується щомісячними платежами у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. Розмір середнього заробітку визначається за вимогами статті 1197 згаданого Кодексу, відповідно до положень якої на разі, якщо середній заробіток потерпілого є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати, то до розрахунку береться п'ятикратний розмір мінімальної заробітної плати.

Оскільки розмір середньомісячного доходу покійного ОСОБА_7 є меншим від п'ятикратного розміру мінімальної заробітної плати на час його смерті, що становив у жовтні 2009 року 3250-00 грн. (650-00 грн. х 5 - 3250-00 грн.), розмір щомісячних платежів на відшкодування шкоди по годувальника на користь малолітнього сина позивача, виходячи із обрахованого таким чином середнього заробітку, становить 1083-33 грн. (3250-00 грн. : 3 = 1083-33 грн.). Обчислений таким чином розмір середнього заробітку у свою чергу відповідно до положень ч.4 ст.1200 ЦК України подальшому перерахункові не підлягає. При цьому місцевий суд правильно виходив чого не заперечували сторони при розгляді даної справи.

Місцевим судом також правильно проведено розрахунок, та відповідно правильно вважав, що оскільки право на відшкодування такої шкоди настає з дня смерті годувальника, а останнім є 06.10.2009 року, то розмір такого відшкодування за період з 07.10.2009 року по дату звернення позивача до суду із позовом становить 29845-74 грн. (1083-33 грн. : 31 дн. х 25 дн.) + (1083-33 грн. х 26 місяців ) + (1083-33 грн. : 31 дн. х 25 дн.) = 29845-74 грн.. Починаючи з 26.01.2012 року відшкодуванню підлягає шкода у розмірі щомісячних платежів в сумі 1083-33 грн..

Відповідно до вимог ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Розмір відшкодування останнього судом визначається як вартість стандартного пам'ятника в місцевості, де похований ОСОБА_7, що узгоджується із положеннями п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 6 від 27.03.92 Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкодив тім, що витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Оскільки встановлено, що гранична вартість стандартного пам'ятника в місцевості поховання ОСОБА_7 становить 5000-00 грн. тому суд правильно стягнув вказану суму.

Разом з тим, на думку колегії суддів суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права при визнанні порядку відшкодування завданої потерпілим моральної шкоди.

Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч 2 цієї статті.

При вирішенні питання про розмір завданої позивачам моральної шкоди суд керується Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р № 4 "Про судову практику відшкодування моральної(немайнової )шкоди, а саме п.9 даної постанови, згідно якого "Розмір відшкодування моральної(немайнової)шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, наслідки тілесних ушкоджень, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках..."

Так, оскільки колегією встановлено, що саме ОСОБА_2С винен у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, наслідком якої була смерть ОСОБА_7, то саме він повинен нести відповідальність за заподіяну потерпілим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 моральну шкоду.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, колегія суддів враховує характер правопорушення, необережний характер дій відповідача по вчиненню дорожно-транспортної пригоди, глибини фізичних та душевних страждань та наданими позивачами доказами в цій частині, ступінь вини ОСОБА_2С який є сам отримав ушкодження внаслідок ДТП та є інвалідом 3-ї групи довічно, отримує незначну пенсію, вимоги розумності та справедливості, та приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути по 10 000 грн. та ОСОБА_4 - 30 000 грн.

Визначену місцевим судом позивачами моральна шкода у розмірі ОСОБА_3 30 000 грн., та ОСОБА_4 50 000 грн. колегія суддів вважає завищеною, такою, що не відповідає характеру страждань, істотності вимушених змін у життєвих та виробничих стосунках позивачів.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду підлягає зміні в частині розміру відшкодування моральної шкоди, колегія вважає такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є обґрунтованими по викладеним вище підставам.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду.

Враховуючи викладене, рішення місцевого суду в частині відшкодування моральної шкоди не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а в іншій частині рішення залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 313 -317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 8 травня 2012 року змінити.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_2 на користь неповнолітнього ОСОБА_4 в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 30 000 (тридцять тисяч) грн.. 00 коп.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: