Справа № 1308/2-1268/11 Головуючий у 1 інстанції: Зеліско Р.Й.
Провадження № 22-ц/1390/5180/12 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Бермеса І.В.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: представника позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_2 , відповідачки ОСОБА_3 та їх представника ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2012 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2012 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Воля-Висоцької сільської ради, третя особа Жовківська районна державна адміністрація про визнання частково недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та усунення перешкод.

Скасовано частково Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД №469116, виданий на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення Воля-Висоцької сільської ради №16 від 31.01.1994 року про власність на земельну ділянку площею 0,2500 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку і господарських споруд, а саме в частині ширини земельної ділянки розміром 5,5 метра згідно опису меж від Г до А, яка межує з господарством ОСОБА_1 і на якій знаходиться канава шириною 5,5 метра загального користування.

Скасовано частково Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 469117, виданий на ім`я ОСОБА_5 на підставі рішення Воля-Висоцької сільської ради №16 від 31.01.1994 року про власність на земельну ділянки площею 0,4900 га, яка розташована в АДРЕСА_1 з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, а саме в частині ширини земельної ділянки розміром 5,5 метра згідно опису меж від Г до А, яка межує з господарством ОСОБА_1 і на якій знаходиться канава шириною 5,5 метра загального користування.

Зобов`язано ОСОБА_5 , ОСОБА_3 розібрати огорожу та почистити канаву в частині її засипання відповідачами, надавши ширини земельної ділянки між садибами ОСОБА_1 та ОСОБА_5 , ОСОБА_3 5,5 метра.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. Вказує, що при приватизації земельної ділянки ОСОБА_5 було виділено лише ту земельну ділянку, якою вона фактично користувалась з моменту придбання житлового будинку у 1956 році і на цій земельній ділянці не було обмежень, що стверджується державними актами на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 460116 і №60117, виданими на ім`я ОСОБА_5 . Вважає, що відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 вправі були вирівнювати та приводити у належний стан земельну ділянку, яка знаходиться у їх приватній власності, оскільки такі дії були здійснені відповідно до земельного законодавства та Державного акту на право власності і відповідають цільовому призначенню земельної ділянки. Звертає увагу суду, що яма-канава є штучного походження, бо утворилась внаслідок відбирання грунту для підсипання добудови до церкви на початку 20 го століття. Пояснює, що ця яма ніколи не мала стоку до річки і завжди перешкоджала використанню земельної ділянки за призначенням.

Вважає, що позивач самовільно засипала частину ями на земельній ділянці, яка не перебувала у її користуванні, самовільно зайняла земельну ділянку і самовільно спорудила на засипаній території господарську будівлю сарай, фекалії із якої стікають у яму, яка розташована на території земельної ділянки сім`ї Боруц поряд із їхнім житловим будинком, що порушує їх право на користування земельною ділянкою. Вказує, що суд в оскаржуваному рішенні не зазначив, які права ОСОБА_1 порушені внаслідок видачі Державних актів про право власності на землю на ім`я ОСОБА_5 та права, які порушені внаслідок вирівнювання земельної ділянки, що перебуває у власності ОСОБА_3 .

Окрім цього зазначає, що відсутність підпису ОСОБА_1 не може бути підставою для скасування державного акту на землю ОСОБА_5 , оскільки Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю не передбачено наявність підписів суміжних землекористувачів при складанні та видачі Державного акту на землю. Крім того, суд послався на докази, які взагалі не досліджувалися в судовому засіданні, а саме на погосподарську книгу.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак, оскаржуване рішення не у повній мірі відповідає даним вимогам.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , районний суд виходив з того, що видачею у 1994 році на ім`я ОСОБА_5 .Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 469116 та серії ЯД № 469117, порушено права позивачки, оскільки з нею не погоджено меж земельних ділянок і до складу земельних ділянок, наданих у власність ОСОБА_5 включена канава шириною 5,5 метра, яка належить до земель загального користування, і відповідачі частково засипали цю канаву та зробили огорожу.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як він дійшов до них з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Земельні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно правовими актами.

Держава відповідно до положень статті 55 Конституції України кожному гарантувала право на оскарження до суду рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно Закону України від 21.05.1997 року №280/97 «Про місцеве самоврядування в Україні`сільські, селищні, міські, районні та обласні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 3 КАС).

Земельним Кодексом України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні`та іншими нормативно правовими актами держава делегувала органам місцевого самоврядування та органам виконавчої влади розпорядження землями відповідних територіальних громад, землями комунальної чи державної власності, та делегувала їм вирішення у встановленому законом порядку інших питань в галузі земельних відносин.

Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин визначені у ст.12. ЗК України.

Частиною другою статті 116 ЗК України передбачено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 ЗК України рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ч.1 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Районним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 . Земельна ділянка призначена для обслуговування житлового будинку і господарських споруд знаходиться в користуванні ОСОБА_1 і не передавалась їй у власність.

Відповідачі ОСОБА_5 , ОСОБА_3 проживають за адресою АДРЕСА_1 .

З Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 469116 та серії ЯД № 469117, виданих на ім`я ОСОБА_5 , вбачається, що на підставі рішення Воля-Висоцької сільської ради №16 від 31.01.1994 року ОСОБА_5 передано у приватну власність земельні ділянки, які розташовані в АДРЕСА_1 , площею 0,2500 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель і площею 0, 4900 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства.

Однак, законність та правомірність рішення 12-ї сесії першого демократичного скликання Воля-Висоцької сільської ради Жовківського району Львівської області №16 від 31.01.1994 року, яким ОСОБА_5 передано у приватну власність спірні земельні ділянки, ніким, у тому числі і позивачкою, не оспорені, воно на даний час є чинним.

З проекту забудови земельної ділянки по АДРЕСА_1 відведеної ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому Нестеровської районної ради від 19.06.1980 року №234 вбачається, що ОСОБА_6 виділено земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку.

Районним судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Однак, власником житлового будинку за даною адресою ОСОБА_1 стала лише 25.11. 2009 року на підставі свідоцтв про право на спадщину від 03.11. 2009 року.

А тому твердження районного суду про те, що під час виготовлення та видачі спірних Державних актів на право власності на землю не було отримано погодження меж земельних ділянок із суміжним землекористувачем ОСОБА_1 є неправильним, оскільки на той час позивачка не була землекористувачем земельної ділянки, яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

В оскаржуваному рішенні суд вказав, що згідно погосподарської книги ОСОБА_1 користується земельною ділянкою площею 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_2 та для особистого селянського господарства 0,3300 га по АДРЕСА_1 , однак така погосподарська книга районним судом не досліджувалась, а тому не встановлено, чи ці відомості відповідають дійсності, з якого часу їй передані в користування ці земельні ділянки і на якій правовій підставі.

Крім того, 09.08.2007 року обидві спірні земельні ділянки ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_7 , уклавши відповідні договори дарування земельних ділянок( а.с.19, 121).

Після цього 03.04.2008 року ОСОБА_7 отримав на дані земельні ділянки Державні акти на право власності на земельну ділянку, які знаходяться на а.с. 33,37.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Жовківська державна нотаріальна контора Львівської області повідомила, що після смерті ОСОБА_7 01.09..2009 року за заявами ОСОБА_5 та ОСОБА_3 заведена спадкова справа №570 і свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частини видано ОСОБА_3 лише на земельну частку (пай).

Наведене свідчить про те, що на час звернення ОСОБА_1 до суду і на час ухвалення рішення ні ОСОБА_5 , ні ОСОБА_3 не були ні власниками спірних земельних ділянок, ні їх законними землекористувачами.

Проте, наведеним вище доказам місцевий суд жодної оцінки не дав, чим порушив вимоги ст.212 ЦПК України, відповідно до яких суд на підставі всебічного, повного й об`єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв`язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, внаслідок чого дійшов до неправильного висновку про підставність позовних вимог ОСОБА_1 .

Окрім того, позивачкою не подано доказів того, яка саме огорожа споруджена на спірній земельній ділянці, якої довжини, хто її влаштував, а тому рішення у цій частині також є необґрунтованим.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки цивільне право ОСОБА_1 не було порушене, то воно не підлягало захисту, а тому рішення слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 22 травня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Воля-Висоцької сільської ради, третя особа Жовківська районна адміністрація про визнання частково недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та усунення перешкод .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: