АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД міста КИЄВА
Справа № 22-ц/2690/1854/2012 Головуючий у 1 інстанції - Лозинська М.І.
Доповідач - Кулікова С.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

головуючого - судді Кулікової С.В.

суддів - Білич І.М., Рейнарт І.М.,

при секретарі - Клінчук О.М.,

за участю представника позивача - адвоката Скрипачова В.В., відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року у справі за позовною заявою Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особа: Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві державної адміністрації про виселення,

перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів та просив виселити відповідачів з всіма залежними особами з жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування вимог зазначив, що з відповідачем ОСОБА_4, який з 2004 року працював водієм - експедитором з 2004 року 02.01.2008 року був укладений договір найму житлового приміщення кімнати АДРЕСА_1, строком до 31.12.2008 року, за умовами якого разом з наймачем було надано право проживати у вищевказаній кімнаті його дружині ОСОБА_2 та двом малолітнім дітям - ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідно до пункту 4.10 Договору найму відповідач ОСОБА_4, прийняв на себе зобов'язання в день закінчення строку договору або звільнення з підприємства, звільнити та здати наймане приміщення наймодавцю по акту. 28.03.2008 року відповідач ОСОБА_4 звільнився з роботи за власним бажанням, однак жиле приміщення не звільнив, не здав по акту, чим не виконав умови договору. 02.04.2008 року відповідача було попереджено про необхідність звільнення жилого приміщення, однак відповідач відмовився від звільнення жилого приміщення в добровільному порядку.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 14 жовтня 2008 року позовні вимоги задоволено, вирішено виселити ОСОБА_4, ОСОБА_2 з всіма залежними особами з жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого житла

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 20.12.2010 року, зазначене рішення скасовано за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_2 про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.

В ході розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, просив виселити відповідачів разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року позовну заяву ДП «Автомобіліст» ВАТ «КАТП 13062» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, які діють в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виселення залишено без задоволення, при цьому судом встановлено, що відповідач ОСОБА_4 та неповнолітні діти зареєстровані та постійно проживають в гуртожитку з дозволу та погодженням з адміністрацією ВАТ «КАТП 13062», а тому позовні вимоги щодо їх виселення з гуртожитку без надання іншого житла не підлягають задоволенню, в задоволенні вимоги про виселення ОСОБА_2 відмовлено, оскільки ; суд першої інстанції вважає, що її виселення призведе до порушення прав неповнолітніх дітей.

Не погодившись з таким рішенням ДП «Автомобіліст» ВАТ «КАТП 13062» подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги ДП «Автомобіліст» задовольнити в повному обсязі.

В скарзі посилається на те, що суд першої інстанції не виконав усіх вимог цивільного судочинства та не вирішив справу згідно із законом, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи та судом невірно застосовані норми процесуального і матеріального права. Також зазначає, що в основу рішення покладено постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 p., яка на даний час не набрала законної сили. Крім того, постановляючи рішення, суд керувався ; приписами норм Закону України «Про забезпечення реалізації прав мешканців гуртожитків», що на думку апелянта, є помилковим, оскільки даний Закон не поширюється на гуртожитки, що на законних підставах знаходяться у приватній власності, у тому числі ті, що передані територіальним громадам у постійне чи тимчасове користування, а гуртожиток по АДРЕСА_1 увійшов до статутного фонду ВАТ «КАТП 13062». Також суд залишив поза увагою те, що підставою для виселення ОСОБА_4 та осіб, що з ним проживають є закінчення договору найму, який припинився у зв'язку зі звільненням останнього з роботи ВАТ «КАТП 13062».

Представник позивача в судовому засіданні підтримав апеляційну скаргу, просив суд задовольнити її, з підстав, викладених у ній.

В судовому засіданні відповідач та її представник заперечували проти апеляційної скарги за її необґрунтованістю.

Заслухавши доповідь судді Кулікової С.В., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволені позовних вимог про виселення ОСОБА_2 з наступних підстав.

Згідно положень ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом 1-ї інстанції були вірно з'ясовані наступні обставини, що мають значення для справи та встановлено, що 02.01.2008 року між відповідачем та позивачем був укладений договір найму жилого приміщення за умовами якого наймодавець надав наймачу у тимчасове користування окреме житлове приміщенні кімнату АДРЕСА_1 на строк до 31.12.2008 року. Відповідно до умов зазначеного договору разом з наймачем було надано право проживати у вищевказаній кімнаті його дружині ОСОБА_2 та їх двом малолітнім дітям ОСОБА_5 2001 року народження та ОСОБА_6 2007 рокународження.

Відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в даному гуртожитку з 12.12.2006 року, що підтверджується наявним в матеріалах справи листом Солом'янського РУГУ МВС в м. Києві, а згода на постійну реєстрацію відповідача дана саме позивачем, про що свідчить лист ВАТ «Київське автотранспортне підприємство 13062» від 11.10.2006 року № 304/01/19 за підписом голови правління та голови профкому.

Разом з відповідачем в даному гуртожитку зареєстровані неповнолітні діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 06.09.2003 року.

Відповідно до Постанови Окружного адміністративного суду м. Києва від 21 жовтня 2010 року позивачу відмовлено в задоволенні вимог до Відділу у справах реєстрації громадянства, імміграції і реєстрації фізичних осіб Солом'янського РУТУ МВС України в м. Києві про визнання дій протиправними та зобов'язання скасувати реєстрацію неповнолітніх дітей відповідачів в даному гуртожитку. Крім того, 06.03.2009 року Солом'янським РУТУ МВС України на адресу ДП «Автомобіліст» направлено повідомлення про реєстрацію місця проживання неповнолітніх дітей, згідно з поданою заявою ОСОБА_4

Застосувавши положення ст. 11 Закону України « Про охорону дитинства», за якими кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного та з них та на піклування батьків та ст. 18 даного Закону, які визначають право дітей - членів сім'ї наймача або власника жилого приміщення користуватись займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову про виселення неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

А також за приписами Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 року сфера дії якого поширюється на

громадян, які на законних підставах тривалий час (не менше п'яти років) зареєстровані та фактично проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей, та не мають іншого власного житла, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог щодо виселення ОСОБА_4

Однак, судом першої інстанції не досліджено питання правомірності проживання у спірному житловому приміщенні його дружини ОСОБА_2, яка як вбачається з матеріалів справи разом з батьками та братом зареєстрована у двокімнатній приватизованій квартирі АДРЕСА_2.

За таких підстав, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачка ОСОБА_2 самоправно зайняла житлове приміщення у гуртожитку та підлягає виселенню, оскільки має житлову площу для проживання.

Висновок суду першої інстанції про порушення інтересів дітей в разі виселення матері з кімнати в гуртожитку не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки права дітей в цьому випадку не порушуються і вони залишаються проживати з одним із батьків за місцем своєї реєстрації

Таким чином, колегія суду вважає, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про виселення ОСОБА_2, з постановления в цій частині нового рішення про її виселення, оскільки судом першої інстанції неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинами справи, а рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 309, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Автомобіліст» Відкритого акціонерного товариства «Київське автотранспортне підприємство 13062» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року - задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 квітня 2011 року скасувати в частині відмови у задоволені позовних вимог про виселення ОСОБА_2.

Постановити в цій частині нове рішення про виселення ОСОБА_2 з жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : Судді: