Справа № 1306/2-165/11 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л.О.
Провадження № 22-ц/1390/6469/12 Доповідач в 2-й інстанції: Каблак П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Каблака П.І.

суддів: Кота І.Н., Курій Н.М.,

з участю секретаря Зозулі В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2011 року, по цивільній справі

за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Відкритого акціонерного товариства комерційний банк "Надра" про визнання недійсним договору поруки,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2010 року ВАТ КБ "Надра" звернулося до суду із позовом до відповідачів та, з урахуванням збільшення позовних вимог (а.с.45), просило стягнути з відповідачів суму заборгованості у розмірі 122 365,01 дол. США, що в еквіваленті становить 969 654,94 грн., звернути стягнення на предмет забезпечення іпотеки, що належить ОСОБА_2 - 25/100 ідеальних часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення вимог ВАТ КБ "Надра" у зазначеній сумі, посилаючись на те, що 04.02.2005 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 46/05-Ф на суму 24 000 дол. США на строк до 04.02.2008 року, із сплатою відсоткової ставки у розмірі 18,0 % річних, що обчислюється виходячи з того, що в році 360 днів. Зобов`язання позичальником не виконуються, щомісячні платежі не сплачуються, що є порушенням ст. 526 ЦК України. Згідно з п. 3.3.3. кредитного договору повернення кредиту позичальником повинно здійснюватися шляхом сплати суми мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 867,66 дол. США. 04.02.2005 року між ВАТ КБ "Надра" та відповідачкою ОСОБА_2 було укладено договір поруки, згідно якого вона, як поручитель, поручилася перед банком за належне виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань, що витікають з кредитного договору.

У вересні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом про визнання недійсним договору поруки, укладеного 04.02.2005 року між банком та нею, посилаючись на те, що такий вона не підписувала. Стверджує, що вона може нести відповідальність по зобов`язаннях відповідача ОСОБА_1 тільки у межах заставленого майна, оскільки з нею на виконання умов кредитного договору було укладено договір іпотеки від 14.02.2005 року.

Справа судами розглядалася неодноразово.

Останнім рішенням суду позов банку задоволено частково, стягнуто із ОСОБА_1 заборгованість по кредитному договору у розмірі 122 365 дол. США 01 цент, що в еквіваленті становить 969 754 грн. 94 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки 25/100 ідеальних часток житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 для забезпечення вимог.

Стягнуто солідарно з відповідачів в користь позивача понесених витрат по оплаті 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

В решті позову відмолено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено, визнано недійсним договір поруки від 04.02.2005 року, укладений між банком та нею.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 28.12.2011 року рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20.07.2011 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості по кредитному договору в сумі 122 365 доларів США, що в еквіваленті становить 969 754 грн. 94 коп., шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - 25/100 ідеальних часток будинку АДРЕСА_1 скасовано, ухвалено у цій частині нове рішення, яким відмовлено у задоволенні позову. Скасовано також рішення суду в частині стягнення з відповідачів в користь банку судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.08.2012 року касаційну скаргу банку задоволено частково. Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 28.12.2011 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення районного суду, в частині вирішення первісного позову, оскаржив відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд прийшов до невірного висновку про обґрунтованість первісного позову, оскільки позивач обрав самостійно спосіб захисту, а саме-шляхом звернення стягнення на заставне (іпотечне) майно. Оскільки з моменту звернення стягнення на підставі виконавчого напису нотаріусу зобов`язання за кредитним договором припинилися, з цього моменту відсутні підстави для нарахування відсотків по кредиту. Також вказує, що позивач пропустив строк звернення до суду з вказаним позовом, не погоджується з розміром заборгованості. Просить рішення суду в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову та стягненні з відповідачів судових витрат відмовити. Також просить стягнути з ВАТ КБ "Надра" судові витрати за проведення експертизи. В решті рішення суду першої інстанції просить залишити без змін.

До апеляційної скарги ОСОБА_1 приєдналася ОСОБА_2 . У поданій до суду заяві просить рішення суду скасувати та закрити провадження у справі. Посилається на те, що суд не дотримався вимог ст.39 Закону України "Про іпотеку", не вказавши усіх необхідних даних у резолютивній частині рішення. Оскільки на час укладення договору іпотеки та на момент прийняття рішення по справі в будинку, який є предметом іпотеки проживали і проживають неповнолітні діти, вважає такий договір нікчемним, на підставі положень ч.1 ст.224 ЦК України. Вказує, що судом необґрунтовано відмовлено у застосуванні позовної давності

ВАТ КБ "Надра" рішення суду в апеляційному порядку не оскаржило.

У зв`язку із цим, колегією суддів здійснюється перегляд рішення місцевого суду лише в оскаржуваній частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачів (представник позивача не з`явився в судове засідання, хоча належним чином був повідомлений про таке), дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Скасовуючи рішення апеляційного суду і направляючи справу на новий розгляд до цього ж суду, суд касаційної інстанції виходив з того, що вчинення нотаріусом виконавчих написів про звернення стягнення на передане в іпотеку майно, не позбавляє позивача його права на судовий захист та можливості звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. Наявність виконавчого напису за відсутності реального виконання боржником свого зобов`язання (добровільного чи примусового) не свідчить про припинення договірних правовідносин між сторонами. Тобто, саме по собі вчинення виконавчого напису, виконання якого не здійснено вчасно, не припиняє зобов`язальних правовідносин між сторонами договору і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання відсотків за користування кредитом і пені за несвоєчасну сплату кредиту.

В ході розгляду справи апеляційним судом встановлено, що 04 лютого 2005 року між ВАТ КБ "Надра" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 46/05-Ф зі сплатою 18 відсотків за користування коштами, з поверненням кредиту до 04 лютого 2008 року.

Відповідно до договору іпотеки від 14 лютого 2005 року ОСОБА_2 передала ВАТ КБ "Надра" в іпотеку 25/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Позичальник ( ОСОБА_1 ) не вносив своєчасно платежі по взятих на себе зобов`язаннях, згідно кредитного договору, у зв`язку із чим виникла заборгованість. Дані обставини ним не заперечуються.

Як вбачається з розрахунку заборгованості згідно кредитного договору (а.с.5), така складається із заборгованості по кредиту (за період з 07.02.2006 року по 27.05.2010 року), заборгованості по процентах (за період з 01.08.2008 року по 27.05.2010 року), пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів (за період з 28.05.2009 року по 27.05.2010 року) та штрафу, нарахованого згідно п.п. 5.2. кредитного договору.

Згідно з ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч.2 ст.1054, ч.2 ст.1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Згідно умов кредитного договору (п.п.3.3.2., 3.3.3 п.3.3) погашення кредиту позичальником повинно здійснюватися щомісячно до 5-го числа місця, шляхом сплати суми мінімального необхідного платежу, розмір якого складає 867 дол. США 66 центів.

Судом також встановлено, що кінцевий термін повернення кредиту 04.02.2008 року.

Враховуючи те, що термін виконання основного зобов`язання (повернення кредиту) закінчився 04 лютого 2008 року, а банк звернувся до суду з вказаним позовом 09 липня 2010 року, колегія суддів приходить до висновку, що такий заявлено банком в межах строку позовної давності, передбачено в ст.257 ЦК України.

Як закріплено в п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Враховуючи поданий банком розрахунок, з якого вбачається, що пеня нарахована за період, тривалістю 1 рік, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав для застосування позовної давності за цими вимогами.

Не суперечить положенням ст.549 ЦК України одночасне стягнення штрафу та пені, оскільки така можливість прямо передбачена умовами укладеного договору.

12.06.2007 року приватним нотаріусом ЛМНО Лаганяк Т.І. вчинено виконавчий напис, за яким запропоновано звернути стягнення відповідно до іпотечного договору від 14.02.2005 року на заставне майно, що було предметом цього договору (а.с.121).

11.07.2007 року відкрито виконавче провадження на підставі вказаного виконавчого напису (а.с.120). Однак, постановою державного виконавця від 16.03.2009 року виконавчий документ (виконавчий напис) повернуто стягувачеві без виконання (а.с.161).

Враховуючи висновки суду касаційної інстанції, з огляду на роз`яснення, які містяться в п. 18 постанови Пленуму № 5 від 30 березня 2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", колегія суддів приходить до висновку, що при наявності у позивача виконавчого напису, який був не виконаний та повернутий йому до дати звернення до суду з вказаним позовом, він має право на отримання процентів за користування кредитом і пені (штрафу), передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту, за період, який ним наведено в розрахунку, оскільки договірні відносини, які виникли на підставі кредитного договору, не припинилися.

У зв`язку із цим, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , щодо незастосування судом позовної давності та припинення зобов`язань за кредитним договором, колегією суддів відхиляються, як необґрунтовані.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись з висновком місцевого суду щодо розміру пені, який стягнуто з відповідача на користь позивача.

Згідно із ч.1 ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.549 ЦК України, штрафом, пенею є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто, ця сума є неустойкою.

Як погоджено сторонами у п.5.1. кредитного договору, у разі прострочення позичальником строку сплати необхідного платежу по погашенню кредиту, визначеного у п. 3.3.3. цього договору, а також у випадку прострочення строку виконання зобов`язань позичальника щодо повернення кредиту, сплати всіх нарахованих відсотків та можливих штрафних санкцій у строк, визначений у п.4.2.3. цього договору, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 1% (один) відсоток від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

Згідно із ч.3 ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Задовольняючи позов в частині стягнення пені, районний суд не звернув увагу на те, що розмір пені значно перевищує суму боргу та нарахованих процентів, а також те, що під час дії кредитного договору відповідач ОСОБА_1 захворів та отримав інвалідність, що значно зменшило його можливість виконувати взяті на себе зобов`язання.

З огляду на викладене, з урахуванням положень ч.3 ст.551 ЦК України, обставин справи, що мають істотне значення, колегія суддів дійшла висновку про зменшення розміру пені за кредитним договором до розміру основної суми боргу у розмірі 20 541,31 долар США, що еквівалентно, як розрахував позивач, 162 791,94 грн.

Підстав для зменшення розміру штрафу, нарахованого на підставі п.5.2. кредитного договору колегія суддів не вбачає.

Як зазначено в ст.39 Закону України "Про іпотеку" у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки.

На необхідність дотримання цих вимог закону в резолютивній частині рішення також звернуто увагу в п.42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин".

Вказаним пунктом також роз`яснено, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути суму заборгованості за кредитним договором. У такому випадку суд має зазначити в резолютивній частині рішення лише про звернення стягнення на предмет іпотеки із зазначенням суми заборгованості за кредитним договором, а сам розрахунок суми заборгованості має наводитись у мотивувальній частині рішення. Винятком є ситуація коли особа позичальника є відмінною від особи іпотекодавця з урахуванням положення статті 11 Закону України "Про іпотеку" (або статті 589 ЦК щодо заставодавця).

Наведеним вимогам резолютивна частина оскаржуваного рішення відповідає не в повній мірі, у зв`язку із чим її слід викласти в редакції, яка відповідає вимогам ст.39 Закону України "Про іпотеку".

Оскільки умовами іпотечного договору не визначено початкову ціну предмета іпотеки, колегія суддів вважає за необхідне вказати у рішенні, що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

В ході апеляційного розгляду, не встановлено інших кредиторів вимоги яких підлягали би задоволенню з вартості предмета іпотеки.

Також, колегією суддів не встановлено необхідності вжиття заходів щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації. Не просить такі вжити і позивач у справі.

Відповідно до положень кредитного договору, ними не визначається спосіб реалізації предмета іпотеки на підставі рішення суду. Колегія суддів вважає за необхідне визначити спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, у межах процедури виконавчого провадження.

З огляду на те, що позичальник є відмінним від особи іпотекодавця, колегія суддів приходить до висновку, що позов ВАТ КБ "Надра" підлягає до задоволення шляхом стягнення суми заборгованості з ОСОБА_1 та шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, належний ОСОБА_2 .

Щодо загального розміру вимог та всіх її складових, колегія суддів, враховуючи власні висновки в частині зменшення розміру пені, приходить до переконання, що до стягнення підлягає сума заборгованості в розмірі: 20 541 долар США 31 цент заборгованість по кредиту, 6 745 доларів США 14 центів заборгованість по процентах, 20 541 долар США 31 цент пеня, 2 400 доларів США штраф. Всього: 70 140 доларів США 53 центи, що еквівалентно 555 886 грн. 57 коп.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Враховуючи, що суд відмовив в задоволенні первісних позовних вимог щодо співвідповідача ОСОБА_2 , він необґрунтовано поклав на неї обов`язок по їх відшкодуванню позивачу. У зв`язку із цим, рішення суду у цій частині підлягає зміні, шляхом виключення з резолютивної частини посилання про стягнення з ОСОБА_2 судових витрат.

Щодо доводів апеляційної скарги про стягнення з ВАТ КБ "Надра" судових витрат за проведення експертизи, дане питання має бути вирішено судом першої інстанції, шляхом ухвалення додаткового рішення, як з власної ініціативи, так і за заявою особи, яка понесла такі витрати, на що погодилася в апеляційній інстанції представник відповідачів.

Оскільки судом першої інстанції повно з`ясовані обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору, проте, неправильно застосовано норми матеріального права, рішення суду підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , до якої приєдналася ОСОБА_2 , задоволити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 липня 2011 року змінити, виклавши його резолютивну частину в такій редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" 20 541 (двадцять тисяч п`ятсот сорок один) долар США 31 цент заборгованості по кредиту, 6 745 (шість тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 14 центів заборгованості по процентах, 20 541 (двадцять тисяч п`ятсот сорок один) долар США 31 цент пені, 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США 00 центів штраф. Всього стягнути: 70 140 (сімдесят тисяч сто сорок) доларів США 53 центи, що еквівалентно 555 886 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 57 коп.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 46/05-Ф від 04 лютого 2005 року, укладеного між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та ОСОБА_1 , в розмірі " 20 541 (двадцять тисяч п`ятсот сорок один) долар США 31 цент - заборгованість по кредиту, 6 745 (шість тисяч сімсот сорок п`ять) доларів США 14 центів - заборгованість по процентах, 20 541 (двадцять тисяч п`ятсот сорок один) долар США 31 цент пеня, 2 400 (дві тисячі чотириста) доларів США 00 центів штраф. Всього: 70 140 (сімдесят тисяч сто сорок) доларів США 53 центи, що еквівалентно 555 886 (п`ятсот п`ятдесят п`ять тисяч вісімсот вісімдесят шість) грн. 57 коп. - звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 14 лютого 2005 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк "Надра" та ОСОБА_2 , посвідченим нотаріусом Дрогобицького районного нотаріального округу Лаганяк Т.І., зареєстрованим в реєстрі за № 75, а саме: 25/100 (двадцять п`ять) ідеальних частин житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: коридор "1-1" площею 5.7 кв.м., кімната "1-2" площею 19.6 кв.м., кімната "1-3" площею 9.1. кв.м., веранда "1-5" площею 20.5 кв.м., кладова "1-6" площею 6.9. кв.м., загальною площею 61,8 кв.м., який складається в цілому з 5 (п`яти) кімнат, трьох кухонь та підвалу, що належить ОСОБА_2 на праві приватної власності, згідно договору дарування від 08 жовтня 2004 року, зареєстрованого в Дрогобицькому державному комунальному міжміському бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки 18 жовтня 2004 року, реєстраційний № 5102007, шляхом проведення прилюдних торгів. Початкову ціну встановити на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид нерухомого майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "Надра" понесені витрати по оплаті 1 700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп. судового збору та 120 (сто двадцять) грн. 00 коп. витрат на ІТЗ розгляду справи."

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

Курій Н.М.