АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/2090/7996/2012
Справа: 2037/1119/12
Категорія: «право власності» Головуючий 1 інст.: Тордія Е.Н.
Доповідач: Піддубний Р.М.

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 грудня 2012 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Піддубного Р.М.,

суддів: Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарях: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя, -

встановила:

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до суду з названим позовом, мотивуючи який зазначив, що перебував з відповідачкою ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07 липня 2010 року. Під час шлюбу за договором купівлі-продажу від 02 лютого 2001 року ними було придбано з цільовим призначенням - для обслуговування комерційного центру земельну ділянку площею 2 000 кв. м., яка розташована за адресою: с. Шевченкове Харківської області, вул. Леніна № 4. Посилаючись на те, що право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано в цілому за ОСОБА_3 (після розірвання шлюбу - ОСОБА_1А), крім того, на цій земельній ділянці знаходиться будівля комерційного центру, по Ѕ частині якого на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року також належить йому та відповідачці, ОСОБА_2 просив в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ним право власності на Ѕ частину вказаної земельної ділянки.

Рішенням Шевченківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2012 року позов задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2 га, розташованої по вул. Леніна № 4 у смт. Шевченкове Шевченківського району Харківської області. Визнано за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину зазначеної земельної ділянки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення скасувати, ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що зявились, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що спірну земельну ділянку, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою, було набуто сторонами під час шлюбу, а відтак це майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки сторін в якому є рівними, що є підставою для визнання за позивачем в права власності на Ѕ частину спірного нерухомого майна.

Колегія суддів погоджується з такими висновками з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що з 30 липня 1996 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 07 липня 2010 року.

Відповідно до ст. 22 КпШС, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 28 КпШС встановлено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Аналогічні положення закону закріплено й у статтях 60, 70 СК України.

Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, за умовами статті 24 КпШС України є власністю кожного з них (роздільним майном).

Встановлено, що за договором купівлі-продажу від 21 лютого 2001 року Шевченківська селищна рада Харківської області передала, а приватний підприємець ОСОБА_3 (ОСОБА_1А.) прийняла у власність земельну ділянку загальною площею 2 000 кв.м., яка розташована за адресою: с. Шевченкове Харківської області, вул. Леніна № 4.

Пунктом 1.1 зазначеного договору встановлено, що земельна ділянка передається з метою обслуговування розташованого на ній комерційного центру.

Як убачається із матеріалів справи рішенням апеляційного суду Харківської області від 16 листопада 2011 року в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності за кожним на Ѕ частину нежитлової будівлі комерційного центру, який розташований на спірній земельній ділянці.

Крім того, встановлено, що Державний акт, який відповідно до ст. 126 ЗК України посвідчує право власності особи на земельну ділянку, було видано 20 березня 2004 року Шевченківською районною радою Харківської області не приватному підприємцю, а фізичній особі ОСОБА_3

Отже, встановивши, що земельну ділянку з цільовим призначенням для обслуговування комерційного центру було придбано за спільні кошти одним із подружжя в період шлюбу, розташована на земельній ділянці будівля також належить сторонам на праві спільної власності, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірна земельна ділянка є обєктом права спільної сумісної власності подружжя та задовольнив позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за ним права власності на Ѕ частину вказаного нерухомого майна.

Доводи апеляційної скарги про те, що майно приватного підприємця не є обєктом спільного сумісного майна подружжя, є безпідставними, оскільки правовідносини подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 щодо спірної земельної ділянки виникли в 2002 році, тому регулюються нормами КпШС України, які не передбачали віднесення майна, набутого одним із подружжя як приватним підприємцем, до роздільного майна цього подружжя.

Оскільки судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду Харківської області від 01 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді