У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Павлін О.В.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3,

та представника відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акцірнерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» про визнання кредитного договору таким, що не укладався, договору іпотеки недійсним з моменту укладення, виключення запису з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек, та за зуcтрічним позовом публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,-

в с т а н о в и л а:

25 листопада 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» з позовними вимогами про виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек запису про квартиру №105 в будинку №110-Б, розташовану по проспекту Добровольського в м. Одесі. Після уточнення позовних вимог позивачка також просила визнати кредитний договір №014/2145/74/76537 від 13 червня 2007 року таким, що не укладався, а договір іпотеки від 26 червня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_6 Аваль» та ОСОБА_2 недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування своїх вимог позивачка ОСОБА_2 вказувала на те, що вона планувала укласти кредитний договір для придбання майна.

Оскільки, кредитний договір укладено так і не було, то коштів за цим кредитним договором вона не отримувала, отже договір іпотеки, який укладався з метою забезпечення виконання кредитного договору, припинив свою дію, а тому відомості зазначені в реєстрі заборон відчуження нерухомого майна та Державного реєстру іпотек не відповідають дійсності.

У свою чергу відповідач ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом, посилаючись на те, що 22 травня 2007 року вона звернулася до банку із заявою про надання кредиту у сумі 120 000 доларів США, та 13 червня 2007 року між сторонами було підписано кредитний договір про надання кредиту у сумі 121 200 доларів США із сплатою комісії за оформлення кредиту в розмірі 1% на строк до 13 червня 2027 року під 13,25% річних з погашенням кредиту та відсотків щомісячними ануїтетними платежами. Оскільки ОСОБА_2 свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконувала, в наслідок чого у неї утворилася заборгованість за кредитом на суму 3 819 454,94 гривень, які банк просив стягнути на його користь разом з понесеними судовими витратами.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав, пояснив, що його довіритель мала намір отримати гроші в кредит для чого розпочала підготовку документів у нотаріуса підписала кредитний договір та договір іпотеки, але після цього працівник банку повідомив про помилку комісії в надані згоди на видачу кредиту. Також зазначив, що підтвердженням того, що позивачка не отримувала кредиту є квитанція про отримання готівки, де стоїть не її підпис, а іншої особи, яка скоріш за все і скористалася ситуацією вчинивши шахрайські дії. Представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 банк Аваль», заперечуючи проти заявлених ОСОБА_2 вимог, підтримала зустрічний позов та вказувала на те, що її вимоги вважає безпідставними, оскільки позивачка отримала кошти, використала їх для придбання квартири, що підтверджується кредитним договором та договором іпотеки.

Рішенням Суворовського районного суду м.Одеси від 02 серпня 2012 року позов ОСОБА_2 задоволено, у задоволенні зустрічних позовних вимог ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та задовольнити зустрічний позов ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», мотивуючи це тим, що вказане судове рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому воно незаконне та необґрунтоване.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», та пояснення на апеляцію їх представника ОСОБА_5, а також заперечення на апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Перевіряючи справу у відповідності до норм ст.303 ЦКП України судова колегія вважає, що правовідносини щодо кредитного договору регулюються, окрім загальних норм, спеціальними нормами Цивільного кодексу України, а саме: ст.ст. 1046-1053 ЦК України.

Відповідно до ст. 631 ЦК України, договір набирає сили і породжує суб'єктивні права й обов'язки з моменту його укладання.

Згідно приписів ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відсутність згоди сторін щодо будь-якої з істотних умов договору має наслідком його неукладеність.

Відповідно до п.2 ст.1054 ЦК України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст. 1046 Параграфа 1 глави 71 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Кредитний договір за своєю природою є консесуальним та оплатним.

Зі змісту статті 1054 ЦК України можна зробити висновок, що істотними умовами кредитного договору є сума кредиту, проценти за його використання та обов'язок позичальника повернути суму кредиту, що повинен бути виконаний у певний час. Тобто першочергово договір містить в собі положення щодо передачі майна.

В даному випадку, істотні умови кредитного договору у вигляді передачі коштів між Позивачем та Банком не були додержані, сторони фактично не дійшли згоди щодо істотних умов договору, відтак, і укладення договору не відбулося.

Під час розгляду справи у суді першої інстанції, відповідачем факт передачі коштів за кредитним договором №014/2145/74/76537 від 13.06.2007 року від Банка до позивача не доведений, належних доказів цього до суду не надано. Твердження Банку про, нібито, здійснені Позивачкою проплати по кредиту також не знайшли свого підтвердження шляхом обґрунтування належними доказами.

Правовим наслідком не укладення договору є відсутність будь-яких зобов'язань, які б випливали з договору.

Посилання відповідача за первісним позовом у апеляційній скарзі на той факт, що судом не взяті до уваги і не досліджені матеріали кредитної справи позивачки не відповідають дійсності.

Як вбачається з матеріалів справи, саме з метою належної оцінки доказів, була проведена судово-почеркознавча експертиза зразків підпису позивачки ОСОБА_2 зі зразками підписів, які містяться в матеріалах кредитної справи позивача у Банку, за результатами якої було встановлено невідповідність реального підпису ОСОБА_2 та підпису, який міститься на квитанції про отримання готівкових коштів.

Крім того, відповідно до п. 35 ст. 7 Закону України «Про страхування в Україні», страхування предмета іпотеки від ризиків випадкового знищення, випадкового пошкодження або псування є обов'язковим.

Жодних, похідних від договору іпотеки, договорів страхування з Позивачем також не укладалось.

Крім того, відповідач у апеляційній скарзі допускає вільне трактування норм Закону України «Про іпотеку», зазначаючи положення, які насправді стаття 1 Закону України «Про іпотеку» не містить.

Також, твердження відповідача, що на кредитні кошти була придбана квартира під №105, що знаходиться в м. Одесі по проспекту Добровольського, в будинку №110-Б, не мають за собою підґрунтя і нічим не підтверджуються, а відтак є припущеннями, що є недопустимим під час доказування, в розумінні п.4 ст.60 ЦПК України доказування не повинно ґрунтуватись на припущеннях).

Про існування кредитного договору, укладеного на її ім'я, позивачці стало відомо лише під час допитів в якості свідка по кримінальній справі №24-387, порушеній відносно посадової особи відповідача громадянина ОСОБА_7, по ч.4 ст.190 КК України (заволодіння чужим майном шляхом обману та зловживання довірою (шахрайство), ч.2 ст.364 КК України (зловживання владою та службовим становищем), ч.1, ч.3 ст.358 КК України (підроблення та використання підроблених документів.

Матеріали кредитної справи позивачки ОСОБА_2 містять документи, згоду на отримання яких вона не давала, відомості, що містяться в них їй не відомі, підписи на документах від її імені - їй не належать, тобто документи кредитної справи є сфальшованими. Аналогічні пояснення надавались позивачем як під час допиту в якості свідка, так і під час розгляду цивільної справи в суді.

Так, в ході досудового слідства по кримінальній справі встановлено, що начальник 14 відділення ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» ОСОБА_7 та інші посадові особи Банку, зловживаючи службовим становищем, з корисливих мотивів, всупереч інтересам Банку заволоділи чужим майном або придбали право на майно, шляхом омани чи зловживання довірою громадян-позичальників та організацій, серед яких була і позивачка. Протиправні дії громадянина ОСОБА_7 полягали у підробці документів на отримання сум за кредитними договорами, отриманні сум готівки для, нібито, перерахування на банківські рахунки банку-позичальника, який він представляв.

Загалом, жертвами протиправних фінансових махінацій громадянина ОСОБА_7 на загальну суму 3 507 656 гривень 58 копійок та 4.486.595 доларів 27 центів США стали біля 100 фізичних та юридичних осіб (а.с.172-182).

Позивачка зазначає, що підставами для звернення її до суду стали відомості про зупинення кримінальної справи №24-387, у зв'язку з розшуком гр. ОСОБА_7С, і неправомірні вимоги відповідача щодо нарахування та стягнення сум кредитних зобов'язань з позивачки, незважаючи на те, що її непричетність до даних кредитних зобов'язань доведена в ході слідчо-оперативних дій і даний факт відомий Банку.

Позивачка ОСОБА_2 зазначає, що гр. ОСОБА_7 був матеріально відповідальною особою відповідача та ніс матеріальну відповідальність. Відносно нього була порушена кримінальна справа, що підтверджує факт його махінацій, але не зважаючи на це ОСОБА_4 намагається перекласти майнову відповідальність, яка лежить на ОСОБА_7 на осіб, які в результаті цих же махінацій являються постраждалими.

З огляду на вище наведене судова колегія приходить до висновку, що визнаний судом першої інстанції як такий що не укладався кредитний договір, та недійсний з моменту укладання договір іпотеки між ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» та ОСОБА_2 суперечать вимогам ч.5 ст.203, ч.4 ст.212 та ст.215 ЦПК України, оскільки відповідачем за первісним позовом не доведено реального настання правових наслідків що обумовлені кредитним договором, а саме отримання позивачкою коштів за спірним кредитним договором.

За таких обставин судова колегія вважає, що місцевий суд вірно визначив правову природу правовідносин які виникли між сторонами, та при вирішенні спору обґрунтовано послався на норми закону, що регулюють спірні правовідносини.

Місцевий суд перевірив усі докази, які навела позивачка ОСОБА_2 у підтвердження своїх вимог, а представник відповідача ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці

правовідносини, та зробив вірний висновок про задоволення первісного позову та відмові у задоволенні зустрічних позовних вимог.

Посилання в апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» на те, що ухвалюючи рішення про задоволення первісного позову місцевий суд не прийняв до уваги, що позивачка уклала кредитний договір та договір іпотеки, що фактично підтверджує отримання позивачкою коштів не приймається судовою колегією до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів ні у суді першої інстанції, ні у суді апеляційної інстанції, які б спростовували обставини щодо отримання саме позивачкою коштів за спірним кредитним договором, не заслуговують на увагу і інші доводи апеляційної скарги.

Отже доводи ПАТ «ОСОБА_4 Аваль» в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову, та задоволення зустрічного позову не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ОСОБА_4 Аваль» відхилити, рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 02 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ис ОСОБА_8

підпис ОСОБА_9

підпис ОСОБА_1