Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапан В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3

та відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2010 року за позовом ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплаченої суми,

в с т а н о в и л а:

02 грудня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом, який у подальшому був нею уточнений, до ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплаченої суми. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 25 травня 2007 року між сторонами був укладений договір №79 на виготовлення та поставку мебелі. За умовами даного договору 25 травня 2007 року позивачка ОСОБА_2 внесла передплату у розмірі 10 000 доларів США, а 29 червня 2007 року нею був сплачений залишок суми замовлення у розмірі 13 000 доларів США. Через деякий час меблі були поставлені позивачці, але у звязку з тим, що вони не відповідали вимогам замовлення, ОСОБА_2 відмовилась їх отримувати та звернулась до відповідача з листом про повернення грошей.

У звязку з тим, що відповідач ОСОБА_4 не виконав умов договору на виготовлення та поставку меблів позивачка ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, відповідач ОСОБА_4 позов не визнав та просив суд відмовити у його задоволенні.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому є незаконним та необгрунтованим.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4 та його пояснення на апеляцію, а також заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 27 травня 2007 року між сторонами укладено договір, за яким відповідач ОСОБА_4 зобов'язався виготовити та доставити замовнику ОСОБА_2 меблі (бібліотеку), яка в свою чергу зобов'язалася оплатити товар і 29 червня 2007 року оплатила повну вартість замовлення в розмірі 23 000 доларів.

Через деякий час меблі були поставлені позивачу ОСОБА_2, але у звязку з тим, що вони не відповідали вимогам замовлення, позивач відмовилась їх отримувати та звернулась до ОСОБА_4 з листом про повернення грошей.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які докази щодо належного виконання ОСОБА_4 своїх зобовязань по договору №79 на виготовлення та поставку меблів, а відповідно до норм чинного законодавства кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що договір укладений між сторонами підлягає розірванню.

Допитаний у суді апеляційної інстанції свідок ОСОБА_5 не спростував тих обставин, що позивачка ОСОБА_2 отримала замовлені нею меблі у відповідності до договору укладеного між сторонами, оскільки передбаченого законом акту-прийому передачі сторони не укладали та не підписували.

Однак, судова колегія дійшла до висновку, що рішення місцевого суду в частині стягнення з ОСОБА_4 індексу інфляції у розмірі 73 820 гривень підлягає скасуванню, оскільки не підлягає стягненню індекс інфляції, нарахований на суму боргу у валюті а саме доларах США, оскільки індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні, тому норми ч.2 ст.625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобовязання, яке визначене договором у гривні.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не в повному обсязі довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, а також суд неправильно застосував норми матеріального права, у звязку з чим рішення місцевого суду підлягає зміні.

В іншій частині рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права та відповідає вимогам діючого законодавства, а тому його слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково, рішення Київського районного суду м.Одеси від 30 листопада 2010 року змінити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору та повернення сплаченої суми в частині стягнення з ОСОБА_4 73 820 гривень індексу інфляції відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, однак воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області М.М. Драгомерецький

ОСОБА_6

ОСОБА_1