Справа № 2/0516/303/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2012 р. Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Панової Т.Л.

при секретарі Костіній І.В.

з участюпредставника позивача ОСОБА_1

відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення житлової площі для проживання,

В С Т А Н ОВ И В:

позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що він з дитинства проживає в квартирі, яка належить на праві спільної сумісної власності його батькам - відповідачам.

Шлюб батьки розірвали. Мати почала проживати окремо, а він залишився проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_2 Між батьками після розірвання шлюбу існувала усна домовленність щодо його утримання, як інваліда та користування спільним майном. В результаті цієї домовленністі мати відмовилася від будь-яких претензій на квартиру в обмін на те, що батько буде піклуватися про нього, бо він є інвалід з дитинства, має тяжке захворювання центральної нервової системи та потребує постійного стороннього нагляду.

ОСОБА_3 не приймала участі ані в витратах на лікування, ані в витратах на утримання житла.

До лютого 2011року єдиним власником квартири була ОСОБА_3, а в лютому батько вимушений був звернутися до суду з позовом про поділ особових рахнків, бо коштів на утримання житла не вистачало. Рішенням суду квартира АДРЕСА_1 порівну розділена між відповідачами умовно, бо розділити в натурі не має можливості. 13.09.2011року суд виніс рішення про усунення перешкод в користуванні майном , виділивши ОСОБА_3 у користування жилу кімнату площею 16,4 кв.м. з балконом, що відповідає 1/2 частини її частки в квартирі. За рішенням суду квартиру розділили між відповідачами в рівних долях.

ОСОБА_2 має дружину, з якою проживає у цивільному шлюбі. ОСОБА_3 має чоловіка, з яким проживає у шлюбі.

Він неодноразово звертався до органів місцевого самоврядування, щоб йому, як інваліду, який не має власного житла, поставили на чергу з отримання житла з фондів комунальної власності, але ж отримував відмови, мотивуючи тим, що він забезпечений житлом, бо проживає в трикімнатній квартирі.

Рішеннями суду від 04.02.2011року та 13.09.2011року він фактично позбавлений права користування житловим приміщенням, квартирою 52 в будинку 58 по вул. Космонавтів м.Дружківки.

Він отримує аліменти 7,5 місяців на рік по 200грн щомісячно. Лікування на місяць для безперервного обов'язкового прийому ліків коштує приблизно 1200грн. Також навчається на денному відділенні в ДИТМ МНТУ м.Краматорськ. Сімейне законодавство передбачає обов'язок батьків утримувати своїх непрацездатних повнолітніх дітей, які потребують мтеріальної допомоги. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла , які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначаються його власником. Просить суд зобов'язати відповідачів виділити йому житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_2 для задоволення житлових потреб .

Під час розгляду справи позивач уточнив свої вимоги (а.с.25), і просить зобов'язати відповідачів виділити йому житлове приміщення в квартирі АДРЕСА_2 для задоволення його житлових потреб, а саме кімнату площею 16,4 кв.м.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги. Пояснила, що позивач на даний час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1. Займає кімнату 16,4кв.м. Власниками квартири є його батьки відповідачі по справі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кожний по 1/2 частки квартири. Рішенням Дружківського суду від 13 вересня 2011року, яке на даний час скасовано, було фактично виділено в користування ОСОБА_3 кімнату площею 16,4кв.м., ОСОБА_2 - кімнати 7,6кв.м, та 11.6 кв.м. допоміжні приміщення залишені у спільному користуванні. Приймаючи таке рішення, судом були порушені права члена сім'ї відповідачів їхнього сина ОСОБА_4, який також має право користуватися цією квартирою.

ОСОБА_4 має бажання користуватися саме кімнатою 16,4кв.м., що підтверджується зверненням її до суду виділити їй цю кімнату в користування. ОСОБА_2 фактично проживає в цивільному шлюбі і також займає кімнату 11,6кв.м. Згоди між батьками щодо виділення йому в користування кімнати немає. Хоча відповідно до норм Сімейного кодексу, батьки зобов'язані утримувати свою непрацездатну дитину, надавати їй матеріальну допомогу, в тому числі і забезпечити житловою площею. Оскільки позивач є інвалідом 2 групи, студентом, на облік, як особу, яка потребує поліпшення житлових умов не перебуває, у зв'язку з відмовою йому в цьому міською радою, вважає, що позивач має право на користування саме кімнатою площею 16,4кв.м. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнав. Пояснив, що сину, позивачу по справі ОСОБА_4, було виділено для проживання кімната 7,6 кв.м. Після розірвання шлюбу з відповідачкою, вони усно домовилися, що він бере на себе піклування над сином, позивачем, оскільки останній є інвалідом 2 групи, студентом денного відділення інституту, а ОСОБА_3 не буде претендувати на квартиру. Але такого не сталося. Квартира є їхньою сумісною власністю. Кожен з них має право власності на 1/2 частку квартири. ОСОБА_3 уклала шлюб з іншим чоловіком і покинула квартиру, пішла проживати до чоловіка. Після того, як вона покинула квартиру, син зайняв кімнату 16,4 кв.м. ОСОБА_5 звернулася до суду, і рішенням від 13 вересня 2011року їй виділили для користування кімнату 16,4 кв.м. , а йому виділили дві кімнати 11,4кв.м. та 7,6 кв.м. але він також перебуває в цивільному шлюбі. І проживати в кімнаті 7,6 кв.м. зі своєю сім'єю , вважає порушенням свого права власності на квартиру. Син є вже дорослою людино, крім того є інвалідом і потребує поліпшених житлових умов, тому має право на проживання в кімнаті 16,4кв.м. Відповідачка ОСОБА_5 самоусунулася від виконання своїх обов'язків щодо утримання сина інваліда, і не дозволяючи йому проживати в кімнаті, фактично позбавляє його житла.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнала. Пояснила, що сину була виділена кімната для проживання 7,6кв.м. Ніхто його з квартири не висіляє. Як вона так і відповідач ОСОБА_3 є власником 1/2 частки цієї квартири. Вона дійсно звернулася до суду з позовом про вселення в квартиру, і виділення їй в користування кімнати 16,4 кв.м. , оскільки ОСОБА_2 змінив замки в квартирі і вона не мала можливості користуватися власністю. Яку кімнату зараз займає позивач їй не відомо. Рішення, від 13 вересня 2011року, яким їй виділено кімнату 16,4кв.м. скасовано, і відбувається його перегляд. Вважає, що вона не порушує право позивача на користування квартирою. Просить в позові відмовити.

Суд дослідивши докази по справі вважає, що позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_3 м..Дружківка , кожний з них має право власності на 1/2 частку вказаної квартири, що підтверджується рішення суду від 04 лютого 2011року (а.с.6-7), договором купівлі продажу від 4 листопада 1998року (а.с41), і визнається відповідачами.

Судом встановлено, що позивач є сином відповідачів, і проживає в спірній квартирі як член сім'ї, що визнається відповідачами.

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За згодою власників квартири ОСОБА_4 сину - позивачу ОСОБА_4 було виділено в користування житлову кімнату площею 7,6 кв.м., яку він займав до 2009року.В 2009році, після того, як квартиру покинула відповідач ОСОБА_4 , позивач зайняв кімнату 16,4кв.м. без погодження з обома власниками квартири, що підтверджується поясненнями сторін.

Таким чином суд вважає встановленим, що позивачу власниками квартири було визначено житлове приміщення в спірній квартирі - кімната площею 7,6кв.м., яке відповідачами не змінювалося і відповідно право позивача на користування квартирою відповідачами не порушено.

Той факт, що в провадженні суду знаходиться позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 щодо встановлення порядку користування спірною квартирою, суд вважає не свідчить про порушення відповідачем ОСОБА_3 права позивача на користування житловим приміщенням в спірній квартирі.

Суд не погоджується з доводами представника позивача, що в даному випадку спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу, ст.70, 198-201 СК, оскільки предметом позову не є поділ майна подружжя, або стягнення утримання на повнолітню дитину.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку , встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених , невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В судовому засіданні встановлено, що право ОСОБА_4 на користування квартирою відповідачами не порушено.

Крім того, суд вважає, що вимоги позивача щодо зобов'язання відповідачів виділити йому в користування кімнату площею 16,4кв.м., порушують право співласників квартири щодо здійснення відповідачами права спільної часткової власності квартирою, передбачене ст.ст. 155 ЖК та 358 ЦК.

На підставі викладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 3, 4,6,10,11, 60,88,213-215,224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

в задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виділення житлової площі для проживання відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дружківський міський суд шляхом подання в 10денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: Т.Л. Панова