Справа № 1309/2-3288/11 Головуючий у 1 інстанції: Пилип`юк Г.М.
Провадження № 22-ц/1390/4532/12 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого: Штефаніци Ю.Г.
суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.
за участі судового секретаря: Дідуся О.Р.,
позивача ОСОБА_1 , відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адвоката Суптеля В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні горищами у будинку, -
в с т а н о в и л а:
Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про зобов`язання не чинити перешкод у користуванні горищами у будинку по АДРЕСА_1 за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 . Вважає дане рішення незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, без повного та всебічного з`ясування обставин та дослідження доказів, що мають значення для справи. Зазначає, що дані приміщення знаходяться у спільному користуванні співвласників згідно рішення Залізничного районного суду м. Львова від 17.10.2003 року, однак відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні, чим порушують її право власності. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги (а.с.104-109).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_1 на обґрунтування апеляційної скарги, заперечення на скаргу відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , адвоката Суптеля В.О., перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно положень ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Як вбачається з матеріалів справи позивача ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 .

Відповідно до рішення Залізничного районного суду Львівської області від 17.10.2003 року ОСОБА_2 виділено в користування жилі приміщення під літерою 1-4 площею 20 м.кв., 1-10 площею 12 м. кв., підвальне приміщення IV і гараж "В"; в користування ОСОБА_3 - жилі приміщення під літ 1-8 площею 12,1 м.кв., 1-9 площею 14,2 м.кв., підвальне приміщення під цифрою 6 і сарай "Е"; у користування ОСОБА_4 - жиле приміщення під літерою 1-3 площею 12,3 м.кв. і сарай "Г"; в користування ОСОБА_1 - жилі приміщення 1-6 площею 12,3 м. кв., 1-5 площею 16,6 м. кв., сарай "Б". В спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 залишено підвальне приміщення під цифрою 3 площею 10.6 м.кв. Решту приміщень в будинку АДРЕСА_1 залишено в спільному користуванні співвласників.

Як вбачається зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 , остання просить зобов`язати відповідачів не чинити їй перешкоди в користуванні горищами в будинку на II та III поверхах цього будинку та зокрема не чинити перешкод в користуванні горищем на II поверсі над її кімнатою під літ.1-5, площею 16,20 м.кв.

Однак, виходячи з матеріалів справи і зокрема з технічного паспорту на будинок АДРЕСА_1 , судом беззаперечно встановлено що будинок АДРЕСА_1 складається з підвалу, першого поверху та мезоніну. А тому суд першої інстанції цілком обґрунтовано дійшов висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 щодо чинення їй перешкод у користуванні приміщеннями горища на 3 поверсі та правомірно відмовив у задоволенні позову.

Окрім того, як вбачається з матеріалів справи прохід до приміщення горища, що розташоване над кімнатою ОСОБА_1 на першому поверсі будинку під літ.1-5, можливий лише через житлову кімнату на другому поверсі під літ.1-10, що на праві власності належить ОСОБА_2 та до приміщення горища, що межує з житловими кімнатами під літ 1-8 площею 12,1 м.кв., 1-9 площею 14,2 м.кв., які належать ОСОБА_3 , шляхом проходу через ці кімнати, та без згоди цих власників чи без встановлення окремого порядку користування чужою власністю є неможливим. А тому обраний позивачем спосіб захисту своїх прав, що зазначений в позовних вимогах, передбачає право користування чужим майном, суперечить положенням ст. 321 ЦК України та не підлягає задоволенню.

Однак, це не позбавляє позивача можливості звернутись за захистом своїх прав з відповідними позовними вимогами в порядку ст.402 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 зазначила, що потрапляння до вказаних приміщень горища можливий через зовнішнє вікно на горищі знадвору.

Проте таких вимог остання в суді першої інстанції не заявляла і такі судом не розглядались, а тому відповідно до положень ст.10 та ст.303 ЦПК України не можуть бути предметом розгляду і в суді апеляційної інстанції.

До того ж, жодних доказів щодо правомірності доступу у вказані приміщення горищ в зазначений спосіб ОСОБА_1 не надала.

З огляду на викладене,колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно і повно встановив дійсні обставини справи та ухвалив судові рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків оскаржуваних судових рішень, а тому підстав для скасування цих рішень суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 303, п.1ч.1 ст.307, ст. 308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 19 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Федоришин А.В.

Павлишина О.Ф.