Справа № 22-ц/2690/2219/2012
Головуючий у 1- й інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач: Гаращенко Д.Р.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р. суддів - Ратнікової В.M., Борисової О.В. при секретарі - Трончуку М.Ю.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання договору недійсним та зобов'язання вчинити дії , -

ВСТАНОВИЛА:

10 вересня 2010 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ПАТ «Платинум Банк», у якому просили визнати недійсним укладений між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» , правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк», договір про іпотечний кредит № 2.07111940 від 30.11.2007 року, зобов'язати ПАТ «Платинум Банк» прийняти від ОСОБА_4 та ОСОБА_3 757 500 грн. з розрахунку іноземного курсу валюти (1 долар CШA=5, 05 грн.) з розстрочкою платежів на строк 240 місяців, до сплата місячного платежу буде складати 3 156, 25 грн., стягнути з ПАТ «Платинум Банк» на користь ОСОБА_4, ОСОБА_3 125 708, 94 грн. та судові витрати.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

19 грудня 2011 року ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу на вказане рішення, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, просить суд його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. В обґрунтування заявлених вимог апелянт вказує на неврахування судом першої інстанції при ухваленні рішення того, що ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» не мав права на укладення договору про іпотечний кредит, оскільки кредит надано в іноземній валюті, а банк не отримав необхідної для надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті та використання іноземної валюти як засобу платежу на території України індивідуальної ліцензії. Також апелянт зазначає, що кредитний договір є недійсним на підставі ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з покладенням ризиків від знецінення національної валюти України виключно на позичальників.

У судовому засіданні представник ПАТ «Платинум Банк» за довіреністю - Тимченко Я.П. апеляційну скаргу просив відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилися, належним чином були повідомлені про час та місце апеляційного розгляду, тому розгляд справи за апеляційною скаргою на підставі ч. 2 ст. 305 ЦПК України проведено за їх відсутності.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що 30 листопада 2007 року між ЗАТ «Міжнародний іпотечний банк» (кредитор) та ОСОБА_4, ОСОБА_3(позичальники) був укладений договір про іпотечний кредит № 2.07111940, відповідно до п. 1.1. якого кредитор на умовах цього договору надає позичальнику грошової кошти в сумі 15 0000 доларів США на строк кредитування 240 календарних місяців, позичальник зобов'язується повернути наданий кредит, сплатити проценти за його користування в розмірі 11, 50% річних, виходячи з 360 календарних місяців у році т 30 днів у місяці, здійснити всі інші платежі за кредитом у встановлених даних Договором розмірах та строках і виконати свої зобов'язання за даним договором в повному обсязі.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що при укладенні договору про іпотечний кредит відповідач діяв у межах закону, укладенням даного договору права позивачів з вини відповідача порушені не були.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

За положеннями ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Тобто відповідно до законодавства України гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, в той час коли обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ . Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями , що перераховані в цьому Положенні, е генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. «в» п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують установлені законодавством межі, то на даний час законодавством не встановлено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування режиму індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій достатньою правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої в установленому порядку, тобто отримання письмового дозволу НБУ на операції, пов'язані з іноземною валютою. Як вбачається з матеріалів справи, ЗАТ «Міжнародний Іпотечний Банк» на момент укладення оспорюваного кредитного договору мало банківську ліцензію № 217, Дозвіл № 217-2 з додатком (а.с. 119, 120, 121), а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є необґрунтованими.

Посилання апелянта на недійсність кредитного договору на підставі ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у зв'язку з покладенням ризиків від знецінення національної валюти України на позичальників колегія суддів вважає безпідставними, оскільки на підставі ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Соломянського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року є законним і обґрунтованим. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обгрнутованість рішення суду не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді