Білоцерківський міськрайонний суд Київської області
Справа № 1003/7619/12
У Х В А Л А

13 листопада 2012 року Білоцерківського міськрайонного суду в складі:

головуючого Гапоненко А. П.

при секретарі Миронова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Біла Церква заяву представника ПАТ «Ощадний банк України» філії Головного управління по м. Києву та Київської області про розяснення рішення суду по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору , -

В С Т А Н О В И В:

До Білоцерківського міськрайонного суду 2.11.2012 року звернулась представник відповідача ПАТ «Ощадний банк України»з зазначеною заявою в якій вказала, що по вищезазначеній справі рішенням суду від 7.06.2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_3 про визнання недійсним договору відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13. 05.2008 року відмовлено повністю. Проте вищезазначене рішення суду є не зовсім зрозумілим в його мотивувальній частині, а саме «не здійснення Банком письмового оприлюднення, передбаченого п. 2 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не можуть бути підставами для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки на думку суду це свідчить про недотримання сторонами вимог щодо істотних вимог договору, які є необхідними при його укладанні, а отже кредитний договір, який оспорюється, не є укладеним, а тому не підлягає судовому захисту. Зазначена правова позиція викладена в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання право чинів недійсними» де роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення».

Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», на який посилався позивач, а саме на ст. 2 вказаного Закону, регулює відносини, щодо укладання між сторонами договору про іпотечний борг. Цей борг виникає на підставі укладеного між сторонами договору іпотеки, і в разі виникнення іпотечного боргу, за волевиявленням сторін, сторони вправі відповідно до Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» укласти договір про іпотечний борг. На даний момент договір про іпотечний борг не укладений і відсутнє волевиявлення Банку на укладення вищезазначеного договору.

Представники позивача, третіх осіб по справі АТ «Ощадбанк», не прийнявши до уваги Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не вірно розуміють рішення від 07 червня 2012 р. вказуючи на те, що в рішенні є посилання, що відповідно до вищезазначеного закону договір відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13. 05.2008 року не є укладеним. Хоча Закон України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» взагалі не регулює укладання кредитних договорів (договір про іпотечний борг не є укладеним, а тому не підлягає судовому захисту).

Згідно до Цивільного кодексу України, договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. (Керуючись п. 8.1. Договору відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13. 05.2008 року укладений між АТ «Ощадбанк» і ОСОБА_2 договір набуває чинності з моменту його підписання та діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов'язань по договору; п. 9.1 вищезазначеного договору свідчить, що договір сторонами прочитаний, відповідає їх намірам та досягнутим домовленостям, що засвідчується підписами сторін, що діють з повним розумінням предмета та змісту договору).

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПКУкраїни суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог. В позовній заяві про визнання недійсним договору позивач ОСОБА_1 не заявляла в позовних вимогах вимогу про визнання договору відновлюваної кредитної лінії № 124 від 13. 05.2008 року не укладеним, тому просить розяснити вищезазначений 19 абзац мотивувальної частини рішення та вказати, чи встановлювались судом фактичні обставини щодо дотримання при укладанні сторонами договору істотних умов і надання сторонами згоди при укладанні договору на істотні умови.

В судовому засіданні представник заявника відповідача у справі повністю підтримала вимоги заяви, пославшись на обставини та підстави, викладені в ній.

Інші сторони у справі, будучи належним чином повідомленими про день, час та місце розгляду заяви, в судове засідання не зявились, що у відповідності до ч.3 ст. 221 ЦПК України не перешкоджає розгляду питання про розяснення рішення суду.

Заслухавши представника заявника, вивчивши та дослідивши матеріали зазначеної цивільної справи судом встановлено, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

При вирішені справи по суті позовних вимог суд дав оцінку посилання позивача у позовній заяві та аналогічне посилання її представника у судовому засіданні на ст.ст. 1-2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» і аналізуючи надані суду докази, суд мав на увазі, що відповідно до Закону України «Про іпотечне кредитування» договір про іпотечний борг, на який посилався позивач у позовній заяві, не укладався. Судом були встановлені фактичні обставини, що договір кредитної лінії № 124 від 13.05.2008 року укладався при дотримані сторонами договору істотних умов і сторонами надавалася згода на його укладення.

У відповідності до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

На підставі, керуючись ст. ст. 221,208 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Заяву про розяснення рішення суду задовольнити.

Роз'яснити, що згідно змісту мотивувальної частини рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07.06.2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним договору, а саме «не здійснення Банком письмового оприлюднення, передбаченого п. 2 ст. 2 Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати» не можуть бути підставами для визнання Кредитного договору недійсним, оскільки на думку суду це свідчить про недотримання сторонами вимог щодо істотних вимог договору, які є необхідними при його укладанні, а отже кредитний договір, який оспорюється, не є укладеним, а тому не підлягає судовому захисту. Зазначена правова позиція викладена в п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11. 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних прав про визнання право чинів недійсними» де роз'яснено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення» суд мав на увазі, що відповідно до Закону України «Про іпотечне кредитування» договір про іпотечний борг, на який посилався позивач у позовній заяві, не укладався. Судом були встановлені фактичні обставини, що договір кредитної лінії № 124 від 13.05.2008 року укладався при дотримані сторонами договору істотних умов і сторонами надавалася згода на його укладення.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4