АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №2-389/11 Головуючий 1-ї інстанції Фатєєва Н.І.
Провадження №22ц /2090/411/2012 Доповідач: Довгаль Г.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль Г.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Щегельському Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю „Харківське спеціалізоване підприємство 441 Південелектромонтаж до ОСОБА_1, служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУ МВСУ в Харківській області, третя особа: служба у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про усунення перешкод у користуванні власністю, зняття з реєстрації та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2010року товариство з обмеженою відповідальністю „Харківське спеціалізоване підприємство 441 Південелектромонтаж (надалі ТОВ „ХСП-441 Південелектромонтаж) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1, служби громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУ МВСУ в Харківській області (далі СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області), в якому просило: виселити ОСОБА_1 з кімнати №43 гуртожитку, розташованого по вул. Танкопія, №30 в м. Харкові, без надання іншого жилого приміщення, як таку, що зайняла вказану кімнату самоправно; зобовязати СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області зняти ОСОБА_1 з реєстрації за цією адресою, стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача понесені ними судові витрати, а саме судовий збір в сумі 17грн. та 37грн. витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що даний гуртожиток належить йому на праві приватної власності. До 2002року гуртожиток знаходився на балансі Харківського спеціалізованого підприємства №402 ВАТ „Південелектромонтаж (далі ХСП №402 ВАТ „ПЕМ). До реорганізації ХСП №402 ВАТ „ПЕМ та ХСП №441 ТОВ „ПЕМ входили до складу ВАТ „Південелектромонтаж, яке було власником цього гуртожитку. За наказом ВАТ „Південелектромонтаж від 31.01.2002року позивачу передано картотеку з формамиА на усіх проживаючих і прописаних у гуртожитку осіб на момент передачі будинку на баланс позивача. У 2004 році ХСП №441 ВАТ „ПЕМ було реорганізовано шляхом виділення ТОВ „ХСП-441 Південелектромонтаж. Майно, що знаходилося на балансі підприємства до виділення було передано новому підприємству, в тому числі й гуртожиток. Право власності на будівлю гуртожитку перейшло від ВАТ „Південелектромонтаж до позивача на підставі рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.02.2007року, що також підтверджується витягом КП „Харківське міське бюро технічної інвентаризації №15762299 від 04.09.2007року. Статус будинку як гуртожитку підтверджено листом Комінтернівського у м. Харкові виконкому №82/2/01-13 від 16.01.2009року.

Позивач зазначає, що відповідач ОСОБА_1 ніколи не працювала в системі тресту ВАТ „Південелектромонтаж. Кімната №35 у гуртожитку надавалася її батьку ОСОБА_2 у звязку з трудовими відносинами, а вона була поселена до кімнати як його неповнолітня дитина. По досягненню 16-річного віку ОСОБА_1 була прописана у цій кімнаті. В її картки мається відмітка про виписку від 06.07.2001року, а в новій картки за формою-А, що є у картотеці позивача, вона знову значиться прописаною за адресою: м. Харків, вул. Танкопія, 30 кімната №35, про що на зворотній стороні картки свідчить штамп СГІРФО Комінтернівського РВ ХМУ УМВСУ в Харківській області про її реєстрацію від 12.10.2001року. У картку також вписана її дитина син ОСОБА_3,2004р.н. Лише після того, як ОСОБА_1 звернулася до ТОВ „ХСП-441 Південелектромонтаж з проханням зареєструвати дитину в кімнаті №43 гуртожитку, надавши копію свого паспорту, в якій мається штамп про реєстрацію в цій кімнаті, зясувалася, що вона без узгодження з позивачем займає кімнату №43. Жодних документів, які б підтверджували законність користування кімнатою №43 ОСОБА_1 позивачу не надала.

У судовому засіданні суду першої інстанції представник позивача заявлені вимоги підтримав і просив їх задовольнити, з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2 позов не визнав, пояснивши, що він звертався до директора „ХСП 441 Південелектромонтаж із заявою про виділення його сімї ще однієї кімнати у гуртожитку, після чого йому була надана кімната №43, в якій зараз проживає дочка з онуком.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2011 року позов ТОВ „ХСП 441 Південелектромонтаж задоволено. Виселено ОСОБА_1 разом з її неповнолітнім сином ОСОБА_3, з кімнати №43 у будинку №30 по вул. Танкопія в м. Харкові без надання іншого жилого приміщення. Зобовязано службу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Комінтернівського РВ ГУ МВСУ в Харківській області зняти ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_3,2004р.н., з реєстрації за адресою: м. Харків, вул. Танкопія №30, кімната №43.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. В обґрунтування доводів скарги, зокрема, вказує, що вона є одинокою матірю, яка сама виховує сина ОСОБА_4,2004р.н. Починаючи з 2001року вона постійно проживає в кімнаті №43 гуртожитку, вчасно сплачує всі комунальні платежі, у квітні 2010року за власні кошти зробила ремонт у займаній кімнаті. До 2010року позивач не мав жодних претензій до неї щодо усунення перешкод у користуванні власністю та зняття її з реєстрації за фактичним місцем помешкання. Також зазначає, що позивачем порушено загальний строк позовної давності, встановлений ст.257 ЦК України у три роки. Під час розгляду справи судом не зясовано причини поважності пропуску цього строку.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені надані сторонами докази, їм дана належна правова оцінка, правильно визначено природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює та на підставі встановленого ухвалене рішення, яке відповідає вимогам ст.ст. 10, 60, 212, 214, 215 ЦПК України.

Задовольняючи позов, суд дійшов правильного і обгрунтованого висновку про виселення та зняття з реєстрації ОСОБА_1 разом з неповнолітньою дитиною з кімнати №43 гуртожитку, розташованому по вул. Танкопія №30 в м. Харкові, оскільки відсутні правові підстави для зайняття нею цієї кімнати.

Як визначено ст.127 Житлового кодексу УРСР для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватися гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.

Згідно ч.2 ст.128 ЖК УРСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК УРСР).

Судовим розглядом встановлено, що гуртожиток за вищевказаною адресою належить на праві власності ТОВ „ХСП 441 Південелектромонтаж (а.с. 12-13).

Як убачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 ніколи не працювала на підприємстві позивача, стосовно її не приймалося а ні ХСП №402 ВАТ „ПЕМ, а ні ХСП №441 ТОВ „ПЕМ, які входили до складу ВАТ „Південелектромонтаж, рішення про надання жилої площі в гуртожитку та на її імя не видавався спеціальний ордер на зайняття спірної кімнати. Отже, ОСОБА_1 користується кімнатою №43 без належних правових підстав, т.я. при її вселенні в це житлове приміщення не дотримано порядок надання площі у гуртожитку.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивачу про факт самоправного зайняття кімнати №43 гуртожитку відповідачкою ОСОБА_1 стало відомо у лютому 2010року, а саме коли вона звернулася до них з листом про реєстрацію неповнолітнього сина ОСОБА_3, 2004р.н., у спірній кімнаті, після чого .

Пунктами 14, 15, 17, 44 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 3 червня 1986 року №208, встановлено, що вселення в гуртожиток робітників, службовців, студентів, учнів та інших громадян провадиться у встановленому порядку завідуючим (директором) гуртожитком або працівником, який його заступає, на підставі виданого адміністрацією підприємства установи, організації ордера. Громадян, які самоправно зайняли жилу площу в гуртожитку, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

У ч.4 ст.116 ЖК УРСР визначено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання іншого жилого приміщення.

Реєстрація ОСОБА_1 у кімнаті №43 гуртожитку також проведена неправомірно, оскільки на заяві ОСОБА_1 проставлена печатка „ХСП №442, яке на той момент вже не мало ніякого відношення до гуртожитку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -