Провадження № 2/2508/701/2012 Справа № 2508/5374/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

25 липня 2012 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Бузунко О.А.,

при секретарі Галюк Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Остерської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки,

в с т а н о в и в:

до Козелецького районного суду Чернігівської області надійшла позовна заява військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах Остерської квартирно-експлуатаційної частини району (далі Остерська КЕЧ району) до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Позовні вимоги мотивовані тим, що громадянин ОСОБА_1, у порушення встановленого законом порядку, використовує самочинно збудований деревяний сарай № 35 на самовільно зайнятій земельній ділянці поблизу житлового будинку № 18 по вул. І.Франка у сел. Десна загальною площею 50,05 кв.м., яка входить до складу військового містечка № 1, використовується Остерською КЕЧ району та є землями оборони.

25 липня 2012 року канцелярією Козелецького районного суду Чернігівської області було зареєстровано заяву представника військової прокуратури та позивача про можливість розгляду справи за їх відсутності та підтримання ними заявлених позовних вимог.

Цього ж дня було також зареєстровано заяву ОСОБА_1, відповідно до якої відповідач вважає можливим, щоб справа розглядалася за його відсутності. Позовні вимоги відповідачем підтримуються повністю, що дає підстави суду зробити висновок про визнання позову відповідачем.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання позовних вимог відповідачем суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності представника військової прокуратури, позивача та відповідача в порядку ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на землекористування серії Б № 044067 від 1978 року землі військового містечка № 1 сел. Десна є землями Міністерства оборони України та перебувають на обліку і балансі Остерської КЕЧ району.

1 червня 2012 року при перевірці стану використання земель Міністерства оборони України в селищі Десна було встановлено, що громадянин ОСОБА_1 незаконно займає земельну ділянку площею 50,05 кв.м., на якій розташований деревяний сарай, що знаходиться на 25,2 метра на північ від сміттєзбірника, за 87,5 метрів на північний захід від ГРП та за 37,1 метри на північний захід від житлового будинку № 18 по вул. І.Франка у селищі Десна Козелецького району Чернігівської області, про що складено відповідний акт (сарай позначено на схемі під № 35 та з урахуванням плану розташування самовільно збудованої споруди).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони» землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України.

Відповідно до п. 42 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22 грудня 1997 року землі, які виділені в користування Міністерству оборони України, забороняється займати для будівництва індивідуальних і кооперативних житлових будинків, гаражів, інших господарських будівель, а також під дачі та садово-городні ділянки.

Ст. 125 ЗК України встановлює, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Тобто, відповідно до вимог чинного законодавства, обов'язковою умовою фактичного використання земельної ділянки є наявність у особи, що її використовує, правовстановлюючих документів на цю земельну ділянку, а відсутність таких документів може свідчити про самовільне зайняття земельної ділянки.

Відповідно до ст. 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування витрат за час незаконного користування. Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 1, 4 ст. 376 ЦК України).

Враховуючи обставини, викладені вище, беручи до уваги той факт, що відповідач визнає позов, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати в розмірі 107 гривень 30 коп. належить стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 77, 125, 212 Земельного Кодексу України, ст. 376 Цивільного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про використання земель оборони», п. 42 Положення про порядок надання в користування земель (земельних ділянок) для потреб Збройних Сил України та основні правила користування наданими землями, затвердженого наказом Міністра оборони України № 483 від 22 грудня 1997 року, ст. 10, 11, 88, 174, 197, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов військового прокурора Деснянського гарнізону в інтересах держави в особі Остерської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки - задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_1 звільнити та привести у первісний стан самовільно зайняту земельну ділянку загальною площею 50,05 кв.м. шляхом знесення збудованого сараю, позначеного на схемі під № 35, що знаходиться на 25,2 метра на північ від сміттєзбірника, за 87,5 метрів на північний захід від ГРП та за 37,1 метри на північний захід від житлового будинку № 18 по вул. І.Франка у селищі Десна Козелецького району Чернігівської області.

Витрати по поверненню самовільно зайнятої земельної ділянки і приведення її у первісний стан покласти на ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 107 гривень 30 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення через Козелецький районний суд Чернігівської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Козелецького районного суду

Чернігівської області ОСОБА_2