АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№22-ц-/2690/2756 Головуючий у 1-ін,- Шереметьєва JI.А.
Доповідач - Слободянюк С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді: Слободянюк С.В., суддів: Соколової В.В., Музичко С.Г.,

при секретарі - Бігус М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні м.Києві справу за апеляційною скаргою Державного підприємства „Інвестжитло" на рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 01 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства „Інвестжитло" про стягнення вихідної, матеріальної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в становила:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернулась в суд з вищенаведеним позовом, уточнивши його вимоги, просила суд стягнути з відповідача заборгованість:

по заробітній платі в сумі 2863,00 грн; виплаті вихідної допомоги - 2231,25 грн.; матеріальної допомоги у сумі 33 211,30 грн.; 2049,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В ході розгляду справи позивачка відмовилась від частині вимог щодо стягнення заборгованості по заробітній платі.

Ухвалою Солом*янського районного суду и.Києва від 05 листопада 2010 року провадження в частині вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі в сумі 2863,00 грн. закрито.

Заочним рішення Солом*янського районного суду и.Києва від 15 листопада 2010 року позов від 15 листопада 2010 року на користь ОСОБА_1 стягнуто з Державного підприємства „Інвестжитло" вихідну і матеріальну допомогу відповідно в сумі 2231,25 грн., 3321,30 грн., 2049,30 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, (а.с.66).

За заявою відповідача про перегляд заочного рішення, ухвалою цього ж суду від 23 травня 2011 року (а.с.72) заочне рішення скасовано.

Рішенням Солом*янського районного суду м.Києва від 01 червня 2011 року (а.с.76) на користь ОСОБА_1 стягнуто з Державного підприємства „Інвестжитло" 231,25 грн. вихідної допомоги, 33 21,30 грн. матеріальної допомоги, 14 875,50 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а всього - 50 318,05 грн., судові витрати в сумі 623,18 грн.

На рішення суду першої інстанції відповідач Державне підприємство „Інвестжитло" подали апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про скасування рішення в частині стягнення на користь позивачки з підприємства 14 875,50 коп.,ухвалити нове рішення, яким відмовити і частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 12826,20 грн.

Відповідач зазначає, що станом на 30 травня 2011 року заочне рішення від 15 листопада 2010 року виконано повністю, шляхом реалізації майна підприємства на прилюдних торгах. На користь позивачки на виконання виконавчого листа стягнуто вихідну і матеріальну допомогу відповідно в сумі 2231,25 грн., 3321,30 грн. і 2049,30 грн: середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В судове засідання представник Державного підприємства «Інвестжитло» не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про що свідчать зворотне повідомлення про вручення поштового відправлення від 14 лютого 2012 року.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з таких підстав.

Відповідно п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Судом першої інстанції встановлено, що з 04 вересня 1973 року ОСОБА_1 була прийнята на роботу на посаду машиніста заводоуправління Державного підприємства Міністерства Оборони України «Одеський металообробний завод».

Згідно наказу Міністерства Оборони України № 484 від 06 жовтня 2008 року «Про реорганізацію Державного Підприємства Міністерства Оборони України «Одеський металообробний завод» прийнято рішення припинити юридичну особу - ДП «Одеський металообробний завод» шляхом реорганізації та приєднання його до ДП «Інвестжитло», яке стало правонаступником всіх майнових прав та обов'язків ДП «Одеський металообробний завод» (а.с 51-53).

Наказом № 30-В від 19 липня 2010 року у зв'язку з економічною необхідністю на підприємстві відбулося скорочення чисельність працівників на 32 одиниці та штат на 36,5 штатних одиниць.(а.с 6-13).

Наказом № 27-В від 28 вересня 2010 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, (а.с 14).

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 1 ст. 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належить працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинне виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Наказом ОСОБА_1 була звільнена 30 вересня 2010 року.(а.с 14).

Заборгована на час звільнення заробітна плата позивачці була виплачена відповідачем 05 листопада 2010 року.

Суд першої інстанції встановив, що матеріальна та вихідна допомога на час ухвалення рішення не виплачена.

Пунктом 2.20 Змін та доповнень до колективного договору ДП «Інвестжитло» на 2010-2012 року встановлено, що у разі звільнення працівників підприємства внаслідок скорочення штату та чисельності працівників, адміністрація зобов'язується виплатити працівникам, що звільняються, за рахунок коштів підприємства, крім сум належних їм до виплат, згідно чинного законодавства України, матеріальну допомогу.

Матеріальна допомога виплачується (видається) працівникам в день звільнення.

Позивачкою ставилось питання про виплату належних сум, виходячи з середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В апеляційній скарзі відповідач зазначав, що станом на 30 травня 2011 року заочне рішення Солом*янскього районного суду м.Києва від 15 листопада 2010 року виконано повністю. Проте, достовірних даних суду щодо здійснення виплат за вказаним рішенням не було надано.

В судові засідання апеляційної інстанції, які призначались на 31 січня і 28 лютого 2012 року, відповідач не заявляється, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи (а.с.122,126).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивачки 14 875,00 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Доводи апеляційної скарги правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, оскаржуване рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313 ЦПК України колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державного підприємства „Інвестжитло" відхилити.

Рішення Солом*янського районного суду м. Києва від 01 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: