Справа №22-ц-6245/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2В
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Воробйової Н.С.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2012 року ПАТ «Дельта Банк» звернулись до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 13 липня 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 257/ПВ-06, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 15 000, 00 євро (п'ятнадцать тисяч євро 00 центів) з розрахунку 11,5 % річних за весь час фактичного користування кредитом на строк із 13 липня 2006 року по 12 липня 2013 року; мета кредитування - поточні потреби.

Відповідно до умов договору ОСОБА_4 зобов'язувалася повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі. Проте, в порушення договору та норм цивільного законодавства України не виконує свої зобов'язання.

Позивач вказав, що 13 липня 2006 року на забезпечення виконання умов Кредитного договору № 257/ПВ-06 між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_5, а також між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договори поруки №№ 257/ПОР-06, 257/ПОР-06/1, відповідно до яких останні зобовязалася нести солідарну відповідальність з відповідачем ОСОБА_4 за невиконання зобовязань за вказаним кредитним договором.

Оскільки ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору № 257/ПВ-06 від 13 липня 2006 року, а відповідачі не виконали свої зобов'язання за вищевказаними договорами, у зв'язку з чим станом на 28 березня 2012 року за ОСОБА_4 наявна заборгованість у сумі 134 344, 97 грн., тому позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (код СДРПОУ 34047020, МФО 380236, рахунок № 373980009) заборгованість за кредитним договором в розмірі -134 344, 97 грн. та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі - 1 343, 44 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2012 року позов ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено в повному обсязі.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався ст.ст. 526, 546, 554 ЦК України, та виходив з того, що відповідач ОСОБА_4 порушив умови взятого на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення суми кредиту та відсотків за його користування в порядку і на умовах зазначених в договорі, при цьому враховуючи ту обставину, що виконання зобов'язання за кредитним договором було забезпечено порукою, поручителі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 мають нести солідарну відповідальність з боржником.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає вимогам законодавства та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться звичайно.

Так судом встановлено, що між Товариством з обмеженою відповідальністю «Український промисловий банк» та ОСОБА_4, 13 липня 2006 року було укладено Кредитний договір № 257/ПВ-06.

За умовами Кредитного договору позивач надав відповідачу ОСОБА_4 грошові кошти у розмірі 15 000, 00 євро на строк з 13 липня 2006 року по 12 липня 2013 року, а останній зобов'язувався повернути кредит, сплатити 11,5% річних за весь час фактичного користування кредитом та виконати свої зобов'язання у повному обсязі.

В забезпечення виконання зобов'язань позичальника, 13 липня 2006 року між між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_5, а також між ТОВ «Український промисловий банк» та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договори поруки, відповідно до умов яких останні поручилися перед позивачем за виконання зобовязань за Кредитним договором № 257/ПВ-06 відповідачем ОСОБА_4

Як вбачається із матеріалів справи, станом на 28 березня 2012 року відповідач ОСОБА_4 своїх зобов'язань по Кредитному договору не виконує, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5 своїх зобовязань за Договором поруки також не виконали, що призвело до утворення заборгованості в розмірі - 134 344, 97 грн.

В звязку з чим позивачем 26 березня 2012 року було направлено листи вимоги вих. №№ 17.5/2326/12, 17.5/2336/12, 17.5/2337/12 відповідачам з пропозицією дострокового виконання зобов'язань за Кредитним договором № 257/ПВ-06 від 13 липня 2006 року, на які відповідачі не відреагували.

Частинами 1-2 ст. 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо. Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників. Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, шо позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності заяви на видачу готівки № 5762 ОСОБА_4 отримав 13 липня 2006 року від ТОВ «Укрпромбанк» 15 000, 00 євро, еквівалент у гривнях - 96 369, 15 (а.с. 23), тобто позивач виконав взяті на себе зобов'язання за кредитним договором.

Відповідно до Договору «Про передачу Активів та Кредитних зобов'язань Укрпромбанку на користь ОСОБА_6» від 30 червня 2010 року, укладеного між ТОВ «Укрпромбанк». ПАТ «Дельта Банк» та Національним банком України, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, що забезпечують виконання кредитних зобов'язань перед Національним банком, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а згідно п. 4.2. внаслідок передачі ТОВ «Укпромбанк» ПАТ «Дельту Банк» прав вимоги до боржників, останнім переходить (відступається) право вимагати (замість Укрпромбанку) від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами (а.с. 29-33).

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У звязку із наведеним суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України належним чином зясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», яка правова норма підлягає застосуванню для правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до ст.ст. 524, 533 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, проте зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні, яка є єдиною валютою виконання грошового зобов'язання.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки на умовах встановлених договором.

Згідно ст. 554 ЦК України в разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що з відповідачів на користь позивача необхідно солідарно стягнути заборгованість по Кредитному договору в розмірі 134 344, 97 грн.

Доводи ж апеляційної скарги є несуттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову, тому, відповідно до ст. 308 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307-308, 313 315, 316, 319 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 16 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: