У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя,-

в с т а н о в и л а:

22 вересня 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу та розподіл майна подружжя. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 листопада 1987 року, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Під час перебування у шлюбі сторнами було набуте майно, а саме: земельна ділянка площею 0,12 га по вул. Нова, 82 с.Курортне Білгород -Дністровського району Одеської області, яка зереєстрована на підставі державного акту на право власності на землю за ОСОБА_4 та житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Нова, 82 с.Курортне Білгород - Дністровського району Одеської області. У звязку з тим, що характери у сторін виявилися несумісними, спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам сторін та дитини, тому позивач ОСОБА_3 з наведених у позовній заяві підстав просить позов задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_4 позов визнала, просила його задовольнити.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову в частині розподілу майна подружжя та визнання права власності, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання позивач по справі ОСОБА_3 не з'явився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, документів підтверджуючих поважність причини неявки до суду ним надано не було. Крім того його інтереси у суді апеляційної інстанції представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_6, заперечення на апеляцію ОСОБА_4 та представника ОСОБА_3 ОСОБА_7, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 14 листопада 1987 року, про що в книзі реєстрації актів про реєстрацію шлюбу Білгород Дністровським міськвідділом ЗАГС Одеської області, зроблено відповідний актовий запис №518. Від цього шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

При дослідженні судом першої інстанції дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде суперечити інтересам чоловіка та дружини, а також інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з державного акту на право власності на земельну ділянку серія НЖ №308575 від 22 липня 2008 року ОСОБА_4 належить земельна ділянка площею 0, 12 га., яка розташована за адресою: вул. Нова, 82 с.Курортне Білгород - Дністровського району Одеської області.

Згідно свідоцтва про право власності /ЯЯЯ№714235 від 20 листопада 2008 року виданого виконавчим комітетом Приморської сільської ради ОСОБА_4 на праві власності належить житловий будинок № 82 по вул. Нова у с. Курортне Білгород Дністровського району Одеської області (а.с. 18).

Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки відповідно до вимог чинного законодавства подружжя вправі самостійно вирішити питання щодо поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності. Апелянт ОСОБА_2 не є стороною у данній справі та не довів суду, що кошти, які він дав у борг ОСОБА_4 пішли на потреби її сімї.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303,307 ч.1 п.1, 308,313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 12 жовтня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_8

ОСОБА_1