Номер провадження: 22-ц/1590/2971/2012
Головуючий у першій інстанції Пащенко
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1Є ., ОСОБА_2,

при секретарі Трошині К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання укласти договір, за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2011 року,

встановила:

У березні 2011 р. комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (далі Комунальне підприємство) звернулося до суду із вищеназваним уточненим в подальшому позовом, в якому вказало, що згідно з попередніми рішеннями суду відповідачі перебувають у зобовязальних правовідносинах щодо надання/споживання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення будинку № 50 по проспекту Леніна в м Ізмаїл (далі Будинок). Відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг. Неодноразові пропозиції комунального підприємства укласти договір відповідачі проігнорували, що дає підстави вважати, що між сторонами виникли розбіжності при укладанні договору. Для приведення існуючої ситуації у відповідність із законодавством України необхідно оформлення наявних правовідносин договорами.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 648, 649 ЦК, ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», комунальне підприємство остаточно просило: 1) зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 укласти з комунальним підприємством договір про надання послуг з централізованого опалення; 2) зобовязати ОСОБА_3, ОСОБА_4 укласти з комунальним підприємством договір про надання послуг по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення; 3) стягнути з відповідачів на його користь судовий збір у розмірі 51,00 грн. та витрати на інформаційно-технічний розгляд справи у розмірі 37,00 грн..

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що вона та її чоловік ОСОБА_4 хоча і є власниками квартири, однак не є споживачами послуг, оскільки відсутній договір та намір і факт споживання послуг. З вересня 2010 р. прибори централізованого опалення в їх квартирі відсутні, що встановлено рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15.04.11 р.. Вимоги позивача порушують передбачений ЦК принцип свободи договору. Законом не передбачено їх обовязку укласти договір з будь-якою комунальною службою.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засіданні не зявився, про час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. В наданих суду запереченнях на позов, просив відмовити у його задоволенні з підстав, які були викладені ОСОБА_3.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07.11.11 р. позов комунального підприємства задоволено. Зобовязано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укласти з комунальним підприємством договір про надання послуг з централізованого опалення та договір на надання послуг по обслуговуванню внтурішньобудинкових мереж централізованого опалення. Стягнуто з ОСОБА_3, ОСОБА_4: - на користь комунального підприємства витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30,00 грн. в рівних частках з кожного; - на користь держави судовий збір у розмірі 50,00 грн. в рівних частках з кожного.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, ОСОБА_4 просять рішення суду першої інстанції скасувати. Посилаються на те, що рішення є необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального (Закон України «Про захист прав споживачів», Закон України «Про житлово-комунальні послуги», ст. ст. 3, 14, 627 ЦК) та процесуального (ст. ст. 213, 214 ЦПК) права: - за відсутності договору, факту споживання та наміру отримувати послуги від позивача відповідачі не є і не можуть вважатися споживачами; - порушено принцип свободи договору; - рішення обґрунтовано на неправдивих фактах.

В апеляційному суді ОСОБА_3 підтримала доводи апеляційної скарги.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу комунальне підприємство, вважало необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість скарги: - попередніми рішеннями суду встановлено, що житловий будинок, в якому проживають відповідачі підключений до централізованої системи опалення; - відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг, приладів централізованого опалення в квартирі відповідачів (знятих самовільно відповідачами) не є безумовною підставою для визнання неналежною вимоги комунального підприємства про оплату за централізоване опалення; - споживач зобовязаний укласти договір про надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову комунального підприємства, суд першої інстанції виходив з того, що будинок, в якому проживають відповідачі, підключений до системи централізованого опалення. В комунальному підприємстві на відповідачів, як споживачів послуг з централізованого опалення, відкрито особовий рахунок № 1585. Останні самовільно, в порушення встановленого порядку, відключили батареї опалення від системи централізованого опалення. Таким чином, відповідачі фактично є споживачами послуг централізованого опалення та послуг по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкових мереж опалення. Комунальне підприємство надіслало відповідачам проект договору про надання послуг з централізованого опалення з пропозицією підписати його, але відповідачі ухиляються від обовязку укласти цей договір. (а. с. 89 зворотна сторона 90).

Колегія суддів вважає, що погодитися з вищевказаними висновками суду першої інстанції не можна, тому що цих висновків суд дійшов при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Між сторонами виникли правовідносини щодо надання послуг централізованого опалення, оформлення сторонами договірних відносин.

Відповідно до ст. ст. 3, 627, 638 642, 901 - 903 ЦК загальним принципом цивільного законодавства є, в тому числі, принцип свободи договору. Сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Договір може бути укладений у будь-якій формі , якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. За договором про надання послуги одна сторона (виконавець) зобовязується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається у процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобовязується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Виконавець повинен надати послугу особисто. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобовязується оплатити надану послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Діючими актами цивільного законодавства при вирішенні питання про укладання договору, виборі контрагента, визначенні змісту договору принцип свободи договору може бути обмежений. Цим законодавством може бути прямо передбачено спонукання однієї сторони до укладення договору на вимогу іншої сторони шляхом прямого припису укладати договори, включати в них певні умови, або заборони відмовляти в укладені договору у відповідь на пропозицію укласти договір.

За правилами, передбаченими ст. ст. 1, 19, 20, 29 Закону України від 24.06.04 р. № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги», з подальшими змінами і доповненнями, (далі Закон № 1875-ІV) встановлено, що внутрішньобудинкові системи мережі, арматура на них, прилади та обладнання, засоби обліку та регулювання споживання житлово-комунальних послуг, які знаходяться в межах будинку. Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи, в тому числі, у забезпеченні опаленням. Споживач фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу. Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Споживач має право на укладання договору з виконавцем відповідних послуг на профілактику, повірку, а також заміну або ремонт санітарно-технічних засобів обліку, що вийшли з ладу. Споживач зобовязаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг.

Згідно ст. ст. 1, 3, 5, 19, 24, 25 Закону України від 02.06.05 р. № 2633-ІV «Про теплопостачання», з подальшими змінами та доповненнями, (далі Закон № 2633-ІV) система централізованого теплопостачання сукупність джерел теплової енергії, магістральних та місцевих (розподільчих) теплових мереж що обєднанні між собою та використовуються для теплозабезпечення споживача, населеного пункту, яка включає системи децентралізованого та помірно-централізованого теплопостачання. Споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору. Відносини у сфері теплопостачання регулюються цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Регулювання відносин у сфері теплопостачання має особливості, визначені цим Законом. Ці особливості викликані, в тому числі, такими обєктивними умовами функціонування системи теплопостачання, як централізоване теплопостачання споживачів від котелень, суттєва сезонна відмінність режимів виробництва і споживання теплової енергії протягом року. Одним з основних принципів діяльності у сфері теплопостачання є, в тому числі, право споживача на вибір (зміну) теплопостачальної організації, якщо це технічно можливо. Споживач повинен щомісячно здійснювати оплату за фактично отриману теплову енергію. Основним обовязком споживача теплової енергії, в тому числі, є своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової. У разі несвоєчасної сплати платежів за споживання теплової енергії споживач сплачує пеню за встановленими законодавством або договором розмірами. У разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

Пунктами 29, 30, 32 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 р. № 630, з подальшими змінами та доповненнями, (далі Правила) передбачено, що споживач має право на періодичну повірку, обслуговування та ремонт (у тому числі демонтаж, транспортування та монтаж) квартирних засобів обліку. Споживач зобовязаний оплачувати послуги в установлені договором строки. Виконавець зобовязаний: - проводити два рази на рік перевірку стану внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку із складенням відповідного акту; - узгодити із споживачем не пізніше ніж за три робочих дні до проведення планових робіт всередині житлового приміщення час доступу до такого приміщення з наданням йому відповідного письмового повідомлення; - утримувати внутрішньобудинкові мережі у належному технічному стані, здійснювати їх технічне обслуговування та ремонт; - усувати аварії та інші порушення порядку надання послуг, а також виконувати заявки споживачів у строк, установлений законодавством та договором. Вказаними Правилами затверджено Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Судом встановлено, що відповідачі є власниками квартири № 26 багатоквартирного житлового будинку № 50 по проспекту Леніна в м. Ізмаїл Одеської області. Вказаний житловий будинок підключений до системи централізованого опалення. На квартиру відповідачів у комунальному підприємстві відкрито особовий рахунок № 1585. Квартира відповідачів підключена до внутрішньобудинкової мережі теплопостачання (через неї проходять стоянки теплопостачання інших квартир житлового будинку). У квартирі відповідачів відсутні батареї. Відповідачі з порушенням встановленого порядку провели відключення батарей від системи централізованого опалення. Відповідачі фактично є споживачами послуг з централізованого опалення, однак договір у письмовій формі, укладений між комунальним підприємством та відповідачами і підписаний цими сторонами, відсутній (а. с. 54 зворотна сторона 55). Рішеннями Ізмаїльського міськрайонного суду від 09.04.09 р. (а. с. 59), від 10.09.10 р. (а. с. 56) та додатковим рішенням від 22.02.11 р. (а. с. 58) встановлено наявність між сторонами договірних правовідносин з надання послуг з централізованого опалення, з відповідачів на користь комунального підприємства стягнуто заборгованість за ці послуги. 28.01.11 р. комунальне підприємство поштою направило відповідачам два екземпляра договору про надання послуг з централізованого опалення від 27.01.11 р. з проханням протягом одного місяця підписати його та один екземпляр договору направити комунальному підприємству, які відповідачі отримали 05.02.11 р. (а. с. 12 - 13). 29.02.11 р. відповідачі повернули комунальному підприємству обидва не підписані екземпляри договору, без протоколу розбіжностей, та акт про відсутність в квартирі приборів опалення (а. с. 14).

Суд першої інстанції правильно встановив, що відповідачі фактично є споживачами послуг з централізованого опалення та послуг з технічного обслуговування внутрішньобудинкової мережі опалення. Однак, висновок суду першої інстанції про можливість зобовязати відповідачів укласти договір про надання послуг з централізованого опалення та договір з надання послуг по технічному обслуговуванню внутрішньобудинкової мережі централізованого опалення квартири є помилковим.

Пунктом 4 частини першої статті 215, ст. ст. 368 ЦПК передбачено, що у резолютивній частині рішення повинно бути зазначено висновок суду по суті позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції є таким, що його неможливо виконати, тому що незрозуміло які дії повинні виконати відповідачі з укладення договору. При фактичній наявності між сторонами правовідносин із споживання послуг з централізованого опалення, позовні вимоги комунального підприємства зводяться фактично до вимог про зобовязання відповідачів підписати договір, що шляхом примусу зробити неможливо.

Закон № 1875-ІV, Закон № 2633-ІV, встановивши основним обовязком споживача теплової енергії своєчасне укладення договору з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії, підготовленого на основі типового договору, не передбачає правила, що договір вважається укладеним з моменту його підписання сторонами. Не визначено це і загальними правилами, передбаченими ЦК (ст. ст. 638 642), які не передбачають примусу щодо підписання договору. ЦК не містить механізму спонукання до укладення договору у випадку, коли закон прямо покладає на сторону обовязок укладення договору, а сторона відмовляється від цього. За аналогією із ст. ст. 181, 187 ГК, ст. 84 ГПК договір за загальним правилом викладається у формі єдиного документа, підписаного сторонами та скріпленого печатками. У разі якщо сторони не досягли згоди з усіх істотних умов договору, такий договір вважається неукладеним (таким, що не відбувся). Якщо одна із сторін виконала фактичні дії щодо його виконання, правові наслідки таких дій визначаються нормами ЦК. У спорі про спонукання укласти договір в резолютивній частині рішення вказуються умови, на яких сторони зобовязані укласти договір, з посиланням на поданий позивачем проект договору.

Вимоги про спонукання відповідачів до укладення договору із зазначенням умов, на яких сторони зобовязані укласти договір, з посиланням на поданий проект договору, комунальне підприємство не заявляло.

При відмові підписати договір про надання послуг з централізованого опалення та фактичному споживанні таких послуг Закон № 2633-ІV та ЦК передбачають інший спосіб захисту прав виконавця послуг.

Не засновано на положеннях вищевказаних норм спеціального законодавства (п. п. 29, 30, 32 Правил) висновок суду про можливість примусити споживача укласти договір на надання комунальним підприємством послуг по обслуговуванню внтурішньобудинкових мереж централізованого опалення, які знаходяться в квартирі відповідачів. По-перше, Правилами на виконавця покладено обовязок з обслуговування цих мереж. По-друге, в квартирі позивачів відсутні батареї опалення.

За встановлених обставин, враховуючи предмет позову, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не врахував вищенаведених норм матеріального та процесуального права, ухвалив рішення про задоволення позову при невідповідності висновків суду обставинам справи, за відсутності правових підстав. Доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставами для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову комунальному підприємству в задоволенні позову до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання укласти договори.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 07 листопада 2011 року - скасувати.

У задоволенні позову комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про зобовязання укласти договори повністю відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2