АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 2-886/2011 р Головуючий 1 інстанції: Нестерцова Н.В.
Провадження № 22ц/2090/635/2012 Доповідач: Яцина В.Б.
Категорія: договірна
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2012 р. м.Харків

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді Яцини В.Б.,

суддів колегії: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Гопко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА

22 липня 2011 року ОСОБА_3 поштою звернувся до суду з із зазначеним позовом про стягнення з ОСОБА_4 12349,26 грн. за борговою розпискою. На обґрунтування позову послався на те, що 01 квітня 2008 року за письмовою розпискою, посвідченою Головою Соколовської сільради Зміївського району Харківської області зобов'язався за свій рахунок відремонтувати автомобіль позивача, що постраждав внаслідок ДТП, а у випадку не проведення ремонту відшкодувати йому вартість цього автомобіля.

При цьому вказав, що 01.04.2008 року автомобіль ОСОБА_3 марки «Пежо», державний номер АХ 1459 AT, який перебував під його керуванням, зіткнувся з автомобілем під керуванням ОСОБА_5, внаслідок чого автомобіль позивача отримав механічні ушкодження, для виправлення яких за висновками спеціаліста необхідно 12349,26 грн. В той же день позивач дійшов з годи з батьком ОСОБА_5 - ОСОБА_4 про те, що останній за рахунок власних коштів відремонтує позивачу вказаний автомобіль, на період ремонту йому буде наданий в користування аналогічний автомобіль, а у випадку невиконання ремонту - зобов'язався відшкодувати суму завданої матеріальної шкоди у розмірі вартості автомобіля, 12349,26 грн. На підтвердження укладеного договору позивач послався на письмову розписку від 01 квітня 2008 року, яка була посвідчена Головою Соколовської сільради Зміївського району Харківської області.

Відповідач визнав факт досягнення домовленості з позивачем про те, що відповідач за свій рахунок відремонтує автомобіль позивача, який зазнав механічних ушкоджень внаслідок ДТП за участю позивача та сина відповідача, а на період ремонту - надасть йому в користування інший автомобіль. На виконання договору позивач спочатку передав відповідачу зазначений автомобіль і відмовився від тимчасового використання іншого автомобілю, але через 4 дні після ДТП позивач без пояснення причин забрав свій автомобіль. 02 грудня 2008 року ОСОБА_3 звернувся до Зміївського районного суду Харківської області з позовом до сина відповідача, ОСОБА_6, про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої внаслідок вказаного ДТП, а рішенням вказаного районного суду від 16 грудня 2009 року по тій справі з ОСОБА_5, було стягнуто на користь ОСОБА_3 12 349,26 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. - моральної. Оскільки завдана позивачеві внаслідок ДТП матеріальна шкода вже відшкодована за рішенням суду, тому ОСОБА_3 в розумінні ст.. З ЦПК України не має права до звернення до суду з цим позовом. Крім того, відповідач просив застосувати наслідки спливу трирічного строку позовної давності і на підставі вищевказаного відмовити у задоволенні позову.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 28 грудня 2011 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, оскільки висновки суду не відповідають матеріалам справи, суд помилився у застосуванні норм матеріального права.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з'явились у судове засідання, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом відповідно до наявних у справі доказів встановлено, що внаслідок ДТП 01 квітня 2008 року автомобіль позивача марки «Пежо» державний номер НОМЕР_1 отримав механічні ушкодження, для ремонту якого необхідно витратити 12349,26 грн. Того ж дня ОСОБА_4 написав посвідчену у прирівняній до нотаріальної формі розписку, в якій зобов'язався на протязі 1-2 місяців відремонтувати автомобіль ОСОБА_3, на час ремонту надати йому у користування інший автомобіль. У випадку невиконання ремонту також зобов'язався відшкодувати вартість автомобіля.

Чинним рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 16 грудня 2009 року було задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок ДТП 01.04.2008 року, з ОСОБА_5 1.1, на користь ОСОБА_3 було стягнуто 12349,26 грн. на відшкодування матеріальної шкоди та 1000 грн. компенсації моральної шкоди. Судом по тій справі за висновком спеціаліста № 00076 від 27 березня 2009 року було встановлено вартість матеріальної шкоди, яка дорівнює ринкової вартості автомобіля ОСОБА_3 марки Пежо 305с на суму 12349,26 грн. В день ДТП ОСОБА_3 передав свій автомобіль для ремонту ОСОБА_4, однак через декілька днів його забрав. Як пояснив ОСОБА_3 під час апеляційного провадження, при цьому він діяв за своєю ініціативою з метою провести оцінку отриманих автомобілем внаслідок ДТП механічних ушкоджень, а після цього чекав, щоб відповідач забрав його авто до ремонту. До цього часу його автомобіль не відремонтований, а рішення районного суду про відшкодування шкоди не виконується.

Оскільки відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь особи, щодо якої встановлено ці обставини, - наведені з вказаного рішення районного суду обставини по цій справі не доказуються і вважаються встановленими.

Хоча відповідно до ст. 1053 ЦК України допускається новація виниклої у відповідача заборгованості по відновленню автомобіля позивача шляхом зміни на позикове зобовязання, однак оскільки ОСОБА_3 0.1. без узгодження своїх дій забрав свій автомобіль від ОСОБА_4 і більше його не повернув для проведення ремонту, а натомість в судовому порядку вирішив питання про відшкодування завданої йому внаслідок ДТП шкоди за рахунок винної в цьому особи, - це свідчить про односторонню з його сторони відмову від виконання договору від 01.04.2008 року, що унеможливило проведення ремонту його автомобіля відповідачем і судова колегія погоджується з висновками районного суду з цього приводу. Посилання позивача на обовязок позивача забрати автомобіль для проведення ремонту нічим обєктивно не підтверджене і суперечить діям позивача, спрямованим на стягнення завданої йому шкоди за рахунок винної у ДТП особи в судовому порядку.

Крім того, згідно до частини 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора, і при цьому позивач не навів поважних причин перебігу трирічного строку позовної давності за своїми вимогами, який в усякому разі сплив 1 червня 2011 року, - суд першої інстанції обґрунтовано та відповідно до наведених норм матеріального права відмовив у задоволенні позову. При цьому районний суд помилково зазначив, що норми зобовязального права не поширюються на спір, який розглядається по цій справі, однак ця помилка на вплинула на законність ухваленого по справі рішення і по суті є формальною.

Таким чином, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги цього висновку не спростовують, при цьому не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, судова колегія з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України, відхиляє скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 315, 319-325 ЦПК України, судова колегія, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Зміївського районного суду Харківської області від 01 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак на протязі 20 днів після набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді колегії: