АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/906/12 Головуючий у 1 й інстанції - Остапенко Н.Г.
Категорія 36 Доповідач - Романюк М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Петренко І.О.

при секретарі Майній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3-я особа друга Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на 2/3 частині домоволодіння в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивачі звернулися до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування заявлених вимог посилалися на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. померла їх мати, після смерті якої залишилася спадщина: домоволодіння АДРЕСА_1 Крім позивачів, спадкоємцем після смерті матері був ще їх брат ОСОБА_6, який повідомив їх, що спірне домоволодіння мати йому подарувала за умови, що у разі необхідності він надасть їм матеріальну допомогу. Оскільки позивачі буди зареєстровані в будинку, а позивач ОСОБА_3 і проживав там вони були впевнені, що питання спадщини вони вирішать мирним шляхом. Однак, після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 р., їм стало відомо, що мати не дарувала йому домоволодіння, а залишила заповіт. Оскільки перед смертю їх мати хворіла психічним захворюванням, вважають, що вона не розуміла своїх дії і тому просять визнати недійсними заповіт та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, встановити факт прийняття спадщини та визнати за ними право власності на 2/3 частині домоволодіння в порядку спадкування

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2011 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачі посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду судова колегія не погоджується з наступних підстав.

Судом встановлено, що 01.12.1991 р. померла мати позивачів -ОСОБА_5

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина: домоволодіння АДРЕСА_1

Спадкоємцями після її смерті, окрім позивачів був ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р.

За життя ОСОБА_5 залишила заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом 22.11.1991 р., яким все своє майно заповіла ОСОБА_6 (а.с.37).

Відповідно до ст.55 ЦК України (193 р.) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною.

Як вбачається з акту амбулаторної повторної (посмертної) судово -психіатричної експертизи від 24.02.2011 р., ОСОБА_5 на час підпису заповіту за своїм психічним станом не могла розуміти своїх дій та керувати ними.

З урахуванням зазначеного судова колегія дійшла до висновку що позовні вимоги про визнання заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсними підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

З урахуванням того, що позивачі фактично вступили в управління та володіння домоволодінням, що знайшло своє підтвердження матеріалами справи, судова колегія дійшла до висновку, що позовні вимоги, щодо встановлення факту прийняття спадщини підлягають задоволенню.

Згідно ч.1 ст.529 ЦК України (1963 р.) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Приймаючи до уваги викладене, судова колегія вважає, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування за законом також підлягають задоволенню.

Крім того, судова колегія вважає, що позивачі не пропустили строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки згідно ст.76 ЦК України перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Як зазначили позивачі в позовній заяві, та пояснила в судовому засіданні позивачка ОСОБА_2, про існування заповіту їм стало відомо лише після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 р. До цього часу вони вважали, що після смерті матери усі є власниками спірного домоволодіння, оскільки позивачі були зареєстровані в домоволодінні, обробляли огород, проводили ремонті роботи в будинку, а позивач ОСОБА_7 і мешкав там.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Усупереч зазначеній нормі суд першої інстанції не визначився з правовими нормами, що підлягали застосуванню, внаслідок чого дійшов до помилкового висновку про відмову у задоволені позову, тому судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 -задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 16 серпня 2011 року -скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3 -задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8, посвідчений державним нотаріусом 22 листопада 1991 р.

Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 5 грудня 1992 р. нотаріусом 2 державної нотаріальної контори ОСОБА_6.

Встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після смерті матері -ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: