Справа № 0513/4165/2012
Справа № 2/0513/1323/2012
У Х В А Л А

21 грудня 2012року суддя Димитровського міського суду Донецької області Клепка Л.І., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачка ОСОБА_1 18.12.2012року звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»про захист прав споживачів, визнання угоди недійсною та стягнення грошових коштів. Заява передана суддів для розгляду 19.12.2012року.

19.12.2012року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою, переданою судді 20.12.2012року, про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та грошові кошти відповідача. В обґрунтування зазначеної вимоги вказує, що ціна її позову, з яким вона звернулася до відповідача, складає 65707,89грн. Оскільки її вимоги обґрунтовуються здійсненням відповідачем нечесної підприємницької практики, в результаті чого порушуються її права як споживача, вважає, що існує реальна загроза невиконання рішення суду при задоволення позову, ризик якої зводиться до розпорядження відповідачем грошовими коштами учасників системи «Авто Так», серед яких є і вона, на власний розсуд. В звязку з чим на забезпечення позову просить суд накласти арешт на майно і грошові кошти, що належать відповідачу і знаходяться на будь-яких рахунках у будь-яких банках, фінансових установах, зокрема на рахунку 10 в ГОУ АТ «Ощадбанк», або в інших осіб на суму позову.

Вивчивши заяву ОСОБА_1, приходжу до висновку про відмову в її задоволенні, виходячи з наступного.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) залежно від стадії провадження, у відповідності з вимогами ст.152 ЦПК України має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми), яке є у відповідача на момент предявлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

При цьому слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Вважаю, що такі ризики існують. Статуту підприємства, який би визначав форму власності, сферу діяльності чи порядок утворення майна, як і доказів на підтвердження наявності такого у боржника, заявником не подано.

За загальним правилом, визначеним ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування та надання доказів на підтвердження наявності майна боржника не є достатньою підставою для задоволення заявленої вимоги.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст.122,151-153 ЦПК України, Рішенням Конституційного Суду України № 12-рп/2010, суддя

У Х В А Л И В:

Відмовити ОСОБА_1 у заяві про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області протягом пяти днів з дня її отримання. Подача апеляційної скарги на ухвалу суду не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя