Справа № 2/1513/583/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2012 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді Масленикова О.А.,

при секретарі Д'яченко М.В.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

Дмитрівської сільської ради

про

визнання права власності

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому вказав, що 14 лютого 2010 року померла його мати, ОСОБА_2, яка до дня смерті проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. 27 квітня 2011 року помер батько позивача, ОСОБА_3, який до дня смерті проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1. За життя батьків ними у 1963 році було побудовано житловий будинок № 69 по вул. Фрунзе в с. Дмитрівка.

Вказаний будинок станом на 16 квітня 1991 року належав колгоспному двору до складу якого входили батьки позивача та позивач, ОСОБА_1. В подальшому батьки позивача у 2000 році побудували за вказаною адресою ще один житловий будинок. На побудовані будинки правовстановлюючі документи за життя батьків зроблено не було, актів про введення житлових будинків в експлуатацію немає. Після смерті батьків позивач отримав погоджувальні висновки державних органів з питань будівництва та архітектури, на підставі чого просить суд встановити факт належності житлового будинку, розміщеного по вул. Фрунзе, 69 в с. Дмитрівка. Кілійського району, Одеської області йому та його батькам ОСОБА_2, померлій 14 лютого 2010 року та ОСОБА_3, померлому 27 квітня 2011 року; визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розміщений по вул. Фрунзе, 69 в с. Дмитрівка, Кілійського району Одеської області, в тому числі ѕ частини будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2, померлої 14 лютого 2010 року та ОСОБА_3, померлого 27 квітня 2011 року та ј частину будинку як за співвласником нерухомого майна. На призначену дату розгляду справи представником позивача ОСОБА_4 було надано заяву, відповідно до якої він підтримує позовні вимоги та просить суд розглянути справу за його відсутності.

Представник відповідача Дмитрівської сільської в судове засідання не прибув, надав заяву в якій зазначив, що не заперечує проти задоволення позову та просив розглянути справу за його відсутності.

На підставі письмових заяв сторін суд ухвалює рішення за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним пристроєм, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно до свідоцтва про одруження серії ІІ-УР, виданого 16 листопада 1961 року Дмитрівською сільскою радою Кілійського району Одеської області, актовий запис № 38, після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_2, дружині присвоєне прізвище Чеботар.

В свідоцтві про народження серії І-ЯК № 380522, виданого 27 липня 1968 року Дмитрівським сільським ЗАГС Кілійського району Одеської області, батьками ОСОБА_1 записано ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП Кілійське РБТІ та РОНжитловий будинок по вул. Фрунзе, 69, в с. Дмитрівка Кілійського району, Одеської області в цілому складається з: житлового будинку літ. А, 2000 року побудови; житлового будинку літ. Б, 1963 року побудови; комори літ. В, 1990 року побудови; котельні літ. Г, 1992 року побудови; літньої кухні літ. Д, 2010 року побудови; навісу літ. Е, 2010 року побудови; гаражу літ. Ж, 2005 року побудови; сараю літ. З, 2005 року побудови; котельні літ. И, 2000 року побудови; сараю літ. комори літ. К, 2000 року побудови сараю літ. Л, 2010 року побудови; убиральні літ. М, 2005 року побудови; надвірних споруд 1-11, І, розташованих на земельній ділянці фактичною площею 2430 кв.м.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 213004, виданого виконавчим комітетом Дмитрівської сільскої ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 10, ОСОБА_2 померла 14 лютого 2010 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-ЖД № 254330, виданого виконавчим комітетом Дмитрівської сільскої ради Кілійського району Одеської області, актовий запис № 80, ОСОБА_3 помер 27квітня 2011 року.

Згідно довідки, виданої 27 жовтня 2011 року Дмитрівською сільскою радою за № 877, житловий будинок по вул. Фрунзе, 69 в с. Дмитрівка , Кілійського району, Одеської області станом на 1991 рік відносилось до колгоспного двору. Членами двору були: ОСОБА_3, помер у 2011 році; ОСОБА_2, померла у 2010 році; ОСОБА_1.

Відповідно до заповіту, посвідченого 26 березня 2008 року секретарем виконкому Дмитрівської сільської ради в реєстрі за № 268, спадкоємцем всього майна ОСОБА_3 вказано ОСОБА_1.

Відповідно до листа Кілійської районної державної нотаріальної контори від 28 квітня 2012 року № 597/01-16, після смерті ОСОБА_2, яка померла 14 лютого 2010 року, спадкова справа не заводилась, в передбачений коном термін /6 місяців з дня відкриття спадщини/ до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався. Після смерті ОСОБА_3, який помер 27 квітня 2011 року, спадкова справа № 408/2011 була заведена 1 грудня 2011 року за заявою від імені ОСОБА_1 та йому видано свідоцтво про право на спадщину.

Як вказано у висновку відділу містобудування, архітектури, житлово-комунального господарства та розвитку інфраструктури Кілійської районної державної адміністрації від 03.01.2012 року № 1, складеного на підставі технічного висновку ПП Модульза № 1 від 03.01.2012 р. про проведення житлового будинку по вулиці Фрунзе, 69, в с. Дмитрівка Кілійського району, - в домоволодінні самовільно збудовані житловий будинок літ. А, житловий будинок літ. Б; комора літ. В, котельня літ. Г, літня кухня літ. Д; навіс літ. Е; гараж літ. Ж; сарай літ. З; котельня літ. И; комора літ. К; сарай літ. Л; убиральня літ. М. Житловий будинок літ. А з прибудовою відповідає вимогам ДБН.В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення. Житловий будинок літ. Б відповідає вимогам ДБН.В.2.2-15-2005 Житлові будинки. Основні положення. літня кухня літ. Д; навіс літ. Е; розташовані на суміжній межі домоволодіння по вул. Фрунзе, 71, що є порушенням будівельних норм.

12.01.2012 р. Кілійський районний відділ Головного управління МНС України у Одеській області погодив оформлення права власності на самовільно збудовані житлові будинок та господарські споруди по вул. Фрунзе, 69 в с. Дмитрівка, Кілійського району, Одеської області.

Рішенням виконавчого комітету Дмитрівської сільської ради від 19 березня 2012 року № 14 ОСОБА_1 було відмовлено в оформленні правова власності на житловий будинок по вул. Фруне, 69 в с. Дмитрівка.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Стосовно вимог про визнання права власності за позивачем суд виходить з наступного:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Відповідно до ст. ст. 328, 392 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином цивільним законодавством встановлено положення про презумпцію правомірності набуття права власності, якщо не доведено інше.

Згідно ст. 331 ЦК України право власності на нову річ виготовлену (створену) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором чи законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ст. 9 Закону України Про архітектурну діяльність/чинній в редакції на час проведення будівництва гаражу/ - будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і , місцевих правил забудови населених пунктів у порядку, визначеному статтею 24 Закону України "Про планування і забудову територій"..

Згідно ст. 23 Закону України Про планування і забудову територій, яка діяла на час проведення позивачем будівництва нерухомого майна, - забудова територій передбачає здійснення нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту, впорядкування об'єктів містобудування, розширення та технічного переоснащення підприємств (далі - будівництво). Будівництво об'єктів містобудування здійснюється згідно з законодавством, державними стандартами, нормами та правилами, регіональними і місцевими правилами забудови, містобудівною та проектною документацією.

Згідно ст. 5 Закону України Про основи містобудуванняпри здійсненні містобудівної діяльності повинні бути забезпечені розробка містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів згідно з вихідними даними на проектування, з дотриманням державних стандартів, норм і правил.

Згідно ст. 375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням. Правові наслідки самочинної забудови, здійсненої власником на його земельній ділянці, встановлюються статтею 376 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Системний аналіз норм цивільного законодавства, що регулюють порядок набуття права власності на новостворене нерухоме майно, дозволяє визначити умови, за яких право власності на новостворене нерухоме майно не може бути визнане за особою, яка здійснила відповідне будівництво: 1) якщо законний власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила будівництво на його земельній ділянці; 2) якщо будівництво порушує права інших осіб) 3) при істотному відхиленні від проекту забудови.

Оскільки позивачем не надано суду доказів проведення будівництва на відведеній для цієї мети земельній ділянці та з отриманням відповідного дозволу і затвердженого проекту, суд приходить до висновку, що споруди житлового будинку літ. А, а також господарській будівлі: котельня літ. Г, 1992 року побудови; літня кухні літ. Д, 2010 року побудови; навіс літ. Е, 2010 року побудови; гараж літ. Ж, 2005 року побудови; сарай літ. З, 2005 року побудови; котельня літ. И, 2000 року побудови; комора літ. К, 2000 року побудови; сарай літ. Л, 2010 року побудови; убиральня літ. М, 2005 року побудови; надвірні споруди № 1, 2, 3, 4, 5, 6,7, 9, 10, 11, І побудовані самочинно.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 7 Постанови від 30 травня 2008 року N 7 Про судову практику у справах про спадкуванняякщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (частина перша статті 376 ЦК), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Таким чином виходячи з аналізу наведених положень законодавства визнання права власності за позивачем можливе лише на будівельні матеріали, які були використані в процесі відповідного будівництва.

Разом з тим, зважаючи на те, що житловий будинок літ. Б та басейн під № 8 побудовано у 1963 році, до правовідносин щодо їх володіння та спадкування суд застосовує положення законодавства, що діяло до прийняття урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 Про судову практику у справах про захист права приватної власності- до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України Про власність, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і зберігалося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору.

Згідно ч. 2 ст. 9 Закону СРСР Про власність в СРСР, який набрав чинності з 1.07.1990 р., майно селянського господарства належить його членам на праві загальної спільної власності, якщо інше не передбачено законодавчими актами союзної і автономної республіки.

Пунктом 4 Постанови Верховної Ради УРСР від 26.03.1991 р. № 885-12 Про введення в дію Закону Української РСР Про власність(що була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що правила, які містяться в Законі Української РСР Про власність і були передбачені Законом СРСР Про власність в СРСР, застосовуються з дня введення в дію Закону СРСР, тобто з 1 липня 1990 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 своєї постанови № 20 від 22.12.1995 р. Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності- положення статей 17, 18 Закону України Про власністьщодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року).

До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба);

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.

Відповідно до розяснення Міністерства юстиції України № 19-32/319 від 21.02.2005 року, у випадку смерті власника нерухомого майна, реєстрацію якого належним чином проведено не було і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визначення цього майна померлому та спадкоємцю повинно вирішуватись в судовому порядку. Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по обєктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

Судом встановлено, що станом на 15 квітня 1991 року право на частку в майні колгоспного двору, який складався з житлового будинку літ. Б та басейну під № 8 мав позивач ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і ОСОБА_3, як члени колгоспного двору.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР ( в ред. 1963 року, що діяла до 15.04.1991 року) майно колгоспного двору належить його членам на праві спільної власності.

Відповідно до ч. 1-2 ст.123 ЦК УРСР доля члена колгоспного двору в майні двору визначається при виході його зі складу двору без утворення нового двору (виділ). Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток всіх членів двору включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Відповідно до ст. 256 ЦПК України встановлення фактів, що мають юридичне значення, віднесено до компетенції суду.

З огляду на викладене підлягають задоволенню позовні вимоги про встановлення факту належності відповідного житлового будинку та визнання права власності за позивачем, як членом колишнього колгоспного двору .

Щодо спадкування майна суд виходить з наступного:

Згідно ст. 1216, 1217 ЦК України - спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Оскільки спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3 є позивач, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори, крім того він також є спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 відповідно до ст. 1261 ЦК України, суд вважає обґрунтованими позовні вимоги щодо визнання права власності на житловий будинок літ. Б та басейн під № 8 в порядку спадкування.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. ст.120, 123 ЦК УРСР, ст. ст. 1223, 1261 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Встановити факт належності житлового будинку з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розміщеного по вул. Фрунзе, 69, в с. Дмитрівка Кілійського району, Одеської області, ОСОБА_1, ОСОБА_2, померлій 14 лютого 2010 року та ОСОБА_3, померлому 27 квітня 2011 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розміщений по вул. Фрунзе, 69, в с. Дмитрівка Кілійського району, Одеської області, який складається з житлового будинку літ. Б, 1963 року побудови та басейну під № 8, розташованих на земельній ділянці фактичною площею 2430 кв.м., в тому силі на ј частину будинку як членом колишнього колгоспного двору та ѕ частин будинку в поряду спадкування після смерті ОСОБА_2, померлої 14 лютого 2010 року та ОСОБА_3, померлого 27 квітня 2011 року.

Винати за ОСОБА_1 право власності на будівельні матеріали, які були використані в процесі будівництва житлового будинку літ. А, а також господарських будівель: котельні літ. Г, 1992 року побудови; літньої кухні літ. Д, 2010 року побудови; навісу літ. Е, 2010 року побудови; гараж літ. Ж, 2005 року побудови; сараю літ. З, 2005 року побудови; котельні літ. И, 2000 року побудови; комори літ. К, 2000 року побудови; сараю літ. Л, 2010 року побудови; убиральні літ. М, 2005 року побудови; надвірних споруди № 1, 2, 3, 4, 5, 6,7, 9, 10, 11, І, розташований за адресою: вул. Фрунзе, 69 в с. Дмитрівка, Кілійського району, Одеської області, - в порядку спадкування після смерті ОСОБА_3, померлого 27 квітня 2011 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5