Справа №22-ц-6380/11Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Кашперська
УХВАЛА

Іменем України

27 грудня 2011 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Яворського М.А.,

суддів Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 червня 2010 року у справі за поданням відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції про затвердження мирової угоди від 30 червня 2010 року,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

30 квітня 2010 року рішенням Кагарлицького районного суду Київської області задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів за договором позики, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 450000 грн. та судові витрати по справі. 30 червня 2010 року ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області за поданням Відділу державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції в процесі виконання рішення затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 23.06.2010 року, за умовами якої за ОСОБА_3 визнається право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою м. Київ, проспект 40-річчя Жовтня, 110 кв. 84.

ОСОБА_2, не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 червня 2010 року та постановити нову ухвалу, якою у затвердженні мирової угоди між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Колегія суддів, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Затверджуючи мирову угоду, суд першої інстанції виходив із того, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-284, виданого Кагарлицьким районним судом Київської області від 02 червня 2010 року про стягнення із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 450000 грн. заборгованості за договором позики, в процесі виконання рішення суду було подано мирову угоду до державного виконавця; дана мирова угода не суперечить закону, не порушує права, свободи, чи інтереси інших осіб, вчинена в інтересах обох сторін, а тому у відповідності до ст. 372 ЦПК України має бути визнана судом.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися із наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 30 квітня 2010 року із ОСОБА_4В стягнуто на користь ОСОБА_3 450000 грн. заборгованості за договором позики.

Згідно мирової угоди, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з метою врегулювання спору у виконавчому провадженні, що знаходиться на виконанні у відділі державної виконавчої служби Кагарлицького районного управління юстиції Київської області про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 450000 грн. заборгованість за договором позики, підписуючи дану мирову угоду, сторони домовились, що в рахунок погашення боргу в сумі 450000 грн. ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_3 квартиру, яка належить ОСОБА_5 на підставі приватної власності, що розташована за адресою м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 110 кв. 84.; на підставі даної мирової угоди за ОСОБА_3 визнається право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 110 кв. 84; право власності на житлову квартиру, що розташована за адресою м. Київ, просп. 40-річчя Жовтня, 110 кв. 84, виникає у ОСОБА_3 після затвердження мирової угоди ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області та державної реєстрації права власності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України, мирова угода, укладена між сторонами, або відмова стягувача від примусового виконання в процесі виконання рішення подається в письмовій формі державному виконавцеві, який не пізніше триденного строку передає її до суду за місцем виконання рішення для визнання. Суд має право перевірити і не визнати мирову угоду або не прийняти відмови стягувача від примусового виконання, якщо це суперечить закону або порушує права чи свободи інших осіб.

Відповідно до ст. 175 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обовязків сторін та предмета позову.

Таким чином мирова угода між стягувачем ОСОБА_3 та боржником ОСОБА_6 укладена на виконання рішення суду про стягнення суми боргу за договором позики, тобто предметом спору були грошові кошти, а не нерухоме майно, відносно якого укладена мирова угода.

Із огляду на вищевикладене суд першої інстанції безпідставно затвердив мирову угоду, за якою стягувач ОСОБА_3 набула право власності на нерухоме майно боржника ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу, оскільки нерухоме майно не було предметом позову.

Крім того, колегія суддів приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що рішенням Голосіївського районного суду Київської області від 16 квітня 2009 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва 07 вересня 2009 року, припинено право власності ОСОБА_2 на Ѕ частину квартири № 84 в будинку № 110 по проспекту 40-річчя Жовтня в м. Києві і визнано право на цю квартиру за ОСОБА_4, стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 234690 грн. компенсації вартості Ѕ частини зазначеної квартири та судові витрати. Виконавчий лист про стягнення вказаних коштів перебуває на виконанні у відділі державної виконавчої служби Голосіївського районного управління юстиції та не виконується, а ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 30 червня 2010 року про затвердження мирової угоди припинено право власності ОСОБА_4 на майно, на яке може бути звернене стягнення в порядку виконання судового рішення та накладено арешт постановою державного виконавця від 30 жовтня 2009 року.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала скасуванню із передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 311, 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Кагарлицького районного суду Київської області від 30 червня 2010 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_7