Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа №2314/5489/12
№2/2314/2435/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2012 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі: головуючого судді Степаненка О.М.

при секретарі Осадчому О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору про надання споживчого кредиту частково недійсним, -

встановив:

Позивач в заяві обґрунтовуючи свої вимоги вказує, що 13.09.2007 року між ним, ОСОБА_2, та акціонерним комерційним інноваційним банком «Укрсиббанк» укладено договір про надання споживчого кредиту №0, відповідно до пунктів 1.1., 1.2.2., 1.3.1., 1.3.4., 1.35 якого банк зобов'язувався надати йому споживчий кредит у сумі 58 785 - доларів США з поверненням кредиту частинами, відповідно до графіку на строк до 12.09.2018 року зі сплатою 12 % річних щомісячно.

Відповідно до п. 4.1. кредитного договору, за порушення позичальником термінів погашення будь-яких зобов'язань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити Банку пеню в наступному порядку, а саме: в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого (еквіваленту) розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ у гривні до валюти заборгованості на дату нарахування такої пені, якщо сумка такої заборгованості виражена у іноземній валюті. Зазначена умова договору, щодо права банку стягувати пеню за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми заборгованості є несправедливою умовою договору та підлягає визнанню недійсною, виходячи із наступного.

Статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Відповідно до ст.ст.1054, 1055 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ст. 2 Закону України «Про захист прав споживачів», законодавство про захист прав споживачів складається з цього Закону, Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України та інших нормативно-правових актів, що містять положення про захист прав споживачів.

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Відповідно до п. 5 ч. З ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливою умовою договору, є зокрема умова про відповідальність споживача за прострочку зобов'язання у розмірі більш ніж 50 % вартості продукції (в даному випадку - кредиту - п. 19 ст. 1 вказаного Закону).

Відповідно до ст. 56 Закону України «Про Національний банк України», видає нормативно-правові акти по питанням, що відносяться до його компетенції, які є обов'язковими для всіх органів державної влади, органів самоврядування, банків, підприємств та організацій, незалежно від форм власності, а також фізичних осіб.

Відповідно до п. 1.1. Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління національного банку України 10.05.2007 р. № 168, ці Правила розроблено відповідно до вимог Закону України «Про Національний банк України», Закону України «Про захист прав споживачів», з метою захисту прав споживачів під час укладання договорів про надання споживчих кредитів, запобіганню споживачам моральної чи матеріальної шкоди через надання свідомо недостовірної чи неповної інформації.

Відповідно до п. 1.3. Правил, банки зобов'язані забезпечувати виконання цих Правил під час укладання кредитних договорів.

Вартістю кредиту, відповідно до п. 3.3. Правил, вартістю кредиту є процентна ставка за користування кредитом.

Процентна ставка за кредитом становить 12 % річних, і отже вказані 12 % річних є вартістю кредиту.

Між тим, облікова ставка НБУ на момент укладання договору становила 8 %, відповідно подвійна облікова ставка НБУ - 8x2 = 16 % річних, а на сьогоднішній день облікова ставка НБУ становить 7,5 %, тобто подвійна облікова ставка НБУ становить 7,5 % х 2 = 15% річних що становить: 15 % х 100 % : 12 % = 125 % від вартості кредиту.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статі 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно рішення Конституційного Суду України від 10.11.2011 р. по справі № 1-26/2011, відносини, що склалися між позичальником та банком при наданні споживчого кредиту регулюються також нормами Закону України «Про захист прав споживачів»

Таким чином, оскільки розмір пені, передбачений кредитним договором між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» становить 125 % від вартості кредиту, вказана умова щодо пені є несправедливою, а отже підлягає визнанню недійсною.

Просить визнати недійсною умову п. 4.1. кредитного договору № НОМЕР_1 від 13.09.2007 р. між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 щодо права банку стягувати пеню за несвоєчасне повернення кредиту та сплати відсотків у розмірі подвійної облікової ставки НБУ до суми заборгованості.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримав, просив їх задоволити з підстав, визначених у позові.

Представник відповідача АТ «Укрсіббанк» за довіреністю ОСОБА_4 позов не визнав, вважає його безпідставним, просив відмовити у його задоволенні також і з підстав спливу позовної давності, пояснив, що договір укладений в 2007 році, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, проте позивач звертається до суду з приводу визнання недійсними відповідних умов договору лише в 2012 році.

Суд, заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що м іж АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 Є В відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 Цивільного кодексу України, та за бажанням Позичальника 13.09.2007 р. було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, згідно якого АТ «УкрСиббанк» надав ОСОБА_1 58 785 дол. СІЛА кредитних коштів (п.1.1. Кредитного договору), на споживчі цілі (п.1.4. Кредитного договору).

Оскільки підписанням умов Кредитного договору Позичальник погодився з усіма, запропонованими АТ «УкрСиббанк» умовами кредитування, то відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України взяті Позичальником зобов'язання по Кредитному договору мають виконуватись належним чином, на підставі підписаного сторонами Кредитного договору.

Згідно ст.ст. 627, 628 ЦК України, сторони на власний розсуд укладають договори та визначають їх умови, а укладений договір є обов'язковим для виконання сторонами. Ніяких звернень до АТ «УкрСиббанк» з приводу незрозумілості тих чи інших умов кредитного договору від Позичальника не надходило.

Факт надання АТ «УкрСиббанк» Позичальнику кредиту засвідчується заявою про видачу траншу кредиту від 13.09.2007 р. та заявою на видачу готівки № 46 від 13.09.2007 р. на 58 785 дол. США, згідно яких кредитні кошти були видані готівкою Позивачеві, через касу АТ«УкрСиббанк».

Відповідно до п.п. 1.2.2., 1.3.1. Кредитного договору, Позичальник взяв на себе зобов'язання, щодо своєчасного повернення кредиту, та сплати процентів за його користування, у встановлені Кредитним договором терміни, тобто до 15-го числа, наступного за звітним місяця, згідно Графіку погашення, що є додатком №1 до Кредитного договору, за процентною ставкою в розмірі 12 % річних, при умові дотримання графіку сплати кредиту та процентів.

При цьому, згідно абзацу №6 п.1.1. Кредитного договору передбачено, що Позичальник, укладаючи Кредитний договір, усвідомлює можливість виникнення курсової різниці (коливань валюти) при отримання та обслуговуванні кредитних коштів, та їх використанням за цільовим призначенням.

Таким чином, укладаючи з АТ «УкрСиббанк» Кредитний договір, згідно якого кредит Позичальнику надавався в іноземній валюті - а саме доларах США, Позичальник був попереджений АТ «УкрСиббанк» про можливі валютні ризики, та всі ці ризики Позичальник взяв на себе.

Також, згідно п.4.1 Кредитного договору, в якості забезпечення виконання Позичальником договірних зобов'язань передбачена сторонами сплата пені за прострочку сплати кредиту та процентів, що на думку суду, згідно ст. 611 ЦК є правовим наслідком порушення зобов'язання.

Особливості регулювання відносин по договір №0 від 13.09.2007 року визначаються Законом України «Про захист прав споживачів».

Згідно ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Досліджуючи умови та встановлений розмір компенсації за невиконання умов договору відповідно до спірного п. 4.1, судом встановлено наступне.

На думку суду, правовідносини сторін не порушують положення Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 р. №543/96 - ВР, з подальшими змінами та доповненнями, в редакції від 10.01.2002 р. №2921-111, яким граничний розмір пені за прострочку сплати платежів визначено в розмірі подвійної облікової ставки НБУ (стаття 3).

Статтею 1 вказаного Закону вказано, що платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін.

На час розгляду справи розрахунок становить: 7,5 % х 2 = 15 % річних; 15 % / 365 = 0,041% - розмір пені за 1-н день прострочки сплати кредиту.

Вказане спростовує розрахунок позивача щодо розміру пені по відношенню до вартості кредиту в розмірі 125%.

Заходи забезпечення виконання зобов'язань у вигляді пені, згідно п.4.1. Кредитного договору можуть застосовуватись ПАТ «УкрСиббанк» лише у випадку прострочки сплати кредиту та процентів, на 32-й день, з моменту виникнення прострочки, тому пеня за своєю природою є санкцією за порушення кредитної дисципліни, а не платою за використання кредитних коштів.

Не заслуговують також на увагу посилання позивача на те, що Відповідач не надав позивачеві детальний розпис сукупних витрат за Кредитним договором, оскільки з вересня 2007 р. по жовтень 2010 р. позивач вчасно сплачував кредит та проценти за Кредитним договором, тобто всі умови кредитування, та розмір щомісячних платежів, який передбачений Графіком кредитування, що є додатком №1 до Кредитного договору, позивачеві були відомі та зрозумілі, що також підтверджується і п.7.12 Кредитного договору, де позивач по справі підтверджує, що Позичальник розуміє всі умови Кредитного договору, та вважає їх справедливими, Інформаційний лист відповідно до вимог ЗУ «Про захист прав споживачів» отримав.

На підставі дослідженого, можна прийти до висновку, що кредитний договір №0 від 13.09.2007 року укладений сторонами у відповідності зі ст. 638 ЦК України, тобто при умові досягнення згоди з усіх істотних умов договору. При його укладанні сторонами були дотримані всі вимоги, передбачені ст. 203 ЦК України - позивач підписав договір маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, а його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі.

Вказане дає підстави вважати, що умови, передбачені п. 4.1 кредитного договору та їх розмір є справедливими наслідками порушення зобов'язання, визначені сторонами та не перевищують встановлених Законом розмірів.

Підстав, передбачених ст. 203 ЦК України, які б давали можливість задоволити вимоги позивача, судом не встановлено.

Крім того, під час судового розгляду цивільної справи від представника відповідача АТ «Укрсіббіанк» надійшло клопотання про застосування строку позовної давності та відмовити у позовних вимогах.

Суд приходить до висновку про обґрунтованість даної заяви, проте, вважає її такою, що не може бути підставою для відмови у позові.

У п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», роз'яснено що, установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Беручи до уваги, що суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог по суті, підстави застосування позовної давності відсутні.

Керуючись ст. ст. 203, 611, 627, 628, 1054, 1055 ЦК України, Законами України «Про захист прав споживачів», України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», ст.ст. З, 10, 11, 12, 60, 61, 79, 86, 88, 146, 209, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд,-

вирішив:

У позові ОСОБА_1 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «Укрсиббанк» про захист прав споживача шляхом визнання договору №0 від 13.09.2007 року про надання споживчого кредиту частково недійсним , - відмовити,

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О.М. Степаненко