Справа № 22-ц-713/12 Головуючий у 1 інстанції: Гінда О.М.
Категорія: 5 Доповідач у 2-й інстанції: Крайник Н. П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Крайник Н. П.

суддів: Кота І. Н., Курій Н. М.

при секретарі: Зозулі В. П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Франківської районної адміністрації Львівської міської ради на рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з участю третьої особи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки`про визнання права власності, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нежитлове приміщення площею 154,2 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 , зобов`язано ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки`провести його реєстрацію.

Рішення суду оскаржила Франківська районна адміністрація Львівської міської ради.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального права.

Зокрема, зазначають, що судом першої інстанції за позивачкою визнано право власності на реконструйоване нежитлове приміщення значно більшої площі - 154,20 кв. м., ніж ОСОБА_1 володіє на праві приватної власності, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 05.02.2007 року № 294 ОСОБА_1 належить на праві власності нежитлове приміщення площею 93,50 кв. м. Судом також не зазначено за рахунок площ яких приміщень відбулось збільшення площі нежитлового приміщення. Крім того, суд не врахував, що позивачка без належного дозволу з порушенням встановленого законодавством порядку провела реконструкцію житлового та нежитлового приміщень, належних їй на праві власності, під кафе-бар.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга підлягає до задоволення з наступних мотивів.

Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 05.02.2007 р. позивачка є власником нежитлового приміщення площею 93,5 кв.м в будинку АДРЕСА_1 (а.с.34) та власником квартири АДРЕСА_2 згідно договору міни від 25.10.2007 р. (а.с.35).

Наказом департаменту житлового господарства та інфраструктури № 143 від 02.04.2008 р. «Про надання дозволу громадянам, АК «Ікар-банк`на використання власних квартир як нежитлових`позивачу дозволено використовувати квартиру АДРЕСА_2 як нежитлове приміщення.

Встановлено, що позивачкою здійснено реконструкцію нежитлових приміщень під кафе-бар відповідно до ескізного проекту реконструкції кафе-бару за рахунок приєднання приміщень квартири АДРЕСА_3 та погоджень управління історичного середовища, управління архітектури Львівської міської ради,СЕС Франківського району, МНС Франківського району, згоди власника будинку КЕВ м. Львова.

Задовольняючи позов та визнаючи за ОСОБА_1 право власності на реконструйоване нежитлове приміщення площею 154,2 кв. м. у будинку АДРЕСА_1 , районний суд, покликаючись на ст. 376 ЦК України, виходив з того, що згідно із висновком експерта ПП «Юридично-експертна компанія «Юрекс`від 22 жовтня 2009 р. реконструйовані нежитлові приміщення у будинку АДРЕСА_1 під кафе-бар відповідають будівельним нормам та дозвільній документації та не порушують прав інших осіб.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна з наступних мотивів.

Відповідно до положень ч.2 ст. 331 ЦК України якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності на нього виникає з моменту прийняття його до експлуатації.

Відповідно до ст. 100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого приміщення допускається лише з дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів.

Згідно ст. 8 ЖК України жиле приміщення може бути переведено в нежиле лише за рішенням виконавчого комітету обласної ради..

Реконструкція жилого будинку, як комплекс будівельних робіт, спрямованих на поліпшення експлуатаційних показників приміщень житлового будинку повинна проводитись з дотриманням положень Закону України «Про планування і забудову територій`при наявності дозволу на виконання будівельних робіт.

Встановлено, що дозвіл на проведення будівельних робіт ОСОБА_1 не видавався, питання про надання дозволу на реконструкцію належного позивачці нежилого приміщення на міжвідомчій комісії Франківської райадміністрації Львівської міської ради не розглядалося, рішення про переведення жилого приміщення - квартири АДРЕСА_2 в нежиле виконавчим комітетом Львівської обласної ради не приймалося.

Крім того, визнаючи за позивачкою право власності на нежитлове приміщення площею 154,2 кв.м. у будинку АДРЕСА_1 суд не врахував, що розпорядженням Франківської райадміністрації від 18.12.2007 р. № 1283 «Про знос самовільно влаштованого балкона до нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 »затверджено висновок міжвідомчої комісії (протокол № 44 від 04.12.2007 р.) про знос самовільно влаштованого балкона та приведення у попередній стан нежитлових приміщень по АДРЕСА_1 ; ПП ОСОБА_1 зобов`язано у місячний строк за власні кошти знести самовільно влаштований балкон зі сторони дворового фасаду будинку та відновити демонтовані перегородки в нежитлових приміщеннях, приміщення привести у попередній стан. Розпорядження є чинним.

З матеріалів справи також вбачається, що позивачка у передбаченому законом порядку не зверталася до відповідача з заявою про прийняття в експлуатацію самовільно реконструйованих нею нежитлового та житлового приміщень, належних їй на праві власності, та таке питання не було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Крім того, задовольняючи позов та визнаючи право власності за позивачкою на реконструйоване нежитлове приміщення районний суд помилково застосував норми ст. 376 ЦК України. Відповідно до положень п.3,п.7 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 р. № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)»право власності у порядку, передбаченому ст.376 ЦК України може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв`язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. Не може бути застосовано правила ст. 376 ЦК України при вирішенні справ за позовами про визнання права власності на самочинно переобладнані квартири в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовані іншими нормами законодавства.

З наведених мотивів, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з участю третьої особи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки`про визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення.

Керуючись ст.307,309,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

вирішила:

Апеляційну скаргу Франківської районної адміністрації Львівської міської ради задовольнити.

Рішення Франківського районного суду міста Львова від 28 грудня 2011 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Франківської районної адміністрації Львівської міської ради з участю третьої особи ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки`про визнання права власності на реконструйоване нежитлове приміщення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене протягом двадцяти днів безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: