Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-15/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2012 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Мельника 1.1.

секретаря - Матейко О.С.

представника відповідача - ОСОБА_1

представника третьої особи - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача - Галицька міська рада про встановлення земельного сервітуту,-

встановив:

ОСОБА_3 в березні 2011 року звернулася до Галицького районного суду з позовом до ОСОБА_4 і просить встановити сервітут на безстрокове користування нею частиною земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 для забезпечення права проїзду та проходу з метою обслуговування своєї присадибної ділянки, що знаходиться по вул. С.Бандери, 66 в м. Галичі Івано-Франківської області.

Ухвалою суду від 04.04.2011 року до участі в справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Галицьку міську раду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала і суду пояснила, що з відповідачем ОСОБА_4 проживає по сусідству, після смерті батька користується земельною ділянкою площею 0.23 га. В даний час вказану земельну ділянку вона приватизувала, використовує її як присадибну земельну ділянку.

Рішенням сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року для проходу на вищевказану земельну ділянку їй було встановлено проїзд шириною 2 м вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_4 та зобовязано останнього не чинити їй перешкод в користуванні цим проїздом. Однак, рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року за позовом ОСОБА_4 вказане рішення сесії Галицької міської ради було визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року вказане рішення суду залишено без змін. На ці рішення суду нею подано касаційну скаргу.

Її неодноразові звернення в різні інстанції з приводу можливості користуватися нею проходом на свою земельну ділянку, яким вона користувалася до цього часу, позитивних результатів не дали. Відмовляючи їй в цьому, Галицька міська рада, різні комісії посилаються на те, що до її земельної ділянки існує проїзд з вул. ОСОБА_5, який також є проїздом до урочища «Пастівник» і

використовується іншими власниками земельних ділянок в цьому урочищі. Так- проїзд дійсно існує, однак користуватись ним для проходу на свою земель:- ділянку досить незручно, дуже далеко обходити, особливо в дощову погоду.

Просила позов задовольнити та встановити земельний сервітут, надавши право на безстрокове користування нею частиною земельної ділянки, я:- _ знаходиться в користуванні ОСОБА_4 для забезпечення права проїзду та прохог з метою обслуговування своєї присадибної ділянки, що знаходиться по ву ОСОБА_5, 66 в м. Галичі Івано-Франківської області.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позову не визнав і суду пояснив, що з позивачкою ОСОБА_3 тривалий час перебувають в неприязних стосунках приводу суміжного землекористування. Позивачка дійсно, раніше проходила ні свій город через його земельну ділянку, але при цьому завжди намагалася зробит; йому збитки. В даний час він приватизував свою земельну ділянку і не хоче, шог позивачка більше ходила чи їздила через його подвіря та робила збитки. До сво<: земельної ділянки вона має можливість проходити та їздити дорогою з ву: ОСОБА_5, який також є проїздом до урочища «Пастівник» і використовується іншими власниками земельних ділянок, в тому числі і ним.

Вважає, що вимога ОСОБА_3 про встановлення земельного сервітуту не грунтується на законі і не може бути ним визнана. Крім того, з приводу можливого проходу на свою ділянку по існуючій межі між його (Дирди) та ОСОБА_6В земельними ділянками, ОСОБА_3 до нього особисто не зверталася, а подала позов до суду. В задоволенні цього позову просив відмовити.

Представник третьої особи, Галицької міської ради - ОСОБА_2 б судовому засіданні позов ОСОБА_3 вважає безпідставним і таким, що до задоволення не підлягає. Посилається при цьому на те, що рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року було задоволено позов ОСОБА_4 і рішення сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року, яким ОСОБА_3 було надано дозвіл для проходу і проїзду на її земельну ділянку вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні відповідача ОСОБА_4 та зобовязано останнього не чинити їй перешкод в користуванні цим проїздом, визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року вказане рішенню суду залишено без змін. При винесенні вказаних рішень судом було визнано недоцільним встановлення сервітуту, оскільки ОСОБА_3 має можливість проходу та проїзду на власну земельну ділянку площею 0.23 га, яка надана їй та використовується для ведення особистого селянського господарства дорогою з вул ОСОБА_5, якою користуються власники земельних ділянок в урочищі «Пастівник>>. в тому числі і відповідач ОСОБА_4 Метою сервітуту є задоволення потреб власника або землекористувача земельної ділянки для ефективного її використання в разі неможливості задовольнити такі потреби в інший спосіб. Оскільки, можливість проходу та проїзду на свою земельну ділянку ОСОБА_3 має, а встановлення сервітуту ускладнить використання за цільовим призначенням частини земельної ділянки, наданої ОСОБА_4, в позові просила відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників та перевіривши матеріалі: справи суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити частково.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають по сусідству б м. Галичі по вул. С.Бандери, 66 та 67 відповідно, обоє користуються присадибним;: земельними ділянками, які в даний час ними приватизовані, про що свідчать копі державних актів на право власності на земельні ділянки (а.с. 74 -76, 89).

Конфігурація та розміщення земельної ділянки ОСОБА_3 є такою, що пройти на цю земельну ділянку із свого подвіря власниця не може, через що рішенням сесії Галицької міської ради від 09.07.2004 року їй було встановлено проїзд шириною 2 м вздовж земельної ділянки, яка перебуває в користуванні ОСОБА_4 та зобовязано останнього не чинити перешкод в користуванні цим проїздом. Однак, рішенням Галицького районного суду від 15.06.2010 року за позовом ОСОБА_4 вищевказане рішення сесії Галицької міської ради було визнано недійсним, а ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 08.02.2011 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Скасовуючи раніше прийняте сесією Галицької міської ради рішення про надання ОСОБА_3 дозволу на проїзд до власної земельної ділянки через земельну ділянку ОСОБА_4 шириною 2 м, в рішенні суду зазначено, що ОСОБА_3 має можливість проходу та проїзду на власну земельну ділянку площею 0.23 га, яка надана їй та використовується для ведення особистого селянського господарства дорогою з вул. ОСОБА_5, якою користуються власники земельних ділянок в урочищі «Пастівник», в тому числі і відповідач ОСОБА_4

Як вбачається з наданих сторонами план-схем розміщення їх земельних ділянок (а.с. 49, 94, 102), до земельної ділянки позивачки існує проїзд з вул. ОСОБА_5, який також є проїздом до урочища «Пастівник» і використовується іншими власниками земельних ділянок в цьому урочищі. Цього не заперечує і сама позивачка. Однак, користуватись цим заїздом, яким є польова дорога, для проходу на свою земельну ділянку позивачці незручно через значну відстань, особливо в дощову погоду.

В своєму письмовому запереченні на позов ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_4 зазначив, що позивачка має можливість проходу до своєї земельної ділянки по існуючій межі між його земельною ділянкою та ділянкою ОСОБА_6, але з цього приводу ОСОБА_3 до нього особисто не зверталася, а подала позов до суду (а.с. 16-18).

Про можливість проходу ОСОБА_3 до своєї земельної ділянки по існуючій межі між ділянками ОСОБА_6 і ОСОБА_4 також зазначено в акті обстеження депутатської земельної комісії Галицької міської ради від 24.12.2010 року (а.с. 19).

Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки.

Зважаючи на ту обставину, що позивачка ОСОБА_3 тривалий час вже користувалася проходом на свою земельну ділянку по існуючій межі між земельними ділянками ОСОБА_6 та ОСОБА_4, сам ОСОБА_4 таку можливість не заперечує, а також враховуючи рекомендації депутатської земельної комісії Галицької міської ради суд вважає доцільним надати позивачці можливість і надалі користуватись таким проходом, встановивши на це земельний сервітут

В звязку з вищенаведеним суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити частково.

На підставі ст.ст. 98 - 101 Земельного кодексу України, ст. ст. 401 - 404 ЦК України, керуючись ст.ст. 213, 214, 215 ЦПК України суд, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Встановити земельний сервітут на безстрокове користування ОСОБА_3 частиною земельної ділянки, яка знаходиться у власності ОСОБА_7

Семеновича і знаходиться по вул. С.Бандери, 67 в м ОСОБА_8: області на право проходу по наявному шляху (межі) між ділянками ОСОБА_6. ОСОБА_4 для обслуговування своєї земельної ділянки, що знаходиться по в/г. ОСОБА_5, 66 в м. Галичі Івано-Франківської області.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_3 45 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківськ області протягом десяти днів з дня його проголошення через Галицький районні суд.

Суддя: ОСОБА_9