Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-3917/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді: Коцюрби М.П.

за участю секретаря: Кучер В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2011 року померла її мати - ОСОБА_4. Після її смерті, а саме 30 вересня 2011 року Позивач разом з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулась до державного нотаріуса ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини, а саме земельної ділянки площею 0,1318 га та земельної ділянки площею 1,0322 га після смерті ОСОБА_4. Державний нотаріус зазначила, що 14 квітня 2011 року була заведена спадкова справа № 52/100 до майна померлої 31 березня 2011 року ОСОБА_4. Крім того, нотаріус пояснила, що відносно земельної ділянки в розмірі 1,0322 га ОСОБА_4 склала заповіт на ім'я ОСОБА_8, а земельна ділянка 0,1318 га успадковується в порядку, проте на неї відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку закону. Як зазначає Позивач, вона не будучи обізнаною в спадковому законодавстві, не маючи правовстановлюючих документів на належне її матері майно, ОСОБА_1 так і не написала заяву про прийняття спадщини.

18 липня 2012 року ОСОБА_2 повідомив Позивача, що на ім'я їх матері було додатково оформлено державний акт на земельну ділянку 0,1318 га, що розташована на території Хотівської сільської ради, та не зазначена в заповіті. 31 липня 2012 року Позивач повторно звернулась до нотаріуса ОСОБА_7 з метою прийняття спадщини, проте отримала постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 зазначає, що вона є дочка померлої, проживала в одному селі з ОСОБА_4, прийняла участь у похованні спадкодавця, фактично вступила у володіння частиною спадкового майна. Строк пропущено в зв'язку з відсутністю державного акта на право власності на спірну земельну ділянку 30 вересня 2011 року.

Позивач просила суд поновити ОСОБА_1 строк для прийняття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_4, яка померла 31 березня 2011 року в селі Хотів Києво-Святошинського району Київської області.

Представник ОСОБА_3 подала до суду письмові заперечення, відповідно до яких зазначила, що 31 березня 2011 року померла ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_9 залишилось спадкове майно, що належало її на праві приватної власності: земельна ділянка площею 1,0322 га та земельна ділянка площею 0,1318 га для ведення садівництва. На земельну ділянку площею 1,0322 га спадкодавцем було складено заповіт на ОСОБА_8. На земельну ділянку площею 0,1318 га для ведення садівництва було видано свідоцтво про прийняття спадщини ОСОБА_3.

В Першій Київській обласній нотаріальній конторі 14 квітня 2011 року була заведена спадкова справа №52/2011 року до майна померлої ОСОБА_9.

14 квітня 2011 року Відповідач подала заяву до держаного нотаріуса Першої Київської обласної нотаріальної контори, та повідомила держаного нотаріуса ОСОБА_7 про те, що крім неї є ще спадкоємці першої черги: ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_1, ОСОБА_11.

Останнім днем подачі заяви про прийняття спадщини було 30 вересня 2011 року і до вказаного терміну Позивач не подала заяву про прийняття спадщину.

Відповідача зазначає, що постанова про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 31 липня 2012 року № 522/02-31, яка винесена державним нотаріусом ОСОБА_7 є законною, та обґрунтованою, так як заява ОСОБА_1 була подана з пропуском встановленого законом шестимісячного строку прийняття спадщини.

Відповідач по справі зазначає, що з позовної заяви не вбачається належних та допустимих доказів щодо наявності поважності пропуску строку прийняття спадщини.

В судовому засіданні Позивач підтримала заявлені позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідачі та представник ОСОБА_3 заперечували проти задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У статті 4 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно положень Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» і розяснення Пленуму Верховного Суду України, що містяться в постанові від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

В судовому засіданні, 31 березня 2011 року померла ОСОБА_9. Після смерті ОСОБА_9 залишилось спадкове майно, що належало її на праві приватної власності: земельна ділянка площею 1,0322 га та земельна ділянка площею 0,1318 га для ведення садівництва. На земельну ділянку площею 1,0322 га спадкодавцем було складено заповіт на ОСОБА_8. На земельну ділянку площею 0,1318 га для ведення садівництва було видано свідоцтво про прийняття спадщини ОСОБА_3.

В Першій Київській обласній нотаріальній конторі 14 квітня 2011 року була заведена спадкова справа №52/2011 року до майна померлої ОСОБА_9.

31 липня 2012 року Позивач звернулась до нотаріуса ОСОБА_7 з метою прийняття спадщини, проте отримала постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з пропуском встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

ОСОБА_1 є спадкоємицями померлої за законом, однак потенційною спадкоємицею було пропущено шестимісячний строк, встановлений законодавством для прийняття спадщини.

Частиною 1 ст.1270 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

У відповідності до ч.3 ст.1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадщину» від 30.05.2008 року вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Ст.60 ЦПК України покладено на кожну із сторін обовязок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Незнання Позивачем того, що для прийняття спадщини необхідно звернутися до нотаріальної контори не може бути підставою для поновлення пропущеного строку для прийняття спадщини після померлої ОСОБА_4.

Таким чином, причини, на які посилається ОСОБА_1 як на підставу для визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини, не повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для нього на вчинення всіх необхідних юридично значимих дій, спрямованих для прийняття спадщини.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст.15, 16, 1270, 1272 Цивільного кодексу України, та, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд, - В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про продовження строку для прийняття спадщини відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення чи протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: М.П.Коцюрба