Справа № 0616/4258/12
провадження у справі № 2/0616/1201/12
04 жовтня 2012 року м. Новоград-Волинський
Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участю секретаря Василенко Т.М. та осіб, які беруть участь у справі: позивача: представник не зявився,
відповідач: не зявивсь,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю Агробізнесдо ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, -
Позивач у судове засідання не зявився, у поданій до суду заяві представник зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд позов задовольнити повністю, проти винесення заочного рішення не заперечує та просить справу розглянути у його відсутність.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був повідомленийа вчасно та належним чином, однак про причини неявки суду не повідомив, запереченнь проти позову та клопотань про відкладення розгляду справи не подавав.
За таких обставин суд, за згодою позивача, вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи та подані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.
Судом встановлено, що в період з 11.04.2011 року по 05.09.2011 року ОСОБА_1 - відповідач у справі, працював регіональним представником Житомирського відділення Волочиського хлібокомбінату ТОВ Агробізнес(а.с.4).
Займаючи посаду регіонального представника, відповідач одержував товар від позивача, відповідно до накладних про переміщення, та передавав його клієнтам.
11 квітня 2011 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, згідно умов якого відповідач прийняв на себе повну матеріальну відповідальність за забезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей і зобовязався вести облік, складати і передавати у визначеному порядку товарно-грошові та інші звіти про рух та рештки ввірених йому матеріальних цінностей (а.с.5).
30 вересня 2011 року позивачем було проведено інвентаризацію підзвітних відповідачу товарно-матеріальних цінностей, за результатами якої складено Акт наявності оборотної тари в представництвах від 30.09.2011 року, яким зафіксовано, що станом на 30.09.2011 р. недостача оборотної тари у Житомирському відділенні Волочиського хлібокомбінату складає 384 ящики (а.с.6).
Факт отримання ящиків відповідачем підтверджується накладними на переміщення (а.с.9-12). Вартість тари підтверджується накладною від 23.08.2011 року (а.с.8). Термін експлуатації даних ящиків становить 18 місяців, і з урахуванням зносу у вересні 2011 року вартість одного ящика для хліба становила 68 гривень.
Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками№14 від 29.12.1992 року, за шкоду, заподіяну внаслідок порушення трудових обов'язків, працівник несе відповідальність перед підприємством (установою, організацією), з яким перебуває в трудових відносинах.
Згідно п. 4 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, за правилами ст. 132 КЗпП України за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Якщо межі матеріальної відповідальності були визначені в укладеному з працівником контракті, вона покладається на нього відповідно до умов контракту.
Пунктом 1 ч. 1 ст. 134 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.
Згідно ч. 1 ст. 135-1 КЗпП України, письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей.
Відповідно до ч. 5 ст. 130 КЗпП України, працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів.
Враховуючи вищевказані обставини, суд приходить до висновку, щопозовні вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджуються належними доказами, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі.
Згідно частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача на користь позивача належить стягнути понесені позивачем при подачі позову та документально підтверджені (а.с.1) судові витрати.
Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 130, ст.ст. 134, 135, 135-1 КЗпП України, суд
Позов задовольнити повністю.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України та може бути переглянуте судом, який його постановив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Романюк Ю.Г.