АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/2690/ 3413 /2012 Головуючий у 1-ій інстанції: Горбань Н.І.
Доповідач : Поливач Л.Д.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного су- ду м. Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Головачова Я.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Охневській Т.В.

за участю осіб: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Мостобуд» до ОСОБА_2, ОСОБА_5 про виселення;

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 березня 2009 року

встановила:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 03 березня 2009 року позовні вимоги ПАТ «Мостобуд» задоволено.

Ухвалою Голосіївського районного суду м.Києва від 22 листопада 2011 року у задоволенні заяви ОСОБА_2 про перегляд вказаного заочного рішення суду відмовлено.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи. Судом не досліджено питання щодо продовження дії спірного договору оренди, а також проігноровано позицію Органу опіки та піклування Голосіївського району м.Києва щодо заперечень проти задоволення позовних вимог ПАТ «Мостобуд». При винесенні рішення судом не було враховано, що право проживання відповідачів в спірній квартирі гарантується ст.8 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» та рішенням Київської міської ради про встановлення мораторію на виселення фізичних та юридичних осіб із гуртожитків.

В суді апеляційної інстанції представник апелянта ОСОБА_3 підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи викладені в ній. Представник ПАТ «Мостобуд», ОСОБА_5, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Неявка вказаних осіб в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Київської міської ради № 144/2720 від 17.03.2005р. &q?ко;Про передачу у володіння та користування ВАТ &q?ач;Мостобуд&q?я ; по вул. Баренбойма 3, 7, 9, 13, 17 у Голосіївському районі м. Києва «ВАТ &quГо;Мостобуд» має право проводити усі дії щодо володіння та користування будинками на вул. Баренбойма 3, 7, 9, 13, 17 у Голосіївському районі м. Києва, крім відчуження та передачі у користування третім особам (а. с. № 12).

Відповідно до акту приймання-передачі будинків комунальної власності територіальної громади м. Києва на вул. Баренбойма 3, 7, 9, 13, 17 від 01.04.2005 року вказаний будинок № 13 передано у володіння та користування ВАТ «Мостобуд» (а. с. № 128).

Довідка ВАТ &qu0p;Мостобуд&quci; від 03.10.2007 року за № 106-1 підтверджує, що ОСОБА_2, його дружина ОСОБА_5, та син ОСОБА_6, 2005р. народження, проживають в АДРЕСА_1 з 2005 року по даний час (а. с. № 13).

01.04.2005року між сторонами було укладено договір № 132 на оренду житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 терміном до 31.12.2005р. (а. с. 6-9). Тобто, договір було укладено на строк менший ніж на рік, а саме на 9 місяців.

Додаткова угода № 1 до договору № 132 на оренду житлового приміщення від 24.01.2006 року, яка укладена між сторонами, передбачає продовження терміну дії договору з 01 січня 2006 року до 31 грудня 2006 року (а. с.10, 11).

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ПАТ «Мостобуд» підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст.810 ЦК України за договору найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймочеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.

Відповідно до ч.2 ст. 821 ЦК України до договору найму житла, укладеного на строк до одного року (короткостроковий найм), не застосовуються положення ч.1 ст.816 та ст.ст. 822 - 824 цього кодексу. Таким чином, позивач не був зобов'язаний попередити відповідачів про своє небажання переукласти з ними договір оренди житла та не зобов'язаний був попередити їх про звільнення житла, оскільки відповідачі були ознайомлені з умовами договору і зобов'язані були звільнити спірне житло після закінчення строку дії договору. Договір оренди не вважається укладеним на тих самих умовах і на такий самий строк.

Відповідно до п.п. 4.2.5 договору оренди орендар зобов'язався звільнити житлове приміщення після закінчення обумовленого терміну його дії.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Проте, відповідачі не звільнили вказане житлове приміщення та продовжують ним користуватись. Термін дії договору № 132 від 01.04.2005 року між сторонами про оренду квартири АДРЕСА_1, який продовжено додатковою угодою до 31 грудня 2006 року, закінчився, про що відомо відповідачам. Вони не надали суду належних доказів на підтвердження свого права на проживання в орендованій квартирі після закінчення терміну, зазначеного в додатковій угоді. Реєстрація відповідача в спірній квартири не свідчить про те, що договір оренди не закінчив свою дію.

Отже, висновок суду першої інстанції щодо обґрунтованості позовних вимог ПАТ «Мостобуд» та необхідності їх задоволення є правомірним.

Твердження ОСОБА_2 про невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається - недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Також, посилання апелянта на належне повідомлення відповідачів про час та місце розгляду справи є необґрунтованими та безпідставним, оскільки в матеріалах справи міститься власноручна розписка ОСОБА_2 щодо повідомлення його про розгляд справи, призначений на 03.03.2009 року на 16.30 год. (а.с.121). Крім того, не відповідають дійсності посилання апелянта на неврахування судом позиції Органу опіки та піклування Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації та деяких норм чинного законодавства щодо права дитини на проживання у спірній квартирі. Закінчився строк дії договір оренди житла, відповідно відповідачі разом з неповнолітньою дитиною зобов'язані звільнити жиле приміщення.

Колегія суддів не приймає до уваги того факту, що ОСОБА_6 не був залучений до участі у справі в якості відповідача, оскільки його батьки - відповідачі по справі діяли в суді від свого імені і від імені неповнолітньої дитини, як її законні представники.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів, поданих сторонами.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхили.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 03 березня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і криміна-льних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цьо-го суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: