Справа № 22-ц-254/12 Головуючий у 1 інстанції: Мікула В. Є.
Провадження № 22-ц/1390/254/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_2, про реальний поділ будинковолодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 звернулися з позовом до ОСОБА_6 і ОСОБА_2 про реальний поділ будинковолодіння № 19 на вулиці Луговій у місті Рава - Руська Жовківського району Львівської області та визначення порядку користування земельною ділянкою біля цього будинку, посилаючись на те, що є співвласниками вказаного будинку внаслідок спадкування, згоди між співвласниками щодо поділу будинку не досягнуто.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2011 року позов задоволено частково. Розділено cпірне будинковолодіння між сторонами, в спільному користуванні залишено кухню площею 9,9 м -2 і веранду площею 5,3 кв.м житлового будинку А-1, сараї «Г», «Б», вбиральню «Д», колодязь «К», загорожу №1. Позивачам виділено житлову кімнату 1-1 площею 16,1 кв.м. Відповідачам виділено житлову кімнату 1-3 площею 15 м.кв. Встановлено порядок користування земельною ділянкою з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку. В спільному користуванні залишено частину земельної ділянки площею 342,4 м.кв. Позивачам виділено в користування частину земельної ділянки площею 328,8 м.кв. Відповідачам виділено в користування частину земельної ділянки площею 328,8 м.кв. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржили сторони.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 і ОСОБА_2М просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в позові. Апелянти вважають, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вказують, що 19 серпня 1994 року помер ОСОБА_9, який є батьком сторін. Після його смерті вони успадкували спірне будинковолодіння та за кожним визначено право власності на 1/4 його частину. Зазначають, що вони фактично користуються спірним будинковолодінням, проводили ремонт для підтримання будинку в належному стані, погоджуються сплатити позивачам компенсацію вартості їх частки у будинковолодінні.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 у своїй апеляційній скарзі просять рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову та провести поділ спірного спадкового майна по запропонованому ними варіанту без залишення приміщень і земельної ділянки у спільному користуванні. Апелянти вважають, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Вважають неможливим отримати грошову компенсацію взамін передачі їх часток в будинковолодінні, оскільки це порушуватиме їх право на безпосереднє володіння та користування спірним будинковолодінням.

В судовому засіданні апелянт та представники апелянтів підтримали свої апеляційні скарги, посилаючись на свої доводи.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_2 слід задовольнити, апеляційні скарги ОСОБА_7 і ОСОБА_8 підлягають до часткового задоволення, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що власником будинку № 19 на вулиці Луговій у м.Рава Руська був батько сторін ОСОБА_7М.( т.1 а.с.7). Після смерті власника будинку його успадкували ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_7, ОСОБА_6, що стверджується рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 3 червня 2002 року ( т.1 а.с.4-6).

Спірне будинковолодіння складається з житлового будинку, двох сараїв, вбиральні, колодязя і огорожі. Будинок 1952 року побудови, складається з двох кімнат площею 16,1 кв.м і 15 кв.м, кухні площею 9,9 кв.м, веранди площею 5,3 кв.м, перебуває в стані, наближеному до аварійного, потребує капітального ремонту, реконстркуція цього будинку не проводилася. В спірному будинку проживає ОСОБА_6 разом із дочкою та двома онуками (т. 1 а.с.26, 94, т.2 а.с.10,94-99).

Відповідно до висновку № 2957 судової будівельно - технічної експертизи від 12 грудня 2005 року запропоновано єдиний варіант поділу спірного будинковолодіння шляхом поділу його на дві рівні частини: перша частина передається в розпорядження співвласників ОСОБА_10 та ОСОБА_8 складається із житлової кімнати 1-1 площею площею 16,1 кв.м, половину кухні 1-2 площею 4,5 кв.м. Загальна площа 20,6

кв. м і частину сараю Б. Добудувати веранду 1-4 площею 4,8 кв.м, другу частину надати в

розпорядження співвласників ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а саме: житлова кімната

1-3 площею 15,0 кв.м, другу половину кухні 1-2 площею 4,8 кв.м, веранду 1-4 площею 5,3

кв.м. Загальна площа, яка надається в будинку 25,4 кв.м, а також частину сараю Б та

сарай Г. Цією експертизою запропоновано провести поділ земельної ділянки для обслуговування спірних будинку і господарських будівель площею 2934,1 кв.м. (т.1 а.с.97).

При проведені реального розподілу спірного будиноковолодіння за запропонованим варіантом необхідна добудова веранди. Доказів про технічну можливість улаштування такої добудови з врахуванням стану будинку не надано. Матеріалами справи стверджується, що будинок має значний знос та незадовільний технічний стан.

З матеріалів справи вбачається, що відсутня технічна можливість виділу часток сторін, у тому числі і ? частини будинку при обєднанні часток позивачів. Також відсутня технічна можливість переобладнання спірного будинку для забезпечення поділу будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок шляхом виділення відокремлених частин будинку, що відповідає розміру їх часток (у тому числі обєднаних часток). Неможливо визначити яка відокремлена частина конкретно може бути виділена і яку частку будинку вона складає. Дозвіл компетентного органу на перебудову чи переобладнання відсутній.

У судовому засіданні 8 листопада 2007 року експерт прийшов до висновку про неможливість розподілу спірного будинковолодіння, виходячи з діючих будівельних норм і правил (т.1 а.с.179).

За правилами ст. 115 ЦК України в редакції 1963 року, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, майно учасників спільної часткової власності за наявності спору між ними ділиться в натурі, коли це можливо без нерозмірної шкоди для його господарського призначення. В іншому разі власник, що виділяється, одержує грошову компенсацію. Аналогічні положення містяться і у ч.3 ст. 358 чинного ЦК України. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 4 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» при вирішенні спорів про поділ у натурі жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід виходити зі змісту ст. 115 ЦК та враховувати, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути

виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру), яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Виділ також може мати місце за наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування спірними приміщеннями. При неможливості виділу частки будинку в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації, визначається за угодою сторін, а відсутності такої згоди - судом за дійсною вартістю будинку на час розгляду справи.

Вимоги про виплату грошової компенсації за належну частку або визначення порядку користування спірними приміщеннями позивачами не заявлено. Позиція сторін полягає у тому, що вони не дають згоду на одержання грошової компенсації і бажають повної ізоляції належних їм частин спірного будинок оволодіння, що є технічно неможливим.

Вимоги позивачів щодо виділення в користування земельної ділянки площею 0,14875 га заявлені на підставі ст.ст. 87, 120 ЗК України.

У статті 87 цього Кодексу передбачено виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку і вона не може бути застосована до спірних правовідносин, оскільки спадкодавцеві право власності на земельну ділянку не належало і такого не набули спадкоємці у встановленому законом порядку. Стаття 120 ЗК України передбачає перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду.

Відповідно до довідки Рава-Руської міської ради № 02/13-133 від 20 березня 2006 року (т.1 а.с.115) площа земельної ділянки для будівництва та обслуговування спірного будинковолодіння становить 0,100 га, а не 0,29341 га, яка запропонована до поділу вказаною вище експертизою (т.1 а.с. 97). З плану встановлення меж спірної земельної ділянки вбачається, що її площа становить 0,11560 га (т.1 а.с.147). Правовстановлюючі документи на цю земельну ділянку не надані.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_2 задовольнити. Апеляційні скарги ОСОБА_7 і ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 29 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про реальний поділ будинковолодіння № 19 на вулиці Луговій у місті Рава-Руська Жовківського району Львівської області та встановлення порядку користування земельною ділянкою біля цього будинку.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: