РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2012 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Петрюченко М.1.

при секретарі - Бабенко С.А..

за участю:

позивача - ОСОБА_1.

відповідача - ОСОБА_2.

представника відповідача - ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Іллічівську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання недійсним. -

ВСТАНОВИВ:

09 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 стверджуючи, шо 14 травня 1974 року він купив у гр.ОСОБА_4 недобудований будинок і земельну ділянку 0,15 га за адресою: с.Олександрівка. провулок Західний, буд.4.,Овідіопольського району Одеської області. Цей будинок він (позивач) оформив на свою гещу ОСОБА_5. ІНФОРМАЦІЯ_1, непрацездатну по віку, та в той же день з нею уклав договір довічного утримання.

В період з 1974 року по 1995 роки він самостійно, на свої гроші, своїм трудом побудував на земельній ділянці новий цегляний будинок загальною площею 62 кв.м., який також оформив у БТІ м.Іллічівська на свою тещу ОСОБА_5 Т.1.

11 вересня 2006 року теша померла і через 4 роки, у вересні 2010 року померла його дружина та він (позивач) вирішив продати будинок, однак дізнався, що 18 травня 1995 року його син ОСОБА_2 таємно від нього уклав договір довічного утримання його тещі ОСОБА_5, завдяки якому у 2006 році оформив будинок на себе.

Позивач, вважаючи своє право порушеним через те, шо заповіт від 10 квітня 1984 року, укладений ОСОБА_5 втратив юридичну силу через договір його сина від 18 травня 1995 року, просить суд визнати договір довічного утримання від 18 травня 1995 року недійсним та визнати за ним право власності на житловий будинок №6 по провулку Західний в с.Олександрівка. м.Іллічівськ. Одеської області, стягнути на його користь судові витрати та кошти за отримання правової допомоги.

В судовому засіданні позивач підтримав позов в повному обсязі.

Відповідач та його представник позов не визнали, просили суд відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим. що позов не обгрунтований та докази на які посилається позивач, в тому числі письмові, неправдиві.

Дослідивши докази по справі, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що у задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Згідно ч.ч.1.2.3,4.5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Золевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований за реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ст.638 ЦК України зазначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору с умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено та не заперечувалося в судовому засіданні позивачем по справі його заявою про фіктивні документи (а.с.І37-138). що документи, на які він посилався в обгрунтуванням позовних вимог (копія заяви про заповіт гр.ОСОБА_5 від 10 вересня 2006 року (ах.6). де на зворотному боці є комп'ютерний текст; копія договору довічного утримання ОСОБА_5 від 14 травня 1974 року (а.с.8): копія заповіту ОСОБА_5 від 10.04.1984 року з записами на зворотному боці (а.с.9); копія договору довічного утримання від 18 травня 1995 року з записами на зворотному боці (а.с.10) і т.і.) - є недійсними.

Крім того, приватний нотаріус ОСОБА_6, залучена до участі у справі у якості третьої особи, в судовому засіданні пояснила, що будь-які виправлення, дописки, відмітки, які зазначаються у досліджених в судовому засіданні копіях документів, не можуть бути.

Також, пояснення приватного нотаріуса підтверджуються копією заповіту ОСОБА_7 від 10.04.1984 року (а.с. 118) та копією договору довічного утримання від 18 травня 1995 року, завірених згідно з оригіналом державним нотаріусом (а.с. 119-120). в яких виправлення, дописки, відмітки - відсутні.

Відповідно до ст.ст.744. 745. 746. 748 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Договір довічного утримання (догляду), за яким передається набувачеві у власність нерухоме майно, підлягає державній реєстрації.

Цивільне законодавство встановлює особливі вимоги щодо форми договору довічного утримання. Відповідно до ЦК України договір довічного утримання укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, а щодо відчуження нерухомості - також державній реєстрації. У разі недодержання сторонами договору довічного утримання (догляду) вимоги закону про його нотаріальне посвідчення він є нікчемним з моменту його вчинення, тобто таким, недійсність якого встановлена законом і визнання чого не вимагається судом.

Державну реєстрацію договору слід відрізняти від реєстрації самого об'єкта нерухомості та реєстрації права, яке виникло на підставі цього договору. Державна реєстрація договору довічного утримання здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 26 травня 2004 р. N 671 "Про затвердження Тимчасового порядку державної реєстрації правочинів".

Реєстрацію речових прав на будівлі та споруди здійснюють комунальні підприємства «Бюро технічної інвентаризації та державної реєстрації об'єктів нерухомого майна» шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно. відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав па нерухоме майно та їх обмежень» та Тимчасового положення про порядок державної реєсграції прав власності та інших речових прав на нерухоме майно» від 07.02.2002р.

Законом не встановлені наслідки недотримання вимоги про державну реєстрацію договору. Проте виходячи зі змісту ст.ст.210. 334 ЦК України договір довічного утримання (догляду) щодо нерухомого майна, не зареєстрований в уповноваженому державному органі, не вважається укладеним, а у набувача не виникає право власності на передану йому нерухомість.

Так, згідно копії договору довічного утримання від 18 травня 1995 року. ОСОБА_5 передала у власність ОСОБА_2 будинок за адресою: смт.Олександрівка, провулок Західний, буд.6 (а.с. 119-120). Відповідний договір

засвідчений державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №2-2863.

Таким чином, оскільки договір довічного утримання від 18 травня 1995 року є укладеним, то у набувача, тобто ОСОБА_2 1.Д. виникло право власника (а.с.55-60) на передане нерухоме майно, а тому вимоги позивача не підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Посилання позивача, що він купив у гр.ОСОБА_4ГІ. недобудований будинок і земельну ділянку 0.15 га за адресою: с.Олександрівка. провулок Західний, буд.4. Овідіопольського району Одеської області не знайшли свого підтвердження в суді. Так. згідно копії договору купівлі-продажу від 14.05.1974 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с. 122). остання купила житловий будинок з відповідними частинами надвірних споруд в смт.Олександрівка по вул.Западній. буд.4 Овідіопольського району Одеської області.

Також, згідно інформації Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Одеської області № 10489 від 14.06.2012 року, договір довічного утримання між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 14.05.1974 року, на який також посилається позивач, як на підставу задоволення позовних вимог, нотаріальною конторою не посвідчувався (а.с. 121).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, предметом спору являються вимоги позивача про визнання договору довічного утримання від 18 травня 1995 року недійсним. Позивач вважає себе власником спірного будинку, який належить за договором довічного утримання 18 травня 1995 року відповідачу ОСОБА_2.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову про визнання недійсним угоди, стороною в яких така особа не є. тобто з застосуванням правового механізму, встановленого ст.755 ЦК України, незалежного від того чи відповідає така угода закону.

Захист прав такої особи можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову, якщо є підстави, встановлені ст.388 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а суд вирішує спір на підставі наданих доказів відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Таким чином позивачем ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні не наведено обставин, які породжують передбачені ст.ст.203. 215. 230 ЦК України підстав для визнання договору довічного утримання від 18 травня 1995 року недійсним та визнання права власності на житловий будинок, тому в задоволені його позову необхідно відмовити.

Згідно ст.213 ЦПК України, рішення суду має бути законним і обгрунтованим, суд обгрунтовує свої висновки тільки на тих доказах, які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст.203. 215, 638, 744, 745, 746, 748 Цивільного кодексу України, ст.ст.209. 212-215 ЦПК України. -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору довічного утримання від 18 травня 1995 року недійсним та визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок №6 по провулку Західний в с.Олександрівка. м.Іллічівськ, Одеської області - відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом 10 днів з дня оголошення рішення, або отримання його копії

Суддя М.І.Петрюченко