Справа № 1412/2584/12
Провадження № 2/1412/3201/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.04.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Агєєвої Л.І.

при секретарі Лівенцевій А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору спільної діяльності та визнання права власності,

В С Т А Н О В И В:

15.03.2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання договору спільної діяльності та визнання права власності на матеріали та обладнання, що використанні в процесі будівництва, мотивуючи тим, що уклав з відповідачами договір про спільну діяльність з метою будівництва житлового будинку. За умовами договору позивач провів фінансування будівництва, шляхом надання оговореної за договором грошової суми, але відповідачі почали ухилятися від виконання своїх зобовязань за договором, що і змусило позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила залишити позов без задоволення.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Вислухав сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Судом встановлено, що 10 грудня 2007 року між позивачем та відповідачами було укладено договір про спільну діяльність.

Відповідно до умов договору сторони домовились діяти сумісно для будівництва житлового будинку за адресою м. Миколаїв, вул. Наваринська, 25-А в м. Миколаєві.

Згідно з п.2 Договору, вкладами учасників було визначено: позивач зобовязувався провести повне фінансування будівництва зазначеного обєкта в сумі 800000 гривень, а відповідачі повинні були внести у спільну діяльність право користування земельною ділянкою за зазначеною адресою, яка розташована на місці квартир №24,25,26 по вул. Наваринській, 25 в м. Миколаєві, що раніше належали відповідачам та були знесені ними.

Відповідно до ч.2 ст.1130 ЦК України, такий договір є одним із різновидів договору про спільну діяльність договором простого товариства і регламентується §2 глави 77 ЦК України.

Оскільки відповідач проживає у м. Біла Церква, то ведення спільних справ покладалося на відповідачів (п.3 Договору).

Умови договору сторонами було повністю виконано. Так, на виконання зазначеного договору позивач вніс 800000 гривень, а відповідачі передали для будівництва земельну ділянку, на якій були знесені квартири, що раніше їм належали.

Розподіл прибутку від спільної діяльності сторонами було визначено в договорі таким чином, що позивачу у власність передаватиметься житловий будинок, що будується, а відповідачі мали право на отримання прибутку в сумі 200000 гривень.

Відповідачами були здійснені заходи по розробці і погодженню проектної документації на будинок, що будується та отримано всі необхідні дозволи і погодження.

Оскільки відповідно до умов договору ведення спільних справ покладалося на відповідачів, то позивач не заперечував, що проектні та дозвільні документи оформлювалися на їх імя.

В той же час, відповідно до п.5 Договору, та абз. 6 п.7 Договору після закінчення будівництва відповідачі зобовязалися здійснити оформлення усіх правовстановлюючих документів на імя позивача, та обєкт що будується в результаті повинен був перейти у його власність.

Судом також встановлено, що за час проведення будівництва у звязку з інфляційними процесами відбулося суттєве подорожчання будівельних матеріалів та зясувалося, що внесених позивачем коштів буде недостатньо для закінчення будівництва. При цьому розраховані кошти на його закінчення є значними, і на даний час позивач не має можливості для додаткового фінансування будівництва, як і відповідачі.

На даний час будівництво будинку не завершене, готовність будівництва складає 60%, згідно довідки КП ММБТІ № 2-715 від 27.01.2011 р. Засобів для продовження будівництва сторони не мають.

У жовтні 2011 року позивач отримав від відповідачів лист, в якому вони повідомляли про відмову від подальшої участі у спільній діяльності та пропонували виплатити їм прибуток від спільної діяльності в сумі 200000 гривень.

Відповідно до статті 1142 ЦК України, учасник спільної діяльності має право відмовитись від участі в простому товаристві, подавши заяву про відмову від подальшої участі.

Відповідно до статті 1141 ЦК України, договір простого товариства припиняється у випадку відмови учасника від подальшої участі у договорі, якщо домовленістю сторін не передбачено збереження договору для інших учасників.

Укладеним між сторонами Договором було передбачено (п.12), що у випадку виходу із договору будь-якої сторони Договір припиняється.

Також п.6 Договору передбачено, що «У випадку припинення договору про спільну діяльність до його виконання з будь-яких причин, до Основного учасника переходить право власності на обєкт незавершеного будівництва в тому вигляді, в якому він існує на час такого припинення. В такому випадку Учасники мають право на дострокову виплату належного їм прибутку, відповідно до домовленості сторін, або за рішенням суду».

Зазначене відповідає положенням статті 1139 ЦК України, якою передбачається, що прибуток, одержаний учасниками договору простого товариства в результаті їх спільної діяльності розподіляється пропорційно їх вкладам у спільну діяльність, якщо інше не встановлене договором простого товариства.

В даному випадку укладеним Договором було встановлене, що прибуток у вигляді будівлі, що будується у випадку розподілу прибутку, переходить у власність позивача, а відповідачі отримують прибуток у фіксованій грошовій формі, яка відповідає вартості їх внеску, а саме в сумі 200000 гривень.

На виконання положень Договору, позивач передав відповідачам грошові кошти в сумі 200000 гривень, що підтверджується власноруч виданою розпискою.

Тобто на даний час, у звязку з виходом відповідачів із договору спільної діяльності, цей договір фактично сторонами припинено, відповідно до п.4 статті 1141 ЦК України та п.12 Договору.

Відповідно до ч.2 статті 1141 ЦК України, у разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння або користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали без винагороди, якщо інше не передбачене договором.

Згідно ч.2 статті 1142 ЦК України, учасник простого товариства має право вимагати розірвання цього договору з відшкодуванням іншим учасникам збитків, завданих розірванням договору.

Умовами спірного Договору було врегульоване питання припинення цього договору а саме відповідачі мають право отримати достроково прибуток в сумі 200000 гривень, а до позивача переходить право власності на обєкт незавершеного будівництва.

Свої зобовязання за договором позивач виконав, передавши відповідачам відповідну суму прибутку. В той же час відповідачі ухиляються від виконання Договору в частині передачі у власність позивача обєкту незавершеного будівництва.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

А з урахуванням викладеного, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню.

Що стосується заперечень і пояснень відповідачки ОСОБА_2, що на даний час вони з відповідачем ОСОБА_3 шукають іншого учасника договору про спільну діяльність, який зможе продовжити будівництво, а оскільки вони вже витратили кошти, які їм надав позивач, то новий учасник віддасть ці кошти і вони повернуть їх позивачеві, то ці обставини суд вважає такими, що не передбачені умовами спірного Договору, є несправедливими і порушують права позивача.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 13, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати договір про спільну діяльність від 10 грудня 2007 року, укладений між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на матеріали та обладнання, що використанні в процесі будівництва та які складають собою обєкт незавершеного будівництва за адресою: м. Миколаїв, вул. Наваринська, 25-А.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесений судовий збір у розмірі 1609,50 грн. з кожного.

Рішення набуває законної сили протягом 10 днів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через місцевий суд в порядку ст. 294 ЦПК України.

Суддя: Агєєва Л.І.