Справа № 1309/2-1499/10 Головуючий у 1 інстанції: Палюх Н.М.
Номер провадження: 22-ц/1390/2669/12 Доповідач в 2-й інстанції: Павлишин О.Ф.
Категорія: 27
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Берези В.І.., Федоришина А.В.,

при секретарі Дідусь О.Р.,

з участю представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 , представника ПАТ «Укрсоцбанк» Бачинського Остапа Михайловича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2010 року в справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк`в особі Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк`до Попадюк Софії Володимирівни, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Звернено стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з двох житлових 37,9 кв.м. та кухні, загальною площею 66,4 кв.м., для задоволення грошових вимог ПАТ «Укрсоцбанк`в особі Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк`за договором про надання відновлювальної кредитної лінії, але в межах суми заборгованості 361334грн. 72 коп. Виселено ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 . Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в користь ПАТ «Укрсоцбанк`в особі Львівської обласної філії ПАТ «Укрсоцбанк`з кожного по 566 грн. 67 коп. судового збору та по 40 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 . В апеляційній скарзі апелянт стверджує про невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права. Вважає, що позивачем неправильно проведено розрахунок загальної суми заборгованості і така судом не перевірялась. Покликається на те, що розрахунок відсотків за користування кредитом та штрафу суду не надавався, що унеможливило перевірку правильності нарахованих сум. Апелянт зазначає, що позивач нарахував відповідачу неустойку за порушення грошових зобов`язань у вигляді пені в розмірі 4561,50 грн. та штрафу в сумі 142 500 грн., що порушує ст.61 Конституції України та свідчить про безпідставне намагання кредитора застосувати до позичальника подвійну цивільно-правову відповідальність одного й того ж виду за одне й те ж порушення договірного зобов`язання. Крім цього, стверджує, що нарахований позивачем штраф у розмірі 5700 грн. за кожний випадок, є неспіврозмірним із сумою боргу, оскільки більше ніж у 5 разів перевищує суму заборгованості зі сплати кредиту та більше ніж у 2 рази суму прострочених відсотків. Також покликається на те, що ОСОБА_4 отримала грошову позику, згідно з кредитним договором, для ведення підприємницької діяльності своїм чоловіком, який помер, внаслідок чого сім`я втратила можливість отримувати дохід, за рахунок якого здійснювалося погашення кредиту. Зазначає, що настання світової фінансової кризи, що згідно з ч.2 ст.61 ЦПК України є загальновідомим фактом, що не потребує доказування, вплинуло на платоспроможність відповідачів. Щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, то стверджує, що в порушення вимог Закону України «Про іпотеку» в матеріалах справи відсутні докази надіслання письмової вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та іпотечного договору, а тому підстав для такого звернення у позивача не було. Крім цього, зазначає, що частка у спільній сумісній власності на спірну квартиру, згідно з даними БТІ і надалі зареєстрована за ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , свідоцтво про право на спадщину на частку у спільній сумісній власності на вказану квартиру не видавалось та не реєструвалось. Вважає, що висновок суду про те, що відповідачі фактично прийняли спадщину не доведений належними доказами. Зазначає, що відповідачі на час смерті ОСОБА_5 не проживали разом з ним, хоча зареєстровані за однією адресою, натомість разом з ним постійно проживав його батько, який і прийняв спадщину. Апелянт покликається те, що в рішення суду не вказано складові вимог іпотекодавця, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, спосіб реалізації та початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. На думку апелянта, відсутність ціни предмета іпотеки призвела до продажу з торгів спірної квартири за ціною 257 000 грн., тобто заниженою майже у 2 рази від 500000 грн. - суми, в яку сторони оцінили предмет іпотеки в іпотечному договорі. Також стверджує, що був порушений порядок виселення відповідачів із спірної квартири. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на підтримання вимог апеляційної скарги, пояснення представника ПАТ «Укрсоцбанк`Бачинського О.М. про заперечення доводів апелянта, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом встановлено такі обставини.

28.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк (кредитор) та ОСОБА_4 (позичальник) уклали договір про надання відновлювальної кредитної лінії, за яким кредитор надав позичальнику 190000 грн. зі сплатою 14% річних та комісій строком до 28.02.2023 року. (т.1, а.с.12-14)

На забезпечення кредитного договору 28.02.2008 року Акціонерно-комерційний банк соціального розвитку „Укрсоцбанк та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, відповідно до якого останні передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 . (т.1, а.с.10-11)

Заборгованість ОСОБА_4 за простроченим кредитом станом на 20.10.2009 року складає 361334 грн. 72 коп. (т.1, а.с.7)

В зв"язку з порушенням зобов"язань за кредитним договором кредитором направлено позичальнику та іпотекодавцям вимоги про погашення заборгованості, які останніми не виконано. (т.1, а.с.9, т.2, а.с.11)

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.28)

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватись належним чином.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.589 ЦК України у разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв`язку із пред`явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з положеннями ст.590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказані обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що правильними є висновок суду про те, що позичальник порушив умови кредитного договору щодо повернення кредиту відповідно до умов договору, договором передбачено право банку вимоги дострокового повернення кредиту при порушенні строків платежів за договором, в зв"язку з чим підставною є вимога позичальника про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилання апелянта на те, що позивач не надав розрахунку відсотків, що унеможливило перевірку правильності їх нарахування, та застосував до позичальника подвійну цивільно-правову відповідальність не приймається до уваги, оскільки на спростування правильності нарахування відсотків розрахунку не подано, не зазначено доказів на підтвердження даного покликання, а також в звязку з тим, що позичальником дійсність умов договору у встановленому законом порядку не оспорювалась.

Твердження апелянта, що відповідачі по справі після смерті ОСОБА_5 спадщину не приймали не свідчить про наявність підстав для звільнення іпотекодавців від обовязків за договором. При цьому колегією суддів приймається до уваги і те, що відсутні будь-які докази щодо права власності інших осіб, крім іпотекодавців, на передане в іпотеку майно.

Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39-40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. При цьому примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Оскільки позивач направляв відповідачам письмову вимогу про добровільне звільнення житлового приміщення протягом місяця (т.2, а.с.12-14), колегія суддів вважає необгрунтованим покликання в апеляційній скарзі на помилковість висновку суду про наявність підстав для виселення відповідачів.

Матеріалами справи стверджується, що початкова ціна предмета іпотеки визначена субєктом оціночної діяльності (т.1, а.с.139-149), і такий реалізовано шляхом проведення прилюдних торгів, а відтак саме лише незазначення в рішенні суду початкової ціни предмета іпотеки і способу його реалізації не може бути підставою для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, про неправильність висновків суду, такі не грунтуються на матеріалах справи та спростовуються вищевказаними дослідженими доказами, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст. ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий : /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Львівської області Павлишин О.Ф.