Справа №22-ц-6441/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 грудня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Сержанюка А.С.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.

при секретарі Хворостяної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2011року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м. Васильків, вул. Зоряна 14 у користуванні якою відповідач чинить йому перешкоди, зокрема з відповідачем виник спір з приводу розпорядження земельною ділянкою. Навесні 2010 року позивач виявив, що на його земельній ділянці знесені паркан та межові знаки, земельна ділянка засаджена різними видами культур. Позивач, вважаючи дії відповідача неправомірними, просив суд заборонити відповідачу чинити будь-які перешкоди у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою і зобовязати відповідача відновити межові знаки.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2011 року позов задоволено частково.

Заборонено ОСОБА_2 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_3 у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,1000 га по вул. Зоряній 14 в м. Василькові Київської області.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить частково скасувати рішення суду першої інстанції в частині заборони ОСОБА_2 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_3, у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,1000 га по вул. Зоряній 14 в м. Василькові Київської області та ухвалити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачу як власнику земельної ділянки належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке суд повинен захистити шляхом заборони відповідачу чинити будь-які порушення права позивача на землю.

Колегія суддів не повністю погоджується з вказаними висновками.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач на підставі договору купівлі - продажу № 320 від 23.02.2008 року і Державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.10.2009 року, серія ЯА №, виданого відділом Держкомзему у м. Василькові є власником земельної ділянки площею 0,1000 га за адресою: м. Васильків, вул. Зоряна 14 (а.с.9).

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що позивач є законним власником спірної земельної ділянки, право на яку посвідчується Державним актом і тому може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю грунтується на матеріалах справи та вимогах закону.

Задовольняючи позовні вимоги про заборону відповідачу чинити будь-які перешкоди позивачу у користуванні земельною ділянкою, суд в порушення п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України ухвалив рішення при неповно встановлених обставинах справи, а саме, в порушення вимог ст. 3 ЦПК України, суд не з`ясував питання про те, які саме перешкоди чинить відповідач позивачу у здійсненні його права власності на земельну ділянку, у який спосіб відповідач порушує, оспорює або не визнає право позивача на земельну ділянку, якими доказами це підтверджується.

Посилання суду першої інстанції на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи не можна розцінювати як доказ чинення відповідачем перешкод позивачу у користуванні його земельною ділянкою, оскільки дана постанова містить лише посилання на пояснення сторін та не встановлює факту знесення паркану та межових знаків, засадження земельної ділянки відповідачем чи наявність інших перешкод позивачу у користуванні земельною ділянкою.

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з розясненнями, викладеними у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ№7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

В порушення ст.ст. 213-215 ЦПК України суд першої інстанції зазначених положень не врахував та вирішив даний спір у спосіб, що не передбачений законом, оскільки у судовому рішенні не навів конкретний спосіб захисту права позивача.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволення позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позову, оскільки вимоги позивача про захист його права власності на земельну ділянку без зазначення способу такого захисту не ґрунтуються на приписах закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2011 року в частині задоволення позовної вимоги про заборону ОСОБА_2 чинити будь-які перешкоди ОСОБА_3 у володінні, користуванні та розпорядженні земельною ділянкою площею 0,1000 га по вул. Зоряній 14 в м. Василькові Київської області скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 жовтня 2011 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий :

Судді :