Справа № Провадження №22-ц-3919/12 22-ц/1090/5074/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїГолуб
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 вересня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.

при секретарі Клименко В.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4, про визнання договору дарування недійсним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року позивач пред'явив в суді названий позов з вимогами про визнання договору дарування ? частки житлового будинку з надвірними побудовами та договору дарування ? частки земельної ділянки недійсним. Свої позовні вимоги мотивує тим, що в 2004 році їх батько ОСОБА_5 подарував їм по ? частині житлового будинку з надвірними будинками по вул. Панаса Мирного, 33 в м. Обухів та земельну ділянку на якій знаходиться вказаний будинок.

В серпні він виявив відсутність вказаних договорів дарування будинку та земельної ділянки, тому звернувся до нотаріуса, щоб отримати дублікат договорів дарування, але нотаріус повідомила йому що ним було подаровано частину будинку та земельної ділянки відповідачу по справі.

Позивач зазначав, що укладення договору дарування не відповідало його внутрішній волі, він не мав наміру дарувати частину будинку та земельної ділянки, відповідач ввела його в оману, а тому на підставі ч.1 ст. 230 ЦК України просив визнати договори дарування ? частини будинку та 1/2 частини земельної ділянки недійсними.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 частково задоволено.

Визнано недійсним договір дарування ? частини житлового будинку з надвірними побудовами, договір дарування ? частини земельної ділянки, що знаходяться за адресою м. Обухів вул. Панаса Мирного, 33 укладеного 21 вересня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення в цій частині про відмову в позові, посилаючись на недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права і процесуального права.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду не відповідає зазначеним вимогам закону з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно з договорами дарування від 21 вересня 2009 року (а.с.29-36) ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняла у дар ? частку земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки 0,1560 га, ? частку земельної ділянки від загальної площі земельної ділянки 0,1000 га, , ? частку житлового будинку з надвірними побудовами розташованого за адресою: Київська область, Обухівський район, м. Обухів, вул. Панаса Мирного, 33.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до акту судово-психіатричної експертизи від 11.01.2012 року ОСОБА_3 під час підписання договорів не міг повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Підставою для визнання договорів недійсними суд зазначив ст. 225 ЦК України, відповідно до якої правочин, який дієздатна особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи.

Інших підстав для визнання договору недійсним у рішенні суду не зазначено.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.2 ст. 31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову.

Поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що позивач пред»явив позов з інших підстав, а саме з підстав вчинення правочину під впливом обману( ст. 230 ЦК України). В позовній заяві зазначав, що відповідач його обманула, оскільки не пояснила, що він підписує договір дарування. Він вважав, що підписує якісь документи на землю.

Ці доводи позовної заяви судом не перевірялись і оцінка їм у рішенні судом не дана.

Позивач не змінював підстави позову. Однак суд задовольнив клопотання позивача про призначення судово-психіатричної експертизи з метою з»ясування, чи міг позивач на час укладання правочинів розуміти значення своїх дій та керувати ними, хоча на ці обставини позивач не посилався як на підставу своїх позовних вимог, а тому вони не мали значення для справи.

Таким чином, суд першої інстанції при ухваленні рішення вийшов за межі заявлених позовних вимог і ухвалив рішення про задоволення позову з інших підстав, ніж ті, які зазначались позивачем, тобто не повно з»ясував обставини, що мають значення для справи, що є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті заявлених позовних вимог.

В судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги позивач ОСОБА_3 пояснив, що він оскаржує договори дарування з тих підстав, що при їх укладенні він не врахував того, що у нього є діти, а тому в подальшому він прийшов до висновку, що укладення безоплатних договорів для нього є невигідним. Тобто позивач не навів жодного доводу на підтвердження своїх позовних вимог про визнання договорів дарування недійсними з підстав їх вчинення внаслідок обману з боку відповідача, і не надав належних і допустимих доказів на підтвердження факту обману.

За таких обставин колегія суддів вважає, що позивач не довів у судовому засіданні своїх позовних вимог, а тому у задоволенні позову із заявлених позивачем підстав необхідно відмовити.

На підставі ст. 230 ЦК України, керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 31 травня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсними договорів дарування відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді