АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3907/2012
Номер провадження 22-ц/1690/3907/2012Головуючий у 1-й інстанції Литвин М.М.
Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 листопада 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Чумак О.В.

Суддів: Дряниця Ю.В., Кривчун Т.О.

при секретарі: Ткаченко Т.І.

з участю сторін: ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання жінки з чоловіка з яким не перебувала у шлюбі.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1., -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання жінки з чоловіка з яким не перебувала у шлюбі відмовлено.

Не погодившись з рішенням місцевого суду, його в апеляційному порядку оскаржила позивачка ОСОБА_2. В апеляційній скарзі посилається на те, що з 01.05.2011 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_3, який рішенням суду встановлений батьком їхнього спільного сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду з ОСОБА_3 на її користь на утримання сина стягуються аліменти. Оскільки розмір стягуваних аліментів на її користь на утримання сина рішенням місцевого суду був зменшений, а вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 5 років та потребує додаткових витрат на утримання сина, просила скасувати рішення суду першої інстанції, задовольнити її позовні вимоги, стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліменти як жінці, з якою проживає спільна дитина та знаходиться у відпустці по догляду за сином ОСОБА_5 по 1/12 частині його доходів щомісячно до досягнення дитиною 5 років, до 31.01.2013 року. Крім цього, просила стягнути 170 грн. за надання правової допомоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Заслухавши сторони, перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

Судом першої інстанції достовірно встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах і мають спільного сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований за місцем проживання матері ОСОБА_2 та знаходиться на її утриманні (а. с. 6, 8, 9).

Згідно наказу № Э.РL ПО-2012-19 від 05.01.2012 року, виданого підприємством за місцем роботи ОСОБА_2, остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 6 років з 01.02.2012 року по 31.01.2013 року. (а.с.7).

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 14.06.2010 року встановлено, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).

Згідно рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.08.2010 року стягнуто з ОСОБА_3 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.07.2009 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.12).

За рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 24.05.2012 року, стягнуто з ОСОБА_3 щомісячно по 1/6 частини з усіх видів заробітку на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, до досягнення повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 28.04.2012 року. Стягнуто щомісячно з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 на особисте утримання 1/6 частину усіх видів заробітку до досягнення дитини ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 трьох річного віку (а. с. 13).

Також рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17.07.2012 року зменшено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з ? частини до 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку починаючи з дня винесення рішення до досягнення дитиною повноліття. Відкликано виконавчий лист № 2-25/10 про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 24.07.2009 р. і до досягнення дитиною повноліття. (а.с.14). Рішення набрало законної сили та не скасовано в апеляційному чи касаційному порядку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 місцевий суд виходив з норм ч. 2 ст. 91 СК України, за якою жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої четвертої статті 84 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 84 СК України якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом першої інстанції вірно встановлено, і це вбачається з наданих суду доказів, що малолітній ОСОБА_4 відвідує Вовчицький дошкільний навчальний заклад «Дзвіночок» (а.с. 29).

Згідно висновку лікувально-консультативної комісії за № 361 від 28.12.2011 року дитячого поліклінічного відділення Лубенської центральної міської лікарні, копія якого мітиться в матеріалах справи, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за станом здоров»я потребує домашнього нагляду до п»ятирічного віку з діагнозом «рецидивуючий бронхіт, медикаментозна алергія». (а.с.10).

Згідно довідки управління праці та соціального захисту населення Лубенської РДА за № 1798 від 17.07.2012 року ОСОБА_2 на обліку не перебуває та не отримує ніяких видів допомог (а.с.15).

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень та добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судом першої інстанції встановлено, і це підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_3 працює та отримує заробітну плату, з якої відраховуються аліменти на користь ОСОБА_7 на утримання малолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4 та на утримання дружини ОСОБА_6 до досягнення дитиною трирічного віку. Також проживає без реєстрації в АДРЕСА_1, Опішнянської сільської ради Зіньківського району Полтавської області та винамає квартиру у гр. ОСОБА_8 з 10.07.2011 року згідно укладеного між ними договору (а.с. 31- 40).

Таким чином, позивачем ОСОБА_2 ані в місцевому суді при розгляді справи, ані в апеляційній інстанції не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу на її утримання, а також, що малолітній син сторін має вади фізичного або психічного розвитку, що давало б беззаперечне право дружини на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.

Вказане підтверджується також графіком відвідування ОСОБА_4 дошкільного навчального закладу у 2012 році, згідно якого кількість пропущених ним днів у зв»язку з хворобою складає лише 27 днів.

Таким чином, колегія суддів вважає, що місцевий суд вірно прийшов до висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2

Висновок місцевого суду зроблений на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка.

Розгляд справи проведений місцевим судом з дотриманням принципу змагальності та диспозитивності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 28 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_9

(підпис) ОСОБА_10

З оригіналом згідно:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1