Справа № 2-51/11 Провадження № 22-ц/0290/398/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 20 Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Матківської М.В., Камзалова В.В., з участю секретаря Руденко О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу представника по довіреностях ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ОСОБА_4 ОСОБА_5 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 8 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_8, служба у справах дітей Вінницької міської ради, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та дарування частини квартири,

встановила:

В квітні 2008 року ОСОБА_6 звернулася до суду з цим позовом, відповідно до якого просила визнати недійсним договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 22 грудня 2006 року між ОСОБА_9, який діяв по довіреності від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та ОСОБА_10 В процесі судового розгляду позивачка збільшила позовні вимоги і просила визнати також недійсним договір дарування цієї частини квартири від 25 квітня 2008 року, за яким ОСОБА_3 подарувала її малолітньому ОСОБА_11

В обґрунтування позовних вимог позивачка та її представник посилались на те, що на час укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_9 хворів на тяжку хворобу, перебував на лікуванні у гематологічному відділенні Вінницької обласної клінічної лікарні, йому було призначено лікування седативними психотропними препаратами, що плинуло на можливість ОСОБА_9 усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними; крім того, він, укладаючи договір по довіреності як представник продавців ОСОБА_2 та ОСОБА_7, діяв у власних інтересах, тому що покупцем 2/3 частини квартири була його дружина ОСОБА_3, ця квартира придбана за їх спільні кошти і вони набули право спільної сумісної власності на неї.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 8 листопада 2011 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_12, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати рішення суду і ухвалити нове про задоволення позову.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона задоволенню не підлягає з таких підстав.

Ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що договір купівлі-продажу 2/3 частин квартири АДРЕСА_1, укладений 22 грудня 2006 року між ОСОБА_9, який діяв по довіреності від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_7, та ОСОБА_10, а також договір дарування цієї частини квартири від 25 квітня 2008 року, за яким ОСОБА_3 подарувала її малолітньому ОСОБА_11 не стосуються прав та обовязків позивачки ОСОБА_6

Так судом встановлено, що 31 січня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_7 видали на ім`я ОСОБА_9 довіреності, посвідчені приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_13, якими уповноважили його на продаж 2/3 частин квартири АДРЕСА_1; 22 грудня 2006 року ОСОБА_9, діючи за дорученням від імені ОСОБА_2 та ОСОБА_7 продав цю частину квартири ОСОБА_3; у вересні 2007 року ОСОБА_9 надав згоду ОСОБА_3 на дарування 2/3 частини цієї квартири їх малолітньому сину ОСОБА_11; 28 жовтня 2006 року ОСОБА_9 усе своє майно заповів малолітньому сину ОСОБА_11, а 30 серпня 2007 року він заповів належну йому квартиру АДРЕСА_2 матері ОСОБА_14; 24 жовтня 2007 року ОСОБА_9 помер; 25 квітня 2008 року ОСОБА_3 подарувала 2/3 частин квартири АДРЕСА_1 малолітньому сину ОСОБА_11; відповідно до висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 7 від 27 червня 2011 року рівень гемоглобіну та препарати, якими лікували ОСОБА_9 в стаціонарі гематологічного відділення, не вплинули на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними під час укладення договору купівлі-продажу 22 грудня 2006 року.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Ч.1 ст.1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві і не припинилися внаслідок його смерті.

Як розяснено в п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року, відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена окрім сторони цього правочину, іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси, якої порушено вчиненням правочину.

Оскільки ОСОБА_6 стороною ні договору купівлі-продажу, ні договору дарування не була, будь-яких її прав та законних інтересів ці правочини не стосуються, як такі, що ніяким чином не вплинули на обсяг її прав і обовязків, як спадкоємця померлого 24 жовтня 2007 року ОСОБА_9, то підстав для задоволення її позову про визнання цих правочинів не дійсними не має.

Щодо вимог співвідповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_15, заявлених в поданих ними позовах, колегія суддів зазначає таке.

Ухвалою суду першої інстанції від 21 грудня 2009 року вони були залучені до участі у цій справі як співвідповідачі.

Згідно з п.2 ч.2 ст.32 ЦПК України участь у справі кількох відповідачів допускається, якщо їх права і обовязки виникли з однієї підстави.

Відповідно до ч.1 ст.33 ЦПК України (в редакції, яка діяла на час розгляду цього питання судом першої інстанції), суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, а у разі відсутності згоди на це позивача залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

ОСОБА_6 у своєму позові вимагала визнати недійсним договір купівлі-продажу, сторонами якого були ОСОБА_3 (покупець) та ОСОБА_2 і ОСОБА_15 (продавці), тобто рішення у справі могло вплинути і на їх права і обовязки, як такі, що виникли з однієї підстави з правами і обовязками ОСОБА_3, а відтак суд першої інстанції правильно визначив їх процесуальне становище за цим позовом, як відповідачів з дотриманням встановленого на час вирішення цього питання процесуального порядку.

Обсяг прав і обовязків відповідачів визначений ст.ст. 27, 31 ЦПК України, зокрема, відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України відповідач має право визнати позов повністю або частково, а тому суд правомірно не розглядав вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_7, як вимог третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника по довіреностях ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_4 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 8 листопада 2011 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Оригіналу відповідає: