АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/2997/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 4 Доповідач - Демченко Е.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів - Волошина М.П., Петешенкової М.Ю.

при секретарі Качур Л.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння, визнання права власності на частину домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом до ОСОБА_2 про поділ домоволодіння, визнання права власності на частину домоволодіння та встановлення порядку користування земельною ділянкою, мотивуючи тим, що 15 квітня 1981 року виконком Межівської селищної ради народних депутатів Межівського району Дніпропетровської області виділив йому земельну ділянку під будівництво особистого жилого будинку по вул.Артема в сел.Межова Межівського району Дніпропетровської області. З вересня 1980 року він почав придбавати будматеріали, а у травні 1981 року розпочав будівництво житлового будинку. 22 червня 1985 року він зареєстрував шлюб з відповідачкою ОСОБА_2 Станом на час реєстрації шлюбу житловий будинок та допоміжні будівлі були побудовані на 80%. Починаючи з липня 1985 року і по лютий 1987 року вони з відповідачкою спільно добудували домоволодіння та господарські споруди. 10 грудня 1987 року на його імя було видане свідоцтво про приватну власність на будівлю за №2832.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2004 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано.

Посилаючись на те, що угоди про спосіб виділу його долі у житловому будинку та господарських споруд між ним та відповідачкою не було досягнуто, він просить поділити домоволодіння та господарські споруди, які розташовані по вул.Артема,1 в сел.Межова Межівського району Дніпропетровської області в натурі між ним та ОСОБА_2, встановити порядок користування земельною ділянкою.

Рішенням Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Межівського районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, по суті позовних вимог, зазначаючи, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Як вбачається з матеріалів справи, 15 квітня 1981 року рішенням Межівської селищної ради народних депутатів Межівського району Дніпропетровської області позивачу ОСОБА_3 був наданий дозвіл на будівництво житлового будинку по вул.Артема. 22 червня 1985 року сторони зареєстрували шлюб, який, на підставі рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2004 року, було розірвано. 10 грудня 1987 року на імя ОСОБА_3 було видане свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок №1 по вул.Артема в сел.Межова Межівського району Дніпропетровської області.

З висновку судової будівельно-технічної експертизи по дослідженню домоволодіння №1 по вул.Артема в сел.Межова Дніпропетровської області №56 від 20 липня 2007 року видно, що до реєстрації шлюбу спірний будинок був побудований на 66%, під час шлюбу сторону побудували 34%. Таким чином, позивачу ОСОБА_3 належить в спірному будинку 83%, а відповідачці ОСОБА_2 17%.

Згідно зі ст.22 КЗпШС України, в редакції 1963 року, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Статтею 24 КЗпШС України визначено, що майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвалене у справі судове рішення є обґрунтованим, а тому не підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Межівського районного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: