Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2012 року

Теребовлянський районний суд в складі :

головуючого судді Малярчука В.В.

при секретарях Зіньковській Н.Д.,

ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Теребовлі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, у якому просить усунути відповідача ОСОБА_3 від права на спадкування за заповітом, складеного ОСОБА_4 17 березня 2005 року, посилаючись на мотиви викладені ним у позовній заяві.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовольнити, так як вважають, що відповідач ОСОБА_5 умисно перешкоджав спадкодавцю ОСОБА_4 скасувати заповіт складений ним 17 березня 2005 року та, одночасно відповідач ОСОБА_5 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник позову не визнали та пояснили, що ОСОБА_3 з весни 2004 року піклувався та допомагав своєму сусіду ОСОБА_4, який проживав у власному житловому будинку, що в с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області. На його думку, у наслідок цього спадкодавець ОСОБА_4 17 березня 2005 року склав на ОСОБА_3 заповіт, яким заповів усе своє майно останньому. З дня складання заповіту і до дня смерті спадкодавця ОСОБА_4, який помер 18 травня 2009 року спадкоємець за заповітом ОСОБА_3 жодним чином не перешкоджав спадкодавцю скасувати вказаний заповіт. Також, спадкоємець ОСОБА_3 не ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який не був на день смерті через похилий вік та тяжку хворобу у безпорадному стані. Навіть за час відсутності ОСОБА_3, який перебував з 28 лютого 2007 року по 28 січня 2011 року за кордоном, спадкодавцю ОСОБА_4 по мірі необхідності допомогу надавала мати ОСОБА_3, і навіть за цих обставин у спадкодавця ОСОБА_4 не було наміру скасовувати вказаний заповіт, хоча можливість це зробити у нього була. А тому відповідач ОСОБА_3 та його представник просять суд відмовити позивачу ОСОБА_2 у задоволені позову, у звязку з безпідставністю заявлених позовних вимог.

Суд, заслухавши пояснення сторін, їх представників, оцінивши матеріали справи, вважає, що у задоволенні позову слід відмовити, оскільки в судовому засіданні встановлено наступне :

Спадкодавець ОСОБА_4 за життя проживав у власному житловому будинку, що в с. Бурканів, вул. Кут-31, Теребовлянського району Тернопільської області.

Позивач ОСОБА_2 з осені 2003 року до весни 2004 року піклувався та допомагав своєму односельцю ОСОБА_4, який з власного житлового будинку переїхав проживати у житловий будинок позивача ОСОБА_2

ОСОБА_4 3 грудня 2003 року склав заповіт, яким заповів належний йому на праві власності жилий будинок та надвірні будівлі і все належне майно та земельний сертифікат на земельну частку (пай), що в с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області позивачу ОСОБА_2І.(а.с. 3), так як відповідно до частини 1 статті 534 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його одній або кільком особам.

Весною 2004 року спадкодавець ОСОБА_4 залишив житловий будинок позивача ОСОБА_2 і повернувся проживати у власний житловий будинок, що в с. Бурканів, вул. Кут-31, Теребовлянського району Тернопільської області.

Одночасно, відповідач ОСОБА_3 з весни 2004 року почав піклуватися та допомагати своєму сусіду ОСОБА_4, який проживав у власному житловому будинку.

Спадкодавцем ОСОБА_4 18 березня 2005 року було складено другий заповіт, яким він належний йому на праві власності житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Кут-31 в с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області та все майно, яке буде йому належати на день смерті, де б воно не знаходилось і з чого не складалось, а також все те, на що він за законом матиме право заповів відповідачу ОСОБА_3П.(а.с. 4), так як відповідно до частини 1 статті 1235 Цивільного кодексу України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 1254 Цивільного кодексу України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згодом, відповідач ОСОБА_3 виїхав за кордон, і у період з 28 лютого 2007 року по 28 січня 2011 року був відсутній в с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області і спадкодавцю ОСОБА_4 по мірі необхідності допомогу надавала мати ОСОБА_3 та інші особи.

Згідно листів Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Теребовлянського району від 25 липня 2012 року та 24 вересня 2012 року, ОСОБА_4 житель ІНФОРМАЦІЯ_1 перебував на обслуговуванні в територіальному центрі з 10 березня 2005 року по 18 травня 2009 року. Соціальні послуги надавала ОСОБА_6

Помер спадкодавець ОСОБА_4 18 травня 2009 року, згідно свідоцтва про смерть серії 1-ИД № 087781 виданого 26 червня 2009 року, про що в Книзі реєстрації смертей 19 травня 2009 року зроблено відповідний актовий запис за № 6.

Таким чином, на час смерті спадкодавця ОСОБА_4 ним не було змінено та скасовано останній заповіт від 18 березня 2005 року, згідно якого спадкоємцем за заповітом усього майна ОСОБА_4 є відповідач ОСОБА_3

Відповідно до частини 2 статті 1224 Цивільного кодексу України не мають права на спадкування особи, які умисно перешкоджали спадкодавцеві скласти заповіт, внести до нього зміни або скасувати заповіт і цим сприяли виникненню права на спадкування у них самих чи в інших осіб або сприяли збільшенню їхньої частки у спадщині.

Відповідно до частини 5 статті 1224 Цивільного кодексу України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Однак, позивачем ОСОБА_2 та його представником не представлено суду жодного доказу, яки би свідчив про те, що відповідач ОСОБА_5 умисно перешкоджав спадкодавцю ОСОБА_4 скасувати заповіт складений ним 17 березня 2005 року та ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_4, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані. Також, позивачем ОСОБА_2 та його представником не представлено суду жодного доказу, який би свідчив про те, що ОСОБА_4 був у безпорадному стані через похилий вік та тяжку хворобу, хоча згідно до частини 3 статті 10 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, встановлених цим Кодексом.

Натомість, свідок ОСОБА_7 сільський голова с. Бурканів Теребовлянського району Тернопільської області у судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_4 неодноразово звертався до нього з різних питань, однак жодного разу він не звертався із скаргами на відповідача ОСОБА_3 щодо умисного перешкоджання у зміні чи скасуванні заповіту, та жодного разу не звертався з метою скасування заповіту складеного ним 17 березня 2005 року в користь відповідача ОСОБА_3, хоча на його думку ОСОБА_4 міг це зробити у будь-який час, так як до смерті усвідомлював зміст своїх дій та був при здоровому глузді, хоча і мав не легкий характер.

Свідок ОСОБА_6 соціальний працівник, яка надавала ОСОБА_4 соціальні послуги не підтвердила у судовому засіданні обставину перебування останнього у безпорадному стані через похилий вік чи тяжку хворобу.

Також, суд дослідивши обставини справи та проаналізувавши норми статті 1224 Цивільного кодексу України зауважує, що позивач ОСОБА_2 та його представник вважаючи відповідача ОСОБА_3 негідним спадкоємцем відповідно до частини 2 статті 1224 Цивільного кодексу України не виклав та не зазначив доказів обставин умисного перешкоджання спадкодавцеві ОСОБА_4 змінити чи скасувати своє волевиявлення, а натомість виклав у позові лише припущення, а відповідно до частин 1 та 4 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які

вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім

випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач ОСОБА_2 та його представник вважаючи відповідача ОСОБА_3 негідним спадкоємцем відповідно до частини 5 статті 1224 Цивільного кодексу України помилково не врахував тієї обставини, що згідно вказаної норми усунути від спадкування можливо лише спадкоємця за законом, а як встановлено у судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 є спадкоємцем за заповітом.

Відповідно до пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило частини 5 статті 1224 Цивільного кодексу України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до Сімейного кодексу України не були зобов'язані утримувати спадкодавця.

За таких обставин суд прийшов до переконання, що позивачу ОСОБА_2 слід відмовити у задоволенні позову до відповідача ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, у звязку із безпідставністю позовних вимог.

Одночасно, суд вважає, що з позивача ОСОБА_2 слід стягнути 107 грн. 30 коп. судового збору в дохід держави не сплаченого ним при зверненні із позовом до суду.

Керуючись статтями 10, 60, 79, 86, 88, 179, 208, 218 ЦПК України, частини 1 статті 534 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, частинами 2 та 5 статті 1224, частиною 1 статті 1235, частинами 1 та 2 статті 1254 Цивільного кодексу України, пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», суд, -

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування відмовити, у звязку із безпідставністю заявлених позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 107 грн. 30 коп. судового збору в дохід держави не сплачених при зверненні із позовом до суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Теребовлянський районний суд.

ГОЛОВУЮЧИЙ В.В.МАЛЯРЧУК