Справа № 2- 421 / 2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31 жовтня 2012 року Іванківський районний суд Київської області в складі :

Головуючої - судді Тетервак Н.А.,

При секретарі - Мельниченко Т.В.,Форощі І.С.,

За участю представника позивача СТОВ»Обрій» -ОСОБА_1,

Представника відповідача- Касьянової Н. Й., ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю (СТОВ) «ОБРІЙ« до ОСОБА_3, третя особа Іванківська районна державна нотаріальна контора про визнання договору купівлі продажу житлового будинку недійсним,

В С Т А Н О В И В:

Позивач СТОВ « Обрій» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3Г про визнання договору купівлі продажу житлового будинку недійсним.

Позивач посилається на те, що 11 липня 1985 року між колгоспом ім..Комінтерну, правонаступником якого є СТОВ»Обрій» та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку №2/ 1 по вул.. Гагаріна в с.м.т. Іванків Київської області.

Зазначений договір був нотаріально посвідчений 11 липня 1985 року державним нотаріусом Іванківської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Із змісту Договору від 11.07.1985 року слідує, що інтереси колгоспу ім.Комінтерну в нотаріальній конторі представляла ОСОБА_6, що підтверджено довіреністю №521 від 11 липня 1985 року.

Ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на час укладення угоди, передбачено вимоги щодо укладення договорів купівлі продажу житлового будинку, що в разі, коли хоча б однією із сторін є громадянин, договір купівлі-продажу житлового будинку має бути нотаріально посвідчений.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору ( ст. 47 ЦК УРСР).

Крім того, пунктом 16 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Українського РСР, затвердженої Наказом Міністерства юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року №45/5,що діяла на момент спірних правовідносин, визначено, що у випадку укладення угоди представником, нотаріусом перевіряються його повноваження.

Також слід зазначити, що спірний житловий будинок, відповідно до реєстраційного посвідчення від 30 червня 1985 року № 2201,зареєстрований міським бюро технічної інвентаризації за позивачем, про що свідчить відмітка в Технічному паспорті.

Крім того, згідно протоколу зборів колгоспників від 14 січня 2000 року за №1,протоколу зборів пайовиків СТОВ»Обрій» від 14 жовтня 2001 року, Статуту колгоспу ім.. Комінтерну 1991 року, Статуту КСП «Комінтерну» 1993 року, рахунку №01 від 1987 року, рахунку №10 від 2000 року, вищевказаний будинок знаходиться на балансі позивача.

Відповідно до ст. 225 ЦК УРСР право продажу, крім випадків примусового продажу, належить власнику.

Ст. 228 ЦК УРСР передбачає ,що продаж майна проводиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами.

Проте, на момент укладення договору купівлі продажу і на даний час, позивачем не приймалося рішення загальних зборів, ні письмова згода на відчуження зазначеного в договорі будинку, що в свою чергу свідчить про недійсність договору, адже будинок фактично був проданий без відома власника.

На момент укладення договору купівлі-продажу не лише не приймалося рішення про продажу будинку №2/1 по вул..Гагаріна в смт. Іванків Київської області, але також не були внесені кошти на рахунок колгоспу ім. Комінтерну.

Позивач вважає, що вищевказаний договір було укладено представником позивача з перевищенням відповідних повноважень та без відповідного рішення загальних зборів позивача про погодження продажу житлового будинку, визначення ціни будинку, що свідчить про те, що укладений договір не відповідає вимогам закону.

Позивач просить визнати договір купівлі-продажу житлового будинку №2/1 по вул. Гагаріна в смт. Іванків Київської області, від 11 липня 1985 року, що був укладений між колгоспом ім.Комінтерну та ОСОБА_3 , - недійсним.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача ОСОБА_7 та ОСОБА_8, позов не визнали.

Представник третьої особи до суду не з»явився. Заяв, клопотань не надіслав.

Вислухавши представника позивача, представників відповідача та допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

Як слідує з копії Договору купівлі продажу від 11 липня 1985 року ( а.с.110-111), між колгоспом ім. Комінтерну та ОСОБА_4 було укладено договір купівлі продажу житлового будинку №2/1 по вул. Гагаріна в смт. Іванків Київської області.

Договір посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори, за реєстром № 1442

З договору слідує, що сторону продавця , колгоспу ім..Комінтерну представляла ОСОБА_6; сторону покупця-сам покупець ОСОБА_3.

З архівних матеріалів нотаріальної справи слідує, що в даній справі, крім оригіналу Договору купівлі продажу від 11.07.1985 року, мається квитанція про сплату ОСОБА_4 державного мита , Реєстраційне посвідчення яке підтверджує, що власником відчужуваного будинку №2/1 по вул..Гагаріна в смт. Іванків Київської області є колгосп імені Комінтерну( а.с. 113); мається Довідка-характеристика відчужуваного будинку, Коротка технічна характеристика, Виписка з протоколу №3 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім.Комінтерну від 14 липня 1984 року, на яких прийнято рішення про продаж ОСОБА_4 житлового будинку по вул. Гагаріна №2/1 в смт. Іванків за ціною 3 670 карбованців; Довідка колгоспу ім..Комінтерну про вартість будинку та Довіреність №521 від 10 липня 1985 року , якою колгосп уповноважив ОСОБА_6 продать належний йому будинок та підписать договір купівлі-продажу.

Довіреність підписана керівником підприємства та бухгалтером, завірена круглою печаткою колгоспу ім..Комінтерну.

Відповідно до ст. 225 Цивільного кодексу УРСР (в ред.. 1963 р.), який діяв на час укладення вказаного договору купівлі-продажу, право продажі майна, крім випадків примусового продажу, належить власнику.

Посилання представника позивача, що , приймаючи рішення про продаж спірного будинку в 1984 році (Протокол зборів від 14.07.1984 року-а.с. 167) , колгосп ім..Комінтерну не являвся власником спірного будинку , а нібито набув свого права власності лише після 03 червня 1985 року( а.с. 113), коли було оформлено Реєстраційне посвідчення на спірне домоволодіння є не обґрунтованим, оскільки Реєстраційне посвідчення-це лише документ, який засвідчує право власності і який необхідно для пред»явлення в нотаріальній конторі свого права власності при відчуженні нерухомого майна., яким є житловий будинок, саме: колгоспу ім..Комінтерну на житловий будинок по вул..Гагаріна, №2/1 в смт. Іванків, який мався у нього в наявності з 1973 року, про що вказано в протоколі №3 загальних зборів уповноважених колгоспників ім..Комінтерну від 14 липня 1984 року , мотивацію продажу будинку: оскільки з 1973 року в будинку не проводився ніякий ремонт,- та ціну продажу за 3670 крб.

Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу житлового будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору( ст. 47 цього Кодексу).

Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Як слідує з матеріалів справи, Договір купівлі продажу житлового будинку №2/1 по вул..Гагаріна в смт. Іванків Київської області,укладений 11 липня 1985 року між колгоспом ім..Комінтерну та ОСОБА_4 , посвідчений державним нотаріусом, що відповідає вимогам ст. 227 ЦК УРСР(1993р).

Отже, договір купівлі продажу житлового будинку від 11.07.1985 р. не може бути визнаним недійсним з підстав його не посвідчення нотаріусом ( ст. 47 цього Кодексу).

Також безпідставним є посилання представника позивача на те, що договір купівлі продажу житлового будинку обов»язково має бути визнаний недійсним з тих підстав, що договір мав би бути зареєстрованим в виконавчому комітеті місцевої ради, як про це вказано в ч.2 ст.227 ЦК, оскільки не реєстрація не тягне є підставою, яка вказана в ЦК для визнання Договору купівлі - продажу недійсним.

Крім того, як слідує з копії договору від 11.07.1995 року, ОСОБА_3, як новий власник спірного будинку, зобов»язаний був зареєструвати його в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації, що він зробив 20.07.1985 року( а.с. 7-8),де в Технічному паспорті на житловий будинок(домоволодіння) зроблено відмітку про реєстрацію в БТІ, шляхом виправлення імені власника будинку з колгоспу ім. Комінтерну на ОСОБА_4.. Внесено відомості про те, що ОСОБА_3 набув право власності на підставі Договору купівлі-продажу від 11.07.85р.р.№ 1442( а.с.7-тильна сторона).

Такими ж надуманими є посилання представника позивача, що не було рішення колгоспу про відчуження спірного будинку ,оскільки збори розглядали не заяву ОСОБА_4, а затверджували рішення правління, а також, що довіреність на відчуження нерухомого майна колгоспу вирішується загальними зборами колгоспу і може бути надано лише конкретній особі..

З виписки з Протоколу №3 загальних зборів уповноважених колгоспників колгоспу ім..Комінтерну від 14 липня 1984 року( а.с. 167) слідує, що загальні збори колгоспу ім.. Комінтерну вирішували питання про продаж ОСОБА_4 житлового будинку в смт. Іванків по вул..Гагаріна, №2/1 та надання земельної ділянки в розмірі 0,10 га..

Позивач не надав суду Статуту колгоспу ім..Комінтерну за 1984-1985 роки,де було б прописано детально процедуру подання заяв колгоспниками, їх розгляд правлінням чи зборами, та що надання довіреності для вчинення якихось дій від імені колгоспу - це виключне право загальних зборів, чи зборів уповноважених, яка процедура розгляду таких питань, хто від імені загальних зборів підписує довіреність .

Нічим також позивач не обґрунтував свою незгоду з ціною проданого майна, оскільки частиною 2 ст. 228 ЦК УРСР встановлено, що продажа колгоспних лишків сільськогосподарської продукції, яка не закупається державою, а також продаж громадянам свого майна відбувається за цінами, встановленими за погодженням сторін.

Рішення загальних зборів колгоспу ім..Комінтерну ніким не оспорені, не були відмінені..

Крім того, представник позивача мотивує позов тим, що на протязі всіх років після укладення Договору від 11.07.1985 року будинок №2/1 по вул..Гагаріна в смт. Іванків був на балансі колгоспу, а Касьянов не приїздив та не цікавився будинком, що не може тягнути за собою визнання договору купівлі продажу недійсним., а лише підтверджує те, що ОСОБА_3 був дійсно власником спірного будинку, що договір купівлі-продажу відбувся, але в бухгалтерії колгоспу ім. Комінтерну не було проведено відповідних записів.

Не доведено позивачем факту, що покупцем не виконано одну з умов договору купівлі продажу, тобто не сплачено кошти за куплений будинок, оскільки в архіві правонаступника СТОВ»Обрій» позивачем при підготовці позову в 2012 році не виявлено записів та документів про оплату грошей за будинок, а також що Косьянов здав будинок колгоспу в 1986 році, і це позивач вважає підтвердженням того,що відповідач гроші за будинок не платив, будинок не купляв.

Як слідує з Протоколу №5 загальних зборів уповноважених членів колгоспу ім..Комінтерну від 11.12. 1995 року, Касьянов звернувся із заявою про повернення купленого ним будинку в колгоспі та виділення засобів на його ремонт та благоустрій, але йому було відмовлено( а.с. 17). В протоколі зборів , у своєму виступі Бойченко вказує, що якщо людина купила будинок, то хай в ньому і живе. Крім того, в протоколі відмічено, що Касьянов зробив ремонт в будинку. Спір виник із-за анонімки, а тому Касьянов намагався повернути куплений ним будинок. На зборах було вирішено провести заново оцінку будинку,в якому Касьянов зробив ремонт та повернутися до даного питання пізніше.

Про несплату чи повернення ОСОБА_4 грошей в касу колгоспу питання зборами не обговорювалося.

Не надав позивач доказів повторного повернення сторонами до вирішення цього питання та розгляду іншими зборами.

З пояснень сторін слідує, що ОСОБА_3 виписався із спірного будинку після аварії на ЧАЕС - в червні 1986 року і виїхав з смт. Іванкова в Росію в грудні 1986 року.

Представник позивача надав суду для огляду Технічний паспорт на спірний будинок, який відповідачем було виготовлено в 1991 році, що підтверджує, що на час його вибуття з будинку після аварії на ЧАЕС в 1986 році відповідач будинок не відчужував.

Відповідно до ст. 10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх доказів.

Позивач не довів свого позову ,а тому в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.47,128,224,225, 227, 228 Цивільного кодексу УРСР( 1963р.), керуючись ст. ст. 10 , 60, 88, 208-215 ЦПК України , ст. 3 Закону України «Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

СТОВ»Обрій» в позові до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу житлового будинку в смт. Іванків по вул. Гагаріна, 2/1 Київської області -відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд на протязі 10 днів з часу проголошення.

Суддя :