Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-83/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2012 року м_ ОСОБА_1

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді -Мельника І.І.

секретаря -Матейко О.С.

з участю:

представника позивачів -ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника відповідача -ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Галичі справу за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа Тустанська сільська рада про визнання права власності на частину майна колгоспного двору,-

встановив:

Позивачі звернулися до суду з позовною заявою і просять постановити рішення, яким визнати за ними право власності на майно колгоспного двору, що знаходиться по вул. Ярицького, 71 в с. Тустань Галицького району в розмірі по 1/4 частці на кожного.

В судовому засіданні позивачі та їх представники позовні вимоги підтримали, уточнивши, що розмір частки кожного мав би становити по 1/5 частці, оскільки при подачі позовної не було враховано частки дружини відповідача.

В обґрунтування своїх вимог позивачі посилаються на те, що всі вони, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка відповідача, її чоловік - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та їхній син - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 являлись членами колгоспного двору,

розташованого по вул. Ярицького, 71 в с. Тустань Галицького району Івано- Франківської області, головою якого був відповідач, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_4.

До 15 квітня 1991 року, тобто до введення в дію Закону України «Про власність», вони своїми коштами та працею брали участь у веденні спільного господарства колгоспного двору, а з квітня 1991 року стали співвласниками майна двору у рівних частках. Правовстановлюючі документи на майно колгоспного двору, а саме, на житловий будинок та господарські споруди були оформлені на відповідача, але вони (позивачі) безперешкодно користувались спільною частковою власністю.

Однак, починаючи з січня 2010 року відповідач став чинити їм перешкоди в користуванні майном, виганяти з дому, висловлювати бажання продати майно, тобто не визнавати їхнього права на частку в майні.

Згідно відповіді Тустанської сільської ради від 07 листопада 2011 року за № 186/02-26 на адвокатський запит, відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки всі вони являлись членами колгоспного двору.

Вважають, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 19991 року не втратили права на частку в його майні. Просили повністю задовольнити їхні позовні вимоги.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позову не визнали. При цьому представник відповідача суду пояснила, що відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності до правовідносин, які виникли до 15 квітня 1991 року, тобто до моменту введення в дію Закону України Про власність, застосовується діюче на той час законодавство. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.

Згідно з положеннями ЦК України в редакції 1963 року та Примірним Статутом колгоспу колгоспний двір є родинно-трудовим обєднанням осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу та ведуть особисте підсобне господарство на присадибній ділянці. Таким чином, двір може мати статус колгоспного лише за умови, якщо працездатні члени двору працюють в колгоспі. Крім того, відповідно до п. 20 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) в строці «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення суспільна група встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сімї). Проте, починаючи з 12 жовтня 1969 року і до моменту виходу на пенсію, відповідач не був членом колгоспу, оскільки працював в Галицькому комбінаті будіндустрії. Двір, що знаходиться по вул. Ярицького, 71 в с. Тустань Галицького району у 1969 році втратив статус колгоспного. Станом на 06.04.1976 року, тобто на момент досягнення повноліття ОСОБА_5 - дочкою відповідача, спірний двір уже не мав статусу колгоспного. ОСОБА_6 став членом сімї відповідача лише 15 березня 1980 року, тобто в момент укладення шлюбу із ОСОБА_5

Крім того, як вбачається із свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області, складеного 19.06.1978 року, земельна ділянка для забудови виділена відповідачу у 1978 році, тобто тоді, коли відповідач уже не працював у колгоспі. Земельна ділянка під

будівництво житлового будинку виділялася відповідачу не як колгоспнику, а як робітнику, у звязку з чим зведений житловий будинок не є майном колгоспного двору. Відповідно до технічного паспорта, житловий будинок по вул. Ярицького, 71 в с. Тустань зведений у 1978 році, тобто до моменту, коли позивачі стали членами родини відповідача, а тому вони не можуть претендувати на частку в майні житлового будинку, належного відповідачу. Просила в позові позивачів відмовити.

Представник Тустанської сільської ради - сільський голова ОСОБА_1 суду пояснила, що на посаді сільського голови працює з 2006 року. Згідно записів в погосподарських книгах за 1986 - 1990 роки під особовим рахунком № 319 рахувалося господарство колгоспника ОСОБА_8, який був головою сімї. Разом з ним проживали: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_5 - дружина; ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 - зять; ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 - внук. За 1991 - 1995 роки з невідомих їй причин по господарські книги по вул. Ярицького с. Тустань в сільській раді не збереглися. їй відомо, що ОСОБА_8, дійсно, раніше працював в колгоспі., де також працювали його батьки. Житловий будинок ОСОБА_8 побудував на старому місці, через що, не дивлячись на те, що пізніше він працевлаштувався на державне підприємство, дружина його продовжувала працювати в колгоспі і двір рахувався колгоспним. Згідно наявних записів в погосподарських книгах за 1986 - 1990 роки нею й було дано відповідь на адвокатський запит про те, що за ОСОБА_8 рахувалося господарство колгоспника.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, та перевіривши матеріали справи, суд вважає, що в позові слід відмовити.

Позивачі просять визнати за ними право власності на частки в колгоспному дворі виходячи із рівності часток усіх членів двору. При цьому посилаються на відповідь Тустанської сільської ради від 07 листопада 2011 року за № 186/02-26 на адвокатський запит про те, що відповідно до погосподарської книги за 1986-1990 роки всі вони являлись членами колгоспного двору.

За змістом ст. 120 ЦК України в редакції 1963 року колгоспний двір є сімейно-трудове обєднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Відповідно до Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР від 12.05.1985 року та п. 20 «Вказівок по веденню по господарського обліку в сільських радах народних депутатів», затверджених постановою Держкомстату СРСР від 25.05.1990 року № 69 (які діяли на час виникнення спірних правовідносин) в строці «суспільна група господарства» записується станом на 01 січня відповідного року одна із суспільних груп: господарство колгоспника; господарство робітника; господарство службовця; господарство особи, зайнятої індивідуальною трудовою діяльністю; селянське господарство; господарство інших категорій населення суспільна група встановлювалася в залежності від роду занять голови господарства (сімї).

З копії трудової книжки ОСОБА_8 вбачається, що з 12 жовтня 1969 року і до моменту виходу на пенсію, він працював в Галицькому комбінаті будіндустрії і не був членом колгоспу. , оскільки працював в Галицькому комбінаті будіндустрії. Двір, що знаходиться по вул. Ярицького, 71 в с. Тустань Галицького району у 1969 році втратив статус колгоспного. Станом на 06.04.1976 року, тобто на момент досягнення повноліття ОСОБА_5 - дочкою відповідача, спірний двір уже не мав статусу колгоспного. ОСОБА_6 став членом сімї відповідача лише 15 березня 1980 року, тобто в момент укладення шлюбу із ОСОБА_5, а їхній син, ОСОБА_7, народився в 1981 році.

З копії свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області від 19.06.1978 року вбачається, що ОСОБА_8 виконкомом Галицької районної ради дозволено будівництво житлового будинку на зареєстрованій земельній ділянці з терміном закінчення будівництва до червня 1081 року, тобто дозвіл на будівництво будинку на частку в якому претендують позивачі, відповідач отримав працюючи уже на Галицькому комбінаті будіндустрії.

Крім того, з копій наданих позивачами їх паспортів вбачається, що із с. Тустань вони виписані і в даний час проживають в ІНФОРМАЦІЯ_6. Так, ОСОБА_6 виписався в липні 1990 року, ОСОБА_5 виписалася в лютому 1992 року, а ОСОБА_7 виписався в серпні 1998 року. Змінивши місце свого постійного проживання більше як десять років тому, жоден із позивачів до моменту звернення до суду не ставив вимоги про поділ чи виділ частки майна колгоспного двору, пропустивши тим самим строки позовної давності, що відповідно до ст. 267 ЦК України є підставою для відмови в задоволенні позову.

З врахуванням вищенаведених в рішенні доказів та обставин справи суд вважає, що позов безпідставний і до задоволення не підлягає.

На підставі ст. ст. 120, 121, 124 ЦК Української РСР в редакції 1963 року, Закону України Про власність, ст. ст. 267,392 ЦК України , керуючись ст. ст. 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа Тустанська сільська рада про визнання права власності на частину майна колгоспного двору - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано- Франківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення через Галицький суд.

Суддя: ОСОБА_10