Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/1190/2421/12 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Спори, що виникають із договорів найму (оренди) Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

12.09.2012 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_2

при секретареві - Животовської С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кіровограді справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2012 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ПП «Агрофірма «Краяни»про визнання договору оренди землі недійсним, -

встановила:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ПП «Агрофірма «Краяни»про визнання договорів оренди земельних ділянок недійсними.

Зазначав, що він є власником земельних ділянок, площею 3,74га кожна, що знаходяться на території Камянецької сільської ради Новоархангельського району.

Перебуваючи тривалий час за кордоном, у 2011 році дізнався, що належні йому земельні ділянки використовуються юридичної особою на підставі укладених у 2009 році договорів оренди, зареєстрованих у Новоархангельському відділі КРФ «Центр ДЗК»23 березня 2011 року.

Посилаючись на те, що він вказані договори та акт приймання передачі земельної ділянки не підписував, має намір особисто користуватись земельними ділянками, просив з підстав ст.ст.203,215 ЦК України визнати договори недійсними.

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивача ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення, як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, з ухваленням нового рішення про задоволення заявленого позову.

Заслухавши доповідача, заперечення представника відповідача пояснення представника позивача, якій підтримав доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи позов суд першої інстанції встановив, що позивач спірний договір оренди землі та акт приймання-передачі земельних ділянок в оренду не підписував, але приймаючи до уваги, що його мати, а в 2011році й позивач одержували орендну плату, дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору недійсним, оскільки отримання ними орендної плати свідчить про схвалення позивачем такої угоди.

Проте з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки суд правильно застосувавши норми матеріального права, якими врегульовані виникли правовідносини, надав неправильну оцінку обставинам справи, що призвело до неправильного вирішення спору.

За правилами ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

За правилами ч.1 ст. 2 Закону України Про оренду землі (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі( ч.1 ст. 6 Закону України Про оренду землі) .

Згідно ч.1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.3 ст.203 Цивільного кодексу України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Частиною 1 ст.14 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до ч.2 ст.207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною/сторонами/.

Частиною першою ст. 215 Цивільного кодексу України зазначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними (далі Пленум), зокрема п.8 визначено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

З вищезгаданого убачається, що вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність тих обставин, з якими закон повязує визнання правочинів недійсними і настання відповідних наслідків, а саме : відповідність змісту правочину вимогам закону; додержання встановленої форми правочину; правоздатність сторін; у чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки № 153 та земельної ділянки № 154 площею 3,74 га кожная, які розташовані на території Камянецької сільської ради Новоархангельського району Кіровоградської області, право власності на які посвідчено Державним актом на право приватної власності на землю / а.с.14,25/.

Матеріали справи містять відомості про те, що вказані земельні ділянки були передані в оренду, про що 10 жовтня 2009 року між ОСОБА_3І та ПП „Агрофірма „Краяни укладено договори терміном на 15 років, які 23.03.2011 року були зареєстровані у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі та присвоєно реєстраційні номери 00078 та 00089.

У реквізитах договорів значиться підпис від орендодавця.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи № 592 від 20.04.2012 року підпис у оспорюваних договорах, актах про передачу та прийом земельних ділянок, актах визначення меж земельних ділянок в натурі виконано не ОСОБА_3, а іншою особою (особами) з наслідуванням якомусь підпису ОСОБА_3

Відтак судом першої інстанції було правильно зазначено, що спірний договір оренди та акт приймання передачі земельних ділянок в оренду від імені позивача підписано невстановленою особою /а.с.80-85/.

Таким чином, оскільки позивач як орендодавець не підписував спірний договір оренди, згоди та повноважень на його укладення й підписання іншій особі не надавав, є всі підстави вважати доведеною відсутність волевиявлення позивача на укладення договорів, а сам договір, виходячи з положень передбачених ч.1 ст. 215 ЦК України, - недійсним у звязку з недодержанням в момент вчинення правочину стороною вимоги, встановленої ч.3 ст. 203 цього Кодексу.

Висновки суду про те, що отримання орендної плати свідчить про відповідність волевиявлення позивача укладеному договору, є помилковими.

Виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину дійсним.

Доводи відповідача, які зводяться до того, що позивач, отримавши орендну плату схвалив спірний договір оренди є необґрунтованими, оскільки особа, яка підписала спірний договір оренди взагалі не мала статусу представника орендодавця за відсутності повноважень, тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 241 ЦК України наступне його схвалення є неможливим.

За наведених обставин рішення підлягає скасуванню з підстав передбачених п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи, з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 15 червня 2012 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 153 площею 3,74га та договір оренди земельної ділянки № 154 площею 3,74га, що були укладені 10 жовтня 2009року між ОСОБА_3 та ПП „Агрофірма „Краяни, державна реєстрація яких проведена у відділі Держкомзему у Новоархангельському районі за номером 00078 та 00089, відповідно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: