Справа № 2-4530/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2012 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М. при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» про визнання договору недійсним, -

встановив:

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю підтримав, просить суд їх задоволити та визнати договір - угоду №334075 від 15 листопада 2010 року (з додатками №1 та №2) - недійсним; стягнути з ОСОБА_2 з Обмеженою Відповідальністю «Авто-Просто» на користь ОСОБА_1

117479.4 грн. (сто сімнадцять тисяч чотириста сімдесят девять гривень 04 копійки).

Свої позовні вимоги аргументує тим, що 15 листопада 2010 року між позивачем

ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 з Обмеженою Відповідальністю «АВТО- ПРОСТО» було укладено договір - угоду N0334075. Предметом договору є надання позивачу, як учаснику програми послуг спрямованих на придбання товару, а саме автомобіля марки Шевроле, вартість якого становить 230 080,00 грн. і вказана в додатку №1 до договору через програму «АвтоТак», організовану відповідачем.

Опис діяльності зазначеної програми відображено у Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак і вказано у додатку №2 до договору.

Додаток №1 до угоди та додаток №2 до угоди є невід»ємними частинами угоди, що передбачено ст. 1 договору.

Позивач повністю сплатила вступний внесок та щомісячно сплачувала повні внески згідно повідомлень відповідача. Всього позивачем на підставі і на виконання оспорюваного договору було сплачено на користь відповідача 117479,04 грн.

Відповідно до умов договорів, отримання учасником автомобіля є можливим виключно за рахунок залучення інших споживачів (згідно договору - групи учасників), як передбачено п.п.1.2., 1.4. ст. 1., п.2.4. ст.2, ст.ст.4,5,6 Додатку №2 д договору: автомобіль купується за рахунок чистих внесків усіх учасників групи, і сплата повної ціни автомобіля учасником групи, який його вже отримав, забезпечує можливість купівлі автомобіля для тих учасників, які його ще не одержали. Згідно ст.3 договору та п.1.2. ст. 1, п.2.4. ст.2 додатку №2, до обовязків відповідача відноситься формування та адміністрування групи учасників. Таким чином, спірним договором відповідачем здійснено формування та експлуатацію пірамідальної схеми, яка передбачає надання споживачам компенсації за сплачені кошти виключно за рахунок залучення інших споживачів, що прямо заборонено ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Усі правочини здійснені з використанням такої схеми є недійсними відповідно до ч.6 ст. 19 вищевказаного Закону.

Відповідно до ч.3 ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тому, у відповідності до вимог ст.216 ЦК України, в разі визнання судом оспорюваного

договору недійсним, відповідач зобовязаний повернути позивачу 117479,04 грн., раніше сплачені позивачем на підставі і на виконання даного договору.

Представник відповідача в судове засідання повторно не з»явився, однак подав до суду письмові заперечення на позов у яких просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача посилаючись на ті обставини, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на чинному законодавстві та укладеному договорі, відсутні жодні правові підстави для визнання угоди №334075 недійсною та застосування наслідків недійсності угоди, а саме стягнення з відповідача усіх сплачених позивачем грошових коштів.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

Судом встановлено, що 15 листопада 2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 з Обмеженою Відповідальністю «АВТО-ПРОСТО» було укладено договір - угоду №334075 (надалі - угода). Предметом договору є надання позивачу, як учаснику програми послуг спрямованих на придбання товару, а саме автомобіля марки Шевроле, вартість якого становить 230 080,00 грн. і вказана в додатку №1 до договору через програму «АвтоТак», організовану відповідачем.

Опис діяльності зазначеної програми відображено у Правилах функціонування системи придбання в групах АвтоТак і вказано у додатку №2 до договору.

Додаток №1 до угоди та додаток №2 до угоди є невідємними частинами угоди, що передбачено ст. 1 договору.

Відповідно до умов угоди, зобовязання відповідача зводяться до організації та створення умов для придбання автомобілів учасниками системи, здійснення адміністративних процедур.

Відповідно до ст.5 Угоди учасник зобовязується виконувати зобовязання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені угодою, включаючи, але не обмежуючись: сплатити вступний внесок при укладанні угоди; сплатити плату за право на отримання автомобіля при наданні такого права; щомісячно сплачувати повні внески; сплачувати внески із страхування автомобіля після отримання автомобіля; отримати автомобіль за умови виконання зобовязань, встановлених угодою; підписати відповідний двосторонній акт, що свідчить про виконання зобовязань за угодою; за вимогою ОСОБА_3 надавати копії квитанцій про оплату внесків за угодою.

Відповідно до ст.7 Угоди, угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобовязань, передбачених угодою.

Позивач сплатила вступний внесок в розмірі 8282,88 грн. та щомісячно сплачувала повні внески згідно повідомлень та бланків квитанцій, які надсилались на адресу позивача, всього позивачем на виконання угоди було сплачено на користь відповідача 117479,04 грн.

Суд вважає, що умови укладеної угоди порушують права позивача, як споживача.

Здійснені позивачем виплати не створюють для відповідача будь-яких обовязків. Останній покладає на учасників системи придбання автомобілів в групах їх витрати, не вкладаючи при цьому власних коштів, що робить таку діяльність пірамідальною схемою, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів такої системи, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Зазначений вид нечесної підприємницької практики, що вводить споживача в оману, включено в умови самої угоди.

Частинами 1, 2, 3, ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним, розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробник') не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати характеристики продукції, що є предметом договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.

Згідно ч. 4 ст. 18 цього Закону перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним.

Відповідно до ч.ч. 5, 6, 8 ст. 18 цього Закону, якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути визнано недійсним. У разі коли визнання положення недійсним зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача договір - може бути визнаним недійсним у цілому. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Статтею 19 Закону України "Про захист прав споживачів" заборонено нечесну підприємницьку практику, яка включає, зокрема будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману, спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, стосовно основних характеристик продукції, таких як: її наявність, специфікація та ціна або спосіб розрахунку ціни чи наявність знижок або інших цінових переваг.

Згідно ч. З ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, пропонування для реалізації продукції за визначеною ціною, якщо існують підстави вважати, що продавець або виконавець не зможе надати таку продукцію за такою ціною або у таких обсягах, що можна передбачити з огляду на пропоновану ціну та характеристики продукції; пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації Іншої; недостовірне - повідомлення про наявність обмеженої кількості товарів або з метою спонукання споживачів до прийняття швидкого рішення та позбавлення їх достатнього періоду часу для прийняття свідомого рішення; утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсним.

Як вбачається з статті 4 додатку №2 до угоди, ОСОБА_3 зобовязується провести перший Асигнаційний акт у кожній групі в місяці, наступному за місяцем, в якому підлягає сплаті перший Повний внесок у групі.

При цьому, відповідач створив складну багатоступінчату, двозначну, незрозумілу для споживача схему визначення одного лише права на отримання автомобіля через механізми: сплати повних внесків, цілих чистих або половинних чистих внесків, накопичення внесків, пропозиції авансових внесків.

Покликаючись на збереження конфіденційного характеру пропозиції, у статті 6 додатку № 2 відповідач зобов'язує учасника системи надсилати свою пропозицію у закритому конверті, в якому учасник має продублювати свої індивідуальні дані та зазначити кількість вже сплачених авансових внесків (за наявності) та авансових внесків, що пропонуються до сплати у випадку перемоги пропозиції учасника. І лише, якщо ця пропозиція перемагає, учасник має сплатити кількість запропонованих і ще не сплачених авансових внесків, нарахованих відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент проведення асигнаційного акту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" зазначена підприємницька практика є такою, що вводить в оману, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

На порушення вимог п. п. 1, 2, 4 ч. З ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" про заборону, як таких, що вводять в оману пропонування з метою реалізації однієї продукції до реалізації іншої'. ТзОВ "АВТО ПРОСТО", згідно ст. 7 додатку № 2 залишає за собою право прийняти або відхилити запит учасника про надання марки або моделі автомобіля, що відрізняється від зазначеного в додатку № 1 угоди. Крім того, якщо обраний учасником автомобіль коштує дорожче, ніж модель, зазначена в додатку № 1, учасник зобов'язаний одноразовим платежем сплатити різницю їх поточної ціни, а в подальшому такий учасник повинен сплачувати майбутні повні внески відповідно до поточної ціни автомобіля, вказаного в додатку № І до угоди.

У тому випадку, якщо учаснику і надано право на отримання автомобіля, то він, згідно ст. 8 додатку № 2, може отримати автомобіль лише в тому разі, коли попередньо виконав такі вимоги: у строк, встановлений "АВТО ПРОСТО", сплатив наступні платежі та запропоновані до сплати внески, а також плату за право на отримання автомобіля, протягом 5 банківських днів з моменту одержання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля. Крім того, учасник повинен: надати визначені "АВТО ПРОСТО" гарантії щодо повної оплати платежів, передбачених угодою; сплатити усі податки, мито та інші витрати, необхідні для реєстрації автомобіля та оформлення гарантій. У разі невиконання зазначених вимог, ТзОВ «АВТО ПРОСТО» має право відмовити у передачі автомобіля та анулювати право на його отримання. В такому випадку, плата за право на отримання автомобіля учаснику не відшкодовується.

У статті 14 додатку № 2 до угоди закладено несправедливі для позивача умови про анулювання відповідачем права на отримання автомобіля, усунення від участі в Асигнаційних актах, розірвання угоди та неповернення внесених коштів у випадках невиконання зобов'язань за угодою.

Установлення невиправдано малого строку для надання позивачем згоди на отримання автомобіля, зобов'язання його до виконання усіх зазначених вище умов для можливості отримання автомобіля, є підтвердженням несправедливості умов спірної угоди та нечесної підприємницької практики відповідача і, відповідно до положень ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", є підставою для визнання такої угоди недійсною.

Також угодою передбачено, що право на отримання автомобіля учасником системи за результатами розподілу фонду групи, є підставою для придбання за рахунок фонду групи автомобіля для учасника системи.

Таким чином, відповідач, керуючись додатком № 2 до угоди, формує групу учасників системи, надалі створює фонд цієї групи за рахунок чистих щомісячних платежів, сплачених учасниками групи, тобто за кошти учасників системи, а потім один раз на місяць розподіляє фонд групи між учасниками системи, але право на купівлю автомобіля отримують не всі учасники системи, а тільки ті, які зробили найбільшу кількість авансових чистих щомісячних платежів та задекларували найбільшу кількість чистих щомісячних внесків. Отже, розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів", коли один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику системи. При цьому, саме одержання права на отримання автомобіля, що передається у власність учаснику системи, до його повної оплати є "компенсацією" за рахунок коштів інших учасників системи, залучених до умови діяльності програми "Авто Так". Тому, відповідно до ч. 6 ст. 19 цього Закону угода, вчинена з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсною.

Не ґрунтується на вимогах закону твердження відповідача про дотримання положень ст.627 ЦК України щодо свободи договору, оскільки у цій правовій нормі міститься застереження, що сторони є вільними в укладенні договору за умови урахування вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є і недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які і встановлені частинами першою - третьої, пятою, шостою ст. 203 ЦК України.

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що угода 334075 від 15 листопада 2010 року (з додатками №1 та №2) суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» внаслідок здійснення ТзОВ «АВТО ПРОСТО» нечесної підприємницької практики і є такою, що містить несправедливі умови, а тому підлягає визнанню недійсною із застосуванням правових наслідків недійсності правочину.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги повністю довів наданими суду письмовими доказами, а представник відповідача їх не спростував, тому заявлені позовні вимоги підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,228,294 ЦПК України, ст.ст.203,215,627 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 з обмеженою відповідальністю «Авто-Просто» про визнання договору недійсним задоволити.

Визнати договір - угоду №334075 від 15 листопада 2010 року (з додатками №1 та №2) - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_2 з Обмеженою Відповідальністю «Авто-Просто» на користь ОСОБА_1 117479,04 грн. (сто сімнадцять тисяч чотириста сімдесят девять гривень 04 копійки).

Заяву про перегляд заочного рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: