Справа № 2-5491/11 Провадження № 22-ц/0290/1028/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 51 Доповідач: Панасюк О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі: головуючого судді Панасюка О.С., суддів Іванюка М.В., Камзалова В.В., з участю секретаря Руденко О.М, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова, третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача завідуюча кафедрою фармацевтичної хімії Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова ОСОБА_3, про визнання частково недійсним висновку комісії, зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 лютого 2012 року,

встановила:

В жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася в суд з цим позовом, відповідно до якого вимагала визнати таким, що не відповідає дійсності п.1 висновку комісії Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 14 квітня 2010 року в частині не професіонального проведення занять асистентом кафедри фармацевтичної хімії ОСОБА_2 з посиланням на протокол № 5 від 4 лютого 2010 року засідання кафедри в старій та новій редакціях; зобовязати ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова переглянути навчальне навантаження стосовно повернення ОСОБА_2 занять для студентів 3 курсу заочної форми навчання.

Вказувала, що цей висновок не відповідає дійсності, тому що ні у протоколі, який був складений відразу після засідання кафедри, ні у протоколі, який був змінений відповідно до протесту прокурора Ленінського району м. Вінниці від 10 січня 2011 року, про непрофесіоналізм проведення занять асистентом кафедри фармацевтичної хімії ОСОБА_2 не вказувалось, зазначений висновок та відсторонення її від ведення практичних занять є наслідком упередженого ставлення до неї з боку керівника кафедри ОСОБА_3 та керівництва університету. Внаслідок відсторонення її від ведення занять та іспитів з фармацевтичної хімії зі студентами третього курсу заочної форми навчання її навантаження зменшилось на 42 години, що були розподілені між асистентами кафедри, які не мають наукових ступенів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 лютого 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просила скасувати це рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона не підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Ч.ч.1,2 ст.303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд досліджує лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

За змістом ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, судова колегія розглядає справу та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених ОСОБА_2 в суді першої інстанції.

Судом встановлено, що з березня 2004 року ОСОБА_2 працювала старшим лаборантом та асистентом кафедри фармацевтичної хімії Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова (а.с.17); на 2009 2010 роки їй було зменшено педагогічне навантаження на 16 годин, що склало 899 академічних годин; перерозподіл навчального навантаження було затверджено засіданням кафедри 4 лютого 2010 року у звязку із відстороненням ОСОБА_2 від забезпечення навчального процесу з фармацевтичної хімії на третьому курсі заочної форми навчання (а.с.12). Розпорядженням проректора з навчальної роботи Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова проф. ОСОБА_4 № 01/604 від 7 квітня 2010 року для перевірки організації навчального процесу на кафедрі фармацевтичної хімії була створена комісія, яка мала подати доповідну записку за результатами перевірки (а.с.151). За наслідками перевірки комісією на ім`я ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова проф. ОСОБА_5 та проректора проф. ОСОБА_4 була підготовлена доповідна записка, в п.1 якої зазначено, що асистенту ОСОБА_2 дійсно змінили план і зменшили педагогічне навантаження на 2009 2010 навчальний рік і воно склало 899 годин, що відповідає нормам педагогічного навантаження на асистента, які заплановані на 2009 2010 навчальний рік. Перерозподіл навчального навантаження був затверджений засіданням кафедри від 4 лютого 2010 року (протокол № 5) у звязку з відстороненням асистента ОСОБА_2 від проведення занять із студентами А і Б потоків заочної форми навчання у звязку із не професіональним проведенням занять (що зазначено в протоколі комісії та затверджено одноголосно).

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або сопорювання.

Згідно з ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1)визнання права;

2)визнання правочину недійсним;

3)припинення дії, яка порушує право;

4)відновлення становища, яке існувало до порушення;

5)примусове виконання обовязку в натурі;

6)зміна правовідношення;

7)припинення правовідношення;

8)відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9)відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10)визнання незаконними рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Оскільки доповідна записка це інформаційний документ, який повідомляє істотні факти життя колективу, дає оцінку ситуації, що склалася на робочому місці, у структурному підрозділі та носить декларативний характер, а не встановлює, змінює чи припиняє права та обовязки працівника, обраний позивачкою спосіб захисту визнання таким, що не відповідає дійсності висновку комісії, не відповідає встановленим ст.16 ЦК України способам захисту цивільних прав, то підстав для задоволення цієї вимоги у суду першої інстанції не було.

Колегія суддів відхиляє доводи ОСОБА_2 про те, що висновок комісії може негативно відобразитись на процесії іі карєрного та наукового росту, виставляє її в негативному світлі як перед адміністрацією університету, так і серед відповідного кола наукових працівників, тому що вимоги про спростування недостовірної інформації відповідно до приписів ст.277 ЦК України в суді першої інстанції позивачка не заявляла, доказів, всупереч вимогам ч.1 ст.60 ЦПК України, що поширенням цієї інформації порушено її особисті немайнові права не надавала.

Щодо вимог про зобовязання ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова переглянути навчальне навантаження стосовно повернення ОСОБА_2 занять для студентів 3 курсу заочної форми навчання, то колегія суддів зазначає таке.

За змістом п.9 Наказу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова від 31 серпня 2011 року № 273 «Про затвердження обсягу педагогічного навантаження та норм часу для розрахунку і обліку навчальної роботи професорсько-викладацького складу ВНМУ на 2011/2012 навчальний рік» розподіл педагогічного навантаження віднесено до повноважень завідуючих кафедрами (а.с.144-146), це й же обовязок покладається на завідувачів кафедри і п.4 Функціональних обовязків завідуючого кафедрою, затверджених проректором по навчальній роботі Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова проф. ОСОБА_6 5 жовтня 2004 року, а тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що повноваження щодо розподілу навчального навантаження до компетенції ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова не належать.

Крім того, наказом в.о. ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова проф. ОСОБА_4 від 3 березня 2012 року № 84-к ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади асистента кафедри фармацевтичної хімії на підставі п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України, з цього часу вона припинила трудові відносини з університетом, а отже й право вимагати перегляду її навчального навантаження.

Таким чином доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, норми матеріального і процесуального права судом застосовані правильно, а тому підстав для скасування чи зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 лютого 2012 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді:

Оригіналу відповідає: