Справа № 2-4855/11 Провадження № 22-ц/0290/624/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Стадник І. М.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2012 року місто Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Міхасішина І.В., Войтка Ю.Б.,

при секретарі Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»про визнання права власності на нерухоме майно, -

встановила:

ОСОБА_3 в жовтні 2011 року звернулася в Ленінський районний суд з позовом до ОСОБА_2, третя особа Комунальне підприємство «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»про визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування позову посилалася на те, що з рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2010 року, яким задоволено позов ОСОБА_2 до неї та зобовязано усунути перешкоди в користуванні належними позивачу на праві власності 8/25 частинами житлового будинку шляхом відновлення перегородки з дверним отвором в кімнаті 1-3 площею 7,4 кв. м. в будинку №11 по тупику Шевченка в м. Вінниці, вона дізналася, що частина її власності, а саме кімнати 1-5 в будинку за вказаною адресою, належить відповідачеві.

Так, згідно з приміткою до договору купівлі-продажу будинку від 6 липня 1983 року, укладеного між батьком позивачки ОСОБА_4 та відповідачем ОСОБА_2 в постійне користування останньої відійшла зокрема кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11.

Вона ж стала власником 17/25 часток житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель в порядку спадкування за законом після ОСОБА_4 згідно із свідоцтвом про право на спадщину, виданим першою Вінницькою державною нотаріальною конторою 20 жовтня 2006 року. До складу спадкового майна увійшли: житловий будинок «А», 1957 року побудови, цегляний, сіни «а», вбиральня «Ж», огорожа №1-№5.

Оскільки кімната 1-3 зазначена в примітці до договору купівлі-продажу від 6 липня 1983 року через помилку нотаріуса чи бюро технічної інвентаризації, а сторони договору насправді не мали наміру на її відчуження, про що свідчить той факт, що відповідач впродовж 27 років кімнатою не користувалася та не предявляла ніяких претензій з цього приводу, ОСОБА_3 просила визнати договір купівлі-продажу від 6 липня 1983 року частково недійсним, а саме, в частині «Примітка»: в постійне користування покупця відійшли: кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11.

Крім того, у звязку з правомірністю набуття позивачкою права власності на кімнату 1-5 (кухня) в будинку «А», розташованому за вищевказаною адресою, та оспорюванням її права з боку відповідача, ОСОБА_3 просила визнати за нею право власності на зазначену кімнату та зобовязати КП «Вінницьке МБТІ»зареєструвати право власності на кімнату в порядку спадкування.

В подальшому позивач подала заяву про зменшення розміру позовних вимог (а.с. 60), згідно з якою не підтримувала більше вимог про зобовязання КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації»зареєструвати за нею право власності.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 23 січня 2012 року позов задоволено. Визнано договір купівлі-продажу від 6 липня 1983 року частково недійсним, а саме в частині «Примітка»: в постійне користування покупця відійшли: кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11. Визнано за ОСОБА_3 право власності на кімнату 1-5 (кухня) в зазначеному будинку.

Не погодившись з рішенням, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, і невідповідність висновків суду обставинам справи, просила рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_5 вимоги апеляційної скарги підтримала і просила задовольнити, а позивач ОСОБА_3 і її представник адвокат ОСОБА_6 просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення вимог апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження в справі в частині вимог про визнання недійсним положення договору купівлі-продажу з наступних підстав.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 310 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі або залишенням заяви без розгляду з підстав, визначених статтями 205 і 207 цього Кодексу.

Суд на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у звязку з відмовою від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

Сторонами в цивільній справі є позивач і відповідач (ст. 30 ЦПК України), предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, відносно якої суд має ухвалити рішення, а підставою позову визнають обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги (ст. 119 ЦПК України).

В матеріалах справи (а.с. 46-47) наявна зустрічна позовна заява від 28 квітня 2009 року ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 8/25 часток жилого будинку з відповідною часткою господарських будівель, розташованого за адресою: м. Вінниця, тупик Шевченко, 11 від 6 липня 1983 року, який був укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в частині переходу в постійне користування покупця за договором кімнати 1-3.

Як і в позовній заяві, поданій ОСОБА_3 до суду в жовтні 2011 року, в якості підстави для визнання договору купівлі-продажу від 6 липня 1983 року частково недійсним, позивач вказувала на те, що правочин не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а поведінка сторін після його вчинення свідчила про їх справжню волю і помилковість вказівки в примітці договору на передання в користування згідно з ним кімнати 1-3.

Таким чином, сторони, предмет і підстава зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 від 28.04.2009 року та від 31.10.2010 року співпадають в частині вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу переходу в постійне користування кімнати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 13 грудня 2010 року в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу частини будинку в частині переходу у постійне користування кімнати відмовлено.

Дане рішення набрало законної сили і виконане в частині зобовязання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належними їй на праві власності 8/25 частинами житлового будинку з господарським будівлями та спорудами №11 по тупику Шевченка в м. Вінниці, шляхом зобовязання ОСОБА_3 відновити перегородки з дверним отвором в кімнаті 1-3 площею 7,4 кв. м., який існував на момент купівлі-продажу 6 липня 1983 року (а.с. 93).

Суд першої інстанції на зазначені обставини уваги не звернув і всупереч вимогам п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України не задовольнив клопотання представника відповідача, яке є в матеріалах справи (а.с. 44) і не закрив провадження у справі в цій частині.

Поєднання позовної вимоги, яка вже була предметом судового розгляду з іншою вимогою про захист права власності шляхом його визнання не змінює правового характеру зазначеної вимоги і не може бути підставою для її повторного розгляду, оскільки це суперечить принципу обовязковості судових рішень, встановленому ст. 14 ЦПК України.

Згідно з ч. 2 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту ж саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

За таких обставин рішення суду в частині задоволення вимог про визнання недійсним положення примітки договору купівлі-продажу від 6 липня 1983 року залишатися в силі не може і підлягає скасуванню із закриттям провадження в справі.

Враховуючи викладене вище, керуючись п. 2 ч. 1 ст. 205, ст. 303, 304, 307, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Вінниці в частині визнання недійсним положення примітки договору купівлі-продажу від 6 липня 1983 року, згідно з якою в постійне користування покупця відійшла кімната 1-3 житлового будинку «А», розташованого в м. Вінниці по тупику Шевченка, під номером 11 скасувати, а провадження в цивільній справі в цій частині закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_8
Судді: (підпис) (підпис)ОСОБА_9 ОСОБА_10
«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.