Справа № 2-7/12
Саратський районний суд Одеської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 березня 2012 року року Саратський районний суд Одеської областї у складі:

судді Кожокар Т.Я.,

при секретарі Златової Н.П.,

за участю позивачів: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника позивача ОСОБА_1 адвоката Перепелиці А.Ф.,

представника відповідача ВАТ "Одесаобленерго" Каракаш О.М.,

представника відповідача ДП "Одеська залізниця" Слюсаря М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Сарата цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до відкритого акціонерного товариства "Одесаобленерго", ОСОБА_6, приватного акціонерного товариства „Страхова компанія "Провідна", державного підприємства "Одеська залізниця" про стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

позивачі звернулися з даним позовом до суду до відповідачів ВАТ «Одесаобленерго», ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди. Під час розгляду справи, до участі в справі були залучені співвідповідачі ПАТ «Страхова компанія «Провідна» та ДП «Одеська залізниця».

В обгрунтування своїх вимог позивачі зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідач ОСОБА_6, керуючи автомобілем УАЗ-3153, держзнак НОМЕР_2, який належав ВАТ «Одесаобленерго», під час виконання своїх трудових обов*язків, на 121-му кілометрі залізничного переїзду с.Кулевча Саратського району Одеської області здійснив зіткнення з локомотивом 2ТЕ-116 вантажного поїзду НОМЕР_3 під керуванням машиніста ОСОБА_7 Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля УАЗ ОСОБА_8, чоловіку та батькові позивачів, були спричинені тілесні ушкодження, що призвели до його смерті. Дорожньо-транспортна пригода сталася з вини водія Саратського РЕМ ВАТ «Одесаобленерго» ОСОБА_6, якого вироком Саратського районного суду було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України.

Позивачам, як рідним (доньці, дружині) загиблого було спричинено моральну шкоду, яка полягає в суттєвих фізичних та моральних стражданнях, пов'язаних з втратою рідної людини. Крім того, все це поставило їх сім'ю в скрутне матеріальне становище‚ що також завдає їм фізичних та душевних страждань, неможливістю продовження активного громадського життя, порушення стосунків з іншими людьми та призвело до настання інших негативних наслідків.

У зв*язку з тим, що водій ОСОБА_6 під час скоєння ДТП керував джерелом підвищеної небезпеки, який належав ВАТ «Одесаобленерго», позивачі просили стягнути з ВАТ «Одесаобленерго» компенсацію моральної шкоди у розмірі 25 тисяч гривень, на користь кожної.

Під час розгляду справи позивачі збільшили позовні вимоги, просили стягнути з ВАТ «Одесаобленерго» компенсацію моральної шкоди, по 100000 гривень на користь кожної з них.

Збільшення позовних вимог обґрунтували тим, що після загибелі їх батька та чоловіка був порушений їх звичний життєвий устрій. До цього часу вони знаходяться у сильному душевному та психологічному потрясінні. Загиблий ОСОБА_8 був єдиним годувальником у сім'ї, який отримував пристойну заробітну плату за рахунок чого, їх сім'я могла прогодуватись. Після його загибелі в сім'ї склалося скрутне матеріальне становище: дружина отримує заробітну плату 2000 гривень, дочка є студенткою, стипендію не отримує. Позивач ОСОБА_1 розраховувала після

- 2 -

закінчення навчання на допомогу свого батька в подальшому працевлаштуванні, а після його загибелі, вимушена розраховувати тільки на себе з приводу чого, постійно нервує та переживає. Крім цього, 11 грудня 2007 року та 9 липня 2008 року, загиблий ОСОБА_8 отримав у банківських установах два грошових кредити на загальну суму 43850,00 гривень зі строком погашення боргу до 11 грудня 2011 року. Після його смерті, зобов'язання за кредитними договорами перейшли до позивача ОСОБА_2, яка була вимушена позичати гроші у рідних та знайомих, накопивши таким чином велику кількість боргів, за які продовжує розраховуватися до цього часу.

У судовому засіданні позивачі підтримали збільшений позов, просили задовольнити його у повному обсязі, надавши пояснення відповідно до поданої заяви.

Представник відповідача «Одесаобленерго» позов не визнав, заперечував проти його задоволення з підстав викладених у письмових заперечення проти позову. Зокрема зазначив, що позивачі не подали жодних доказів, які б підтвердили розмір завданої моральної шкоди, в тому числі і збільшеного розміру. З приводу перебування позивачів у скрутному матеріальному становищі представник відповідача зазначив, що після смерті загиблого ОСОБА_8, позивачам за ст.ст. 33,34 Закону України «Про обов*язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві…» було виплачено більш 400000 гривень, позивачу ОСОБА_1 до цього часу виплачуються щомісячні страхові виплати з індексацією доходів, у розмірі 2292.87 грн. Також після смерті загиблого, позивачі придбали квартиру у м. Одеса. Крім того, відповідач вважає, що моральну шкоду позивачам, у межах ліміту відповідальності повинна відшкодувати страхова компанія «Провідна» за договором обов*язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 22 травня 2008 року, який було укладено між ВАТ "Одесаобленерго" та страховою компанією «Провідна». ВАТ «Одесаобленерго» повинно бути звільнено від відшкодування шкоди на підставі ч.5 ст. 1187 ЦК України, оскільки шкоду було завдано внаслідок непереборної сили.

Відповідач ОСОБА_6, будучи належним чином повідомлений про дату, місце та час розгляду справи до суду не з*явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, оскільки є інвалідом 1 групи, потребує стороннього догляду.

Представник співвідповідача СК «Провідна» подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов не визнав, з підстав, викладених у письмових заперечення. Зокрема зазначив, що моральна шкода у межах ліміту відповідальності за договором страхування відшкодовується потерпілому, у даному випадку ОСОБА_8, а позивачі не є потерпілими за договором страхування.

Представник співвідповідача ДП «Одеська залізниця» позов не визнав, заперечував проти стягнення моральної шкоди з підприємства «Одеська залізниця». Дорожньо-транспорта пригода, внаслідок якої загинув ОСОБА_1 сталася з вини водія ОСОБА_6, якого було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 УК України. У порушенні кримінальної справи відносно машиніста локомотиву ОСОБА_7 було відмовлено за відсутністю у його діях складу злочину, тому вважає, що підстави для стягнення моральної шкоди з «Одеської залізниці» відсутні.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, моральна шкода підлягає стягненню з відповідача ВАТ «Одесаобленерго», з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкода завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно з ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 є дочкою та дружиною ОСОБА_8, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвом про народження (а.с.5).

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

- 3 -

Вироком Саратського районного суду Одеської області від 12 січня 2011 року було встановлено, що водій ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, об 11:50 годині, керуючи автомобілем «УАЗ 3153» державний реєстраційний номер НОМЕР_2, який належить Ізмаїльским електричним мережам ВАТ «Одесаобленерго», на 121 кілометрі залізничного переїзду с. Кулевча Саратського району Одеської області, порушив п.п. 10.1, 20.2 Правил дорожнього руху України та скоїв зіткнення з локомотивом 2ТЕ-116, вантажного потягу НОМЕР_3 під керуванням машиніста ОСОБА_7 Внаслідок ДТП пасажиру автомобіля УАЗ ОСОБА_8 були спричинені тяжкі тілесні ушкодження, що призвели до його смерті. Цим же вироком, який набув чинності, ОСОБА_6 було визнано винним у скоєні злочину, передбаченого ч.2 ст. 286 УК України та призначено покарання у вигляді 4 років позбавлення волі, з позбавленням права керування транспортними засобами на 2 роки. На підставі ст.ст. 75,76 КК України, засудженого було звільнено від відбування покарання, з випробувальним терміном 1 рік 6 місяців. Позов потерпілих ОСОБА_2, ОСОБА_1 було задоволено частково, з ВАТ «Одесаобленерго» на користь позивачів було стягнуто по 20000 гривень компенсації моральної шкоди (а.с. 23-24).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 березня 2011 року, вирок Саратського районного суду від 12 січня 2011 року в частині призначення покарання було залишено без змін. В частині розв*язання цивільного позову було скасовано, матеріали направлено до суду на новий розгляд у порядку цивільного судочинства (а.с.27).

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання, або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Стаття 23 ЦК України визначає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у … душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв*язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім*ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р., "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами, що відповідач ОСОБА_6 перебував у трудових відносинах з відповідачем ВАТ «Одесаобленерго. ІНФОРМАЦІЯ_1, водій ОСОБА_6 керуючи джерелом підвищеної небезпеки, що належав на праві власності ВАТ «Одесаобленерго» порушив Правила дорожнього руху України, внаслідок чого сталася дорожньо-транспортна пригода, що призвела до смерті батька та чоловіка позивачів - ОСОБА_8

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівникам під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Оскільки шкоду позивачам було завдано працівником відповідача ВАТ «Одесаобленерго» під час виконання ним трудових обов*язків, суд вважає, що компенсацію моральної шкоди на користь позивачів необхідно стягнути з ВАТ «Одесаобленерго».

Визначаючи розмір грошової компенсації моральної шкоди, суд враховує характер, обсяг,

- 4 -

глибину та тривалість завданих позивачам моральних страждань: через смерть близької людини позивачі пережили нервове потрясіння, були позбавленні піклування, турботи чоловіка та батька дочка, був порушений їх звичний життєвий устрій, нормальні життєві зв*язки, тому суд вважає за необхідне стягнути з ВАТ «Одесаобленерго» на користь ОСОБА_1 20000 гривень, на користь ОСОБА_2 20000 гривень.

Твердження відповідача ВАТ «Одесаобленерго» про те, що ВАТ слід звільнити від відшкодування завданої шкоди, оскільки шкоду було завдано внаслідок непереборної сили суд вважає не обгрунтованими. Як зазначив представник ВАТ «Одесаобленерго», одним із визначень непереборної сили є надзвичайні та непередбачувані обставини поза контролем перевізника (власника), наслідків яких не можна було уникнути навіть при докладанні найбільших зусиль. Натомість, як було встановлено вироком суду у вищезазначеній кримінальній справі, дорожньо-транспортна пригода сталася у зв*язку з порушенням водієм чинних на транспорті правил, а не внаслідок непереборної сили. При належному дотриманні водієм вимог п.п.10.1, 20.2 Правил дорожнього руху України, ОСОБА_6 мав технічну можливість уникнути зіткнення з локомотивом (а.с. 25).

Відповідно до ст. 3 Закону України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

За змістом ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й моральну шкоду.

Твердження представника ВАТ «Одесаобленерго» про те, що моральну шкоду у розмірі 5100 гривень слід стягнути на користь позивачів з страхової компанії «Провідна», суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідно до п.1.3 ст.1, п. 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов*язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»та п. 8.3 Генерального договору, моральна шкода відшкодовується потерпілим. Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_1 не є потерпілими за договором страхування у розумінні вказаних норм закону.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 60, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст. ст. 1167, 1168,1172, 1187 ЦК України, Законом України "Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", Постановою Пленуму Верховного суду України № 6 від 27 березня 1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", Постановою Пленуму Верховного суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди",

суд

В И Р І Ш И В :

позов задовольнити частково. Стягнути з відкритого акціонерного товариства "Одесаобленерго" на користь ОСОБА_2 двадцять тисяч гривень, ОСОБА_1 двадцять тисяч гривень.

У задоволенні іншої частини позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Одеської області, протягом десяти днів з дня його проголошення, через Саратський районний суд Одеської області.

Суддя Т. Я. Кожокар