У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: представника позивача КП «ЖКС Вузівський» ОСОБА_2

та відповідачки ОСОБА_3.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року за позовом Комунального підприємства «Житлово-комунальний сервіс «Вузівський» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, -

в с т а н о в и л а:

14 квітня 2011 року КП «ЖКС «Вузівський» звернулось до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_3 є власником, зареєстрована та проживає в квартирі №53 будинку №31 корпус «А» по вул. Академіка Корольова в м. Одесі.

Зазначений будинок обслуговується КП «ЖКС «Вузівський», згідно з рішенням Одеської міської ради від 05 квітня 2007 року, а отже здійснює функції виконавця робіт з утримання будинків, споруд і прибудинкових територій, приймає на баланс житлові будинки, їх інженерне обладнання. Позивач КП ЖКС «Вузівський» виконує свої зобовязання у повному обсязі, надаючи відповідачці ОСОБА_3 відповідні житлово-комунальні послуги, що підтверджується розрахунком, наданим позивачем. Відповідачка ОСОБА_3 споживає послуги з утримання будинку, споруд та прибудинкової території, але оплату за надані послуги не здійснює, у звязку з чим у неї виникла заборгованість перед позивачем у сумі 1 702, 36 гривень. На підставі викладеного та з наведених у позовній заяві підстав підприємство позивача звернулося до суду із позовом, та просило його задовольнити.

В судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на те, що вона не укладала договору з позивачем КП «ЖКС «Вузівський» про надання послуг з утримання будинків, споруд та прибудинкової території. На думку відповідачки, КП «ЖКС «Вузівський» деяких видів передбачених послуг не надає взагалі, а ті, які надаються - неякісні і надаються невчасно, а також вважає, що розрахунки вартості послуг необґрунтовані та просила суд відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «ЖКС «Вузівський» заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 1 286, 23 гривень та витрати на ІТЗ у розмірі 30 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, та її пояснення на апеляційну скаргу, а також заперечення на апеляцію представника КП «ЖКС «Вузівський» ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачка ОСОБА_3 є власником, зареєстрована та проживає в квартирі №53 будинку №31 корпус «А» по вул. Академіка Корольова в м. Одеса.

Будинок №31 корпус «А» по вул. Академіка Корольова в м. Одеса в якому розташована квартира відповідачки, є багатоповерховим і обслуговування будинку та прибудинкової території здійснює КП «ЖКС «Вузівський», засновником якого є Одеська міська рада на підставі додатку №1 до рішення виконкому Одеської міської ради №1212 від 28.10.2008 року.

Позивач стверджує, що відповідачка ОСОБА_3 кошти за надані комунальні послуги по обслуговуванню будинку та прибудинкової території не сплачує, у звязку з чим, станом на 01.02.20011 року в неї виникла заборгованість перед підприємством позивача за користування вказаними послугами.

Однак відповідачка ОСОБА_3 проти позову заперечувала пояснюючи, що вона не укладала з позивачем будь-яких договорів про надання комунальних послуг, тому вважала позов не обґрунтованим, крім того позивачка вважає, що за власний рахунок проводить обслуговування квартири та прибудинкової території, тому позивач повинен був зарахувати ці кошти до розрахунків за оплату комунальних послуг та не стягувати з неї ці суми.

Проте, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив законне і обґрунтоване рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому з доводами відповідача судова колегія погодитись не може, виходячи з наступного.

Статтями 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначені обов'язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, обов'язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг підготовленого виконавцем на основі типового договору, а також оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом, а обов'язком виконавця - надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов'язок власника квартири укласти договір про надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено також пунктом 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 572 від 8 жовтня 1992 року.

Таким чином, необхідність укладення договору про надання житлово-комунальних послуг передбачена законом і його укладення визначено як обов'язок, а не як право сторін.

Переглядаючи судове рішення в межах, встановлених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що позивач обґрунтовано звернувся з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за обслуговування будинку та прибудинкової території, тобто правомірно.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 стверджує, що вона не згодна з розміром та порядком начислення і сплати комунальних послуг за обслуговування будинку та прибудинкової території, оскільки вважає їх необґрунтованими, крім того ці вимоги не ґрунтуються на законі, оскільки між сторонами відсутні договірні відносини від укладання яких позивач ухиляється.

Ці твердження не відповідають дійсності, оскільки відповідачкою ОСОБА_3 не надано суду будь яких належних та допустимих доказів щодо відмови КП ЖКС «Вузівський» від укладання договору про надання послуг по обслуговуванню будинку та прибудинкової території, оскільки відповідачка не довела суду, що для вирішення цього питання зверталась до підприємства позивача з такою пропозицією.

Таким чином, дії КП «ЖКС Вузівський» щодо стягнення оплати за надані комунальні послуги є правомірними, так як були проведені на виконання нормативно - правових актів, які відповідно до Конституцій України є обов'язковими для виконання.

З огляду на наведене, апелянт не надала суду будь-яких належних і допустимих доказів в підтвердження того факту, що вона не повинна сплачувати за комунальні послуги, які надає їй підприємство позивача, немає таких доказів і в матеріалах справи, тому вказані твердження є неспроможними.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що правові підстави для задоволення позову про стягнення заборгованості законні, та обґрунтовано задовольнив позов частково, з урахуванням строку позовної давності щодо стягнення суми заборгованості за користування відповідачкою холодною водою.

Отже, судова колегія вважає, що доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: підпис ОСОБА_4

ОСОБА_5

ОСОБА_1

Копія вірна: суддя М.М. Драгомерецький