АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Тамакулової В.О., Болтунової Л.М.,

при секретарі: Коляда О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Виконавчого комітету Жовтневої районної у м. Дніпропетровську ради, Дніпропетровської міської ради, третя особа: Комунальне підприємство «Дніпропетровське міжміське бюро технічної Інвентаризації», про визначення розміру земельної ділянки та припинення права володіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

В червні 2011 року позивачка звернулася до суду з таким позовом посилаючись на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року за нею зареєстровано після смерті її чоловіка право власності на нерухоме майно в домоволодінні по вул. Мандриківська, 96 в м. Дніпропетровську на земельній ділянці площею 435 кв.м., де нею з чоловіком ще при його житті самовільно без дозволу органів місцевого самоврядування були прибудовані деякі господарські споруди з внесенням до технічного паспорту, які за висновком бюро технічної інвентаризації мають задовільний стан, але в реєстрації її права власності було відмовлено за відсутності документів про право власності на землю, фактичний розмір якої становить 778,75 кв.м. та якою вона користується більше 25 років. При цьому на цій земельній ділянці по сусідству раніше існував самовільно збудований житловий будинок по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську, якій на цей час зруйнувався, а її власниця в 1976 році виїхала на інше місце проживання і померла, тому вона позивачка з 1980 року фактично користується всією земельною ділянкою і згідно ст.344 ЦК України та ст.119 ЗК України має право на одержання її у власність за набувальною давністю. З таких підстав позивачка просила суд визнати, що площа її земельної ділянки складає 778,75 кв.м., припинити право володіння земельною ділянкою по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську колишніх користувачів, анулювати усі документи на це домоволодіння та приєднати цю ділянку у розмірі 343,75 кв.м. до її земельної ділянки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду і задовольнити її позов.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно ч.1 ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. А відповідно з п.г) ч.1 ст.121 цього Кодексу громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для будівництва і обслуговування жилого будинку в містах в розмірі не більше 0,10 гектара.

Разом з тим за змістом п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України таке право в особи може виникнути не раніше 1 січня 2017 року.

За статтями 26,33 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин є виключною компетенцією сільських, селищних, міських рад; до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать, зокрема: підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо вилучення (викупу), а також надання під забудову та для інших потреб земель, що перебувають у власності територіальних громад; підготовка висновків щодо надання або вилучення в установленому законом порядку земельних ділянок, що проводиться органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.

Розпорядження землями територіальних громад, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та надання їх у користування юридичних осіб належить до повноважень відповідних сільських, селищних, міських рад; громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органа виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом (статті 12, 116, п.п. 6,7 ст.118 ЗК України).

Як правильно встановлено судом, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.04.2006 року позивачці на праві власності належить домоволодіння по вул. Мандриківська, 96 в м. Дніпропетровську, розташоване на земельній ділянці площею 435 кв.м., що підтверджується технічним паспортом, виготовленим станом на 25.08.2010 року (а.с.9-14).

Позивачка в підтвердження фактичного розміру її земельної ділянки 778,75 кв.м. посилається на складений 09.12.1999 р. інженером ТОВ фірми «Геора» акт встановлення меж земельної ділянки в натурі, але цей акт не затверджений відповідною посадовою особою, не містить печатки і необхідних обовязкових реквізитів (а.с.26-27), а інших відповідних доказів такого розміру своєї земельної ділянки позивачка суду не надала.

За повідомленням Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної Інвентаризації» від 16.09.2011 р. №11294 право власності на домоволодіння по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську станом на 16.09.2011 р. не зареєстровано (а.с.68).

Протягом 2000-2010 років позивачка зверталася до Дніпропетровської міської ради з заявами про виділення їй земельної ділянки по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську площею 0,0343 га, за результатами розгляду яких їй були надані відповіді про неможливість надання цієї земельної ділянки з наступною приватизацією з урахуванням містобудівних факторів реконструкції району та у звязку з забороною виділення земельних ділянок для ведення городництва із земель несільськогосподарського призначення (а.с.38-42,46,48).

При цьому позивачка доказів про порушення її законних прав на отримання спірної земельної ділянки зі сторони органів місцевого самоврядування в суді не навела, а заявляючи позовні вимоги про припинення права володіння земельною ділянкою по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську колишніх користувачів та анулювання всі документів на це домоволодіння не зазначила і не надала суду відповідних документів, на підставі яких надавалося і належить вказане майно іншим особам.

Крім того, надання в користування земельної ділянки, що перебуває у власності або в користуванні інших осіб, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому ЗК України, про що позивачка вимог до таких осіб не заявляла.

За таких обставин дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позовних вимог суд обґрунтовано на підставі ст.ст.15,344 ЦК України, ст.ст.118,119,121 ЗК України відмовив у їх задоволенні.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про доведеність її позовних вимог та наявність у неї законного права на сусідню земельну ділянку по вул. Мандриківська, 94 в м. Дніпропетровську не ґрунтуються на матеріалах справи та фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь і переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалися на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні у судовому засіданні відповідно до вимог ст.212 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: