У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі

суддів: Хилевича С.В., Малько О.С., Шимківа С.С.

секретар судового засідання Панас Б.В.

за участю відповідача і представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства „Рівнеазот на рішення Рівненського міського суду від 8 листопада 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства „Рівнеазот до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги, суми інфляційних нарахувань і трьох відсотків річних за весь час прострочення ,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 8 листопада 2012 року Публічному акціонерному товариству „Рівнеазот (далі - ПАТ „Рівнеазот) відмовлено у задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_2.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на порушення норм процесуального права і незастосування норм матеріального права, які підлягали застосуванню.

На її обґрунтування вказувалось про неврахування розяснень п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 „Про судове рішення у цивільній справі та правових позицій Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ щодо права суду відмовити в позові лише після встановлення доведеності та обґрунтованості позову.

Зазначав, що між сторонами існують зобовязальні відносини з приводу житлово-комунальних послуг, у звязку з чим за відповідачем, особовий рахунок 1623, рахується з 12.08.2004 року 2 677, 59 гривень заборгованості.

Вважав, що перебіг позовної давності відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перервано в грудні 2005 року сплатою ОСОБА_2 1 135, 45 гривень на користь позивача в рахунок погашення заборгованості.

Та обставина, що підпис відповідача у договорі про реструктуризацію заборгованості за житлові послуги їй не належить, свідчить про поважність причин пропуску ПАТ „Рівнеазот позовної давності. Так, позивачу до дачі експертом свого висновку не було відомо про цей факт, тому при зверненні до суду він був переконаний, що відносини між сторонами тривають, ґрунтуючись на правочині.

З цих міркувань просить скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким позов ПАТ „Рівнеазот задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ПАТ „Рівнеазот, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи позивачу у задоволенні вимог, суд першої інстанції правильно виходив з їх обґрунтованості та доведеності, однак у звязку з пропуском ПАТ „Рівнеазот позовної давності підстав для захисту його субєктивного права не знайшов.

Матеріалами справи встановлено, що належна на праві власності відповідачу квартира АДРЕСА_1 до 25 лютого 2004 року перебувала разом з цим житловим будинком на балансі ПАТ „Рівнеазот. До моменту передачі будинку у власність Рівненської міської ради позивач забезпечував проживання і перебування осіб в будинку через надання комунальних послуг, послуг з утримання будинку і споруд та прибудинкових територій.

Станом на 1 серпня 2004 року за ОСОБА_2 рахувалося 3 813, 04 гривень заборгованості за надані позивачем житлово-комунальні послуги, з яких 1 135, 45 гривень сплачено відповідачем у грудні 2005 року.

Статті 66, 67 і 68 ЖК України встановлюють обовязок наймача своєчасно вносити квартирну плату і оплачувати надавані комунальні послуги.

Згідно з п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України „Про житлово-комунальні послуги споживач зобовязаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом або договором.

За таких обставин ОСОБА_2 порушено свої зобовязання з оплати надаваних позивачем житлово-комунальних послуг, унаслідок чого виникла заборгованість у сумі 2 677, 59 гривень (3 813, 04 гривень 1 135, 45 гривень), яка підлягає стягненню на користь позивача. Також ПАТ „Рівнеазот правильно нараховані відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України і 3 780, 75 гривень індексу інфляції за весь час прострочення та 582, 37 гривень трьох процентів річних від простроченої суми.

Як убачається, перебіг позовної давності розпочався у грудні 2005 року, а тому згідно зі ст. 257 ЦК України трирічний строк, установлений законом для захисту цивільного права, скінчився у грудні 2008 року. До суду ж позивач звернувся 29 листопада 2011 року (а.с. 1).

Правила ч. 4 ст. 267 цього Кодексу визначають як підставу для відмови в позові сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі.

Судом першої інстанції при вирішенні спірних відносин вірно враховано наявність клопотання ОСОБА_2 про застосування позовної давності (а.с. 18). Так, правила про позовну давність повинні застосовуватися лише тоді, коли буде доведено існування самого субєктивного права. Тому в разі відсутності такого права або коли воно ніким не порушене, позов не підлягає задоволенню не з причин пропуску позовної давності, а по суті заявленої вимоги.

Доводи апеляційної скарги про відсутність в оскаржуваному рішенні висновків про доведеність позову та про поважність причин пропуску позовної давності спростовуються матеріалами справи та правильним застосуванням місцевим судом вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України - ухвалення судом рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства „Рівнеазот відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 8 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: