Апеляційний суд міста Києва
Справа №22- 5100 Головуючий у 1-й інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач Волошина В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 травня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Кулікової С.В.

при секретарі Орленко Т.А.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 25 січня 2011р. в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_3 , про стягнення суми.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

Встановила:

У липні 2010р. позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заподіяних збитків та моральної шкоди., мотивуючи свої вимоги тим, що вони з відповідачем перебували у шлюбі , у якому придбали автомобіль «Фольксваген Пасат варіант» 1781 , д.н. НОМЕР_1. Проте, ще до того як вони розлучилися, відповідач без згоди позивача продав автомобіль ОСОБА_3 . Посилаючись на п.30 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007р. № 11 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , вважає, що поділу підлягає ринкова вартість зазначеного автомобіля, яку зазначає - 19 660 доларів США , згідно бюлетеню автотоварознавця за вересень 2008р., що на день продажу 10.10.2008р. становило 96 923,80 грн. Отже, просила відшкодувати половину вартості автомобіля 48 461, 90 грн. та стягнути з відповідача моральну шкоду - 8 000 грн.

Рішенням Соломянського районного суду м.Києва від 25 січня 2011р. позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача на користь позивача компенсацію у розмірі половини ринкової вартості автомобіля «Фольксваген Пасат Б5 варіант» 2001 року випуску ( двигун 1,8Т), станом на 10.10.2008р., що складає 48 433,39 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача на користь позивача судові витрати 604,33 грн.

Не погодившись із рішенням суду відповідач подав на нього апеляційну скаргу та просив рішення суду скасувати та призначити автотоварознавчу експертизу, з метою встановлення ринкової вартості спірного автомобіля. Вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального права. Зокрема зазначав, що бюлетень автотоварознавця наданий позивачем в якості підтвердження ринкової вартості спірного автомобіля, не є належним доказом, а тому мас місце порушення вимог ст.ст. 58,60 ЦПК України. Зазначений висновок суду у рішенні про те, що не було заявлено клопотання про призначення автотоварознавчої експертизи не відповідає дійсності, оскільки відповідачем було заявлено в ході судового розгляду усне клопотання про проведення експертизи, на що суд не відреагував. Окрім того, судом не було враховано доказів наданих 3-ою особою.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За правилами ч.1 ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В силу ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що спірний автомобіль набутий під час шлюбу, а тому є спільною власністю подружжя, кожен з подружжя має рівні права на спільно нажите майно. За таких обставин з відповідача підлягає стягненню на користь позивача половина вартості проданого без згоди дружини спірного автомобіля, виходячи з ринкової ціни згідно Бюлетеня авто товарознавця за вересень 2008р.

Таких висновків суд дійшов керуючись вимогами матеріального - ст.ст. 60-70 СК України та процесуального права.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.11.1994 р. по 24.02.2009 р.

Як вбачається з матеріалів справи під час шлюбу сторонами за спільні кошти було придбано автомобіль «Фольксваген Пасат варіант» 1781 , д.н. НОМЕР_1, 2001 року виробництва , що підтверджується копією Біржової угоди від 12.04.2006р. ( а.с.39), зареєстрований на імя відповідача.

09 жовтня 2008р. відповідач продав вказаний автомобіль ОСОБА_3, згідно біржової угоди р/№ 083891 ( а.с.38)

Належної згоди на продаж спірного автомобіля відповідач у позивача не отримав, що не заперечувалось сторонами по справі.

За правилами ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Частина 1 ст.65 СК України передбачає, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

Розглядаючи спір судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Визначаючи розмір компенсації, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки після реалізації спільного майна подружжя, яке було відчужене без її згоди та покладаючи обов'язок по її відшкодуванню у розмірі 48 433,39 грн. на відповідача суд достатньо врахував роз'яснення п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

В силу ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В розумінні вищезазначеної норми права відповідач при відчужені спільного майна подружжя, а саме спірного автомобіля не надав суду доказів, що таке мало місце за спільною згодою з позивачкою і що кошти від реалізації автомобіля були витрачені сторонами в інтересах сімї. А згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оскільки відповідач при розгляді справи в суді оспорював вартість автомобіля, яку надала позивачка і яка була покладена в основу рішення, то за клопотанням відповідача по справі призначалась автотоварознавча експертиза і своїм висновком експерт підтвердив вартість автомобіля, яку визначила позивачка.

А тому, зваживши на наведене, судова колегія вважає , що розмір компенсації судом першої інстанції визначений правильно.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Соломянського районного суду м.Києва від 25 січня 2011р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: