Справа № 2-4597/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17.12.2012 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Ваврушак Н. М.,

при секретарі Плотнікової Т.Б.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсним. В обґрунтування позову вказав, що він уклав кредитний договір та договір застави транспортного засобу. Вважає договори є недійсними з підстави невідповідності договору про надання споживчого кредиту нормам закону, а саме тому, що відповідач самостійно прийняв рішення про збільшення кредитної ставки, не повідомив про це позивача, а також прийняв міри для дострокового звернення стягнення на предмет застави незважаючи на те, що строк дії кредитного договору не сплинув, та порушив ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів»оскільки умови кредитного договору є несправедливими. Наполягає на тому, що у разі визнання основного договору недійсним, то і договір що забезпечує його виконання є недійсним.

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засідання позов підтримала, просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини вказані у позові. Додатково вказала, що позивач хвора людина і з цієї причини не може виконувати умови договору.

Представник відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс»до суду не зявилися, надали до суду письмові заперечення. Зазначили, що договори з позивачем укладалися добровільно, він їх виконував, але після вересня 2011 року позивачем припинено виконання умов договору.

Судом встановлено, що між ТОВ «ПростоФінанс»та позивачем ОСОБА_2 13 серпня 2008 року укладено Кредитний договір №7 (надалі - Кредитний договір).

Відповідно до п. 2.8.3. Кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом може бути змінено в сторону збільшення у випадку якщо середньоарифметичне значення курсу національної валюти України по відношенню до долара США, встановленого Національним банком України, протягом 1 (одного) місяця зросте більш ніж на 3 (три) відсотки в порівнянні з курсом національної валюти до долара США, встановленого Національним банком України на момент укладання Кредитного договору. При цьому кредитодавець має право відповідно змінити розмір відсоткової ставки за користування кредитом, а саме: пропорційно до зміни курсу національної валюти України до долару США.

Згідно до ст. 651 та ст. 654 Цивільного кодексу України внесення змін до Кредитного договору щодо збільшення процентної ставки може відбуватися виключно за згодою сторін та в такій самій формі, що й укладено договір, що змінюється, якщо інше не встановлено договором.

Кредитним договором встановлено, що у випадку зміни розміру процентної ставки Кредитодавець надсилає Позичальнику письмове повідомлення про відповідну зміну розміру процентної ставки за кредитом та новий Графік платежів, в якому визначаються щомісячні платежі, розраховані за новою процентною ставкою.

Згодою Позичальника на зміну процентної ставки по Кредитному договору та на відповідну зміну Графіку платежів є здійснення Позичальником чергового щомісячного платежу у розмірі згідно до нового Графіку, який надсилається ТОВ «ПростоФінанс»разом із відповідним письмовим повідомленням за адресою Позичальника, зазначеною в Кредитному договорі.

Можливість надання Позичальником згоди на внесення змін до Кредитного договору щодо збільшення процентної ставки у такий спосіб передбачена Цивільним кодексом України (п.2 ст.642), яка встановлює можливість прийняття Позичальником пропозиції укласти договір (в даному випадку ОСОБА_4 ТОВ «ПростоФінанс»щодо збільшення процентної ставки (надалі - ОСОБА_4) вчиненням Позичальником певної дії, відповідно до вказаних у ОСОБА_4 умов.

Таким чином, відповідно до Кредитного договору внесення змін до Кредитного договору щодо збільшення процентної ставки відбулося не в односторонньому порядку, а шляхом направлення ТОВ «ПростоФінанс»відповідної пропозиції на адресу Позичальника, позивача по справі, та прийняттям ним зазначеної пропозиції шляхом вчинення платежу згідно з новим Графіком. Починаючи з 11 грудня 2009 року до банку надходили грошові кошти від позивача за новим Графіком від 26 грудня 2008 року.

Виходячи із зазначеного та у зв'язку з настанням подій, передбачених п.2.8.3. Кредитного договору, в грудні 2008 року відповідач, відповідно до порядку, визначеного вказаним пунктом договору, було направлено Позивачеві ОСОБА_4 №7 про збільшення процентної ставки за користування кредитом, яке було отримано під підпис позивачем 23.01.2009 року. Разом із ОСОБА_4 позивачу був направлений новий Графік платежів, відповідно до якого щомісячний платіж позивача збільшився із 1579,85 гривень до 1886,02 гривень. Таким чином, ствердження позивача про те, що він не отримував ОСОБА_4 не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи, оскільки факт отримання ОСОБА_4 підтверджується письмовим доказом, а саме зворотним поштовим повідомленням про отримання.

Отримавши вищезазначене ОСОБА_4 позивач сплатив черговий щомісячний платіж 11 лютого 2009 року за новою процентною ставкою, що відповідно до умов Кредитного договору є згодою прийняттям нової процентної ставки.

Відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України, якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом.

Суд вважає, що відповідачем не порушено порядку зміни процентної ставки, зміна здійснена не в односторонньому, а у двосторонньому порядку згідно до ч.2 ст.642 ЦК України.

Таким чином, твердження позивача з даного приводу не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не

мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність

особи.

Відповідно до ст. 5 Цивільного кодексу України, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Цивільні відносини між ТОВ «ПростоФінанс»та позивачем виникли при укладенні Кредитного договору 13 серпня 2008 року зміни процентної ставки здійснено 23 січня 2009 року. Рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року, на яке посилається позивач не існувало, тому умови п.2.8.3. Кредитного договору були внесені відповідно до норм чинного законодавства яке існувало на час виникнення правовідносин.

Крім того, вказане вище рішення не встановлює заборону на підвищення відсоткової ставки за Кредитним договором. Суд у своєму рішенні роз'яснив, що Закон України «Про захист прав споживачів»поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до статті 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі

контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Пункт 10 ст. 11 Закон України «Про захист прав споживачів»визначає невичерпний перелік підстав, внаслідок яких відповідач має право за договором про надання споживчого кредиту на вимогу про повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав. Підпункт 4 пункту 10 зазначеної вище статті визначає, що право на дострокову вимогу повернення споживчого кредиту виникає у відповідача в разі «..іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту». Тобто, підстави вимагати дострокового виконання зобов'язання можуть встановлюватись в договорі як істотні умови, які погоджуються сторонами при підписанні Кредитного договору.

За змістом пункту 1.1. Кредитного договору Позичальник, позивач за справою, зобов'язаний сплатити Кредитодавцю (відповідачу), зокрема, проценти за користування кредитом. Отже, сплата процентів є обов'язком Позивача. Несплату процентів слід кваліфікувати як істотне порушення умов Договору.

Таким чином, істотне порушення умов договору шляхом несплати процентів за підвищеною ставкою і дає підставу для дострокової вимоги про повернення кредиту, що не суперечить ч. 10 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до ч.2 ст. 1054 ЦК України, до відносин за Кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Так, згідно із ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Таким чином, право відповідача вимагати дострокове погашення заборгованості (кредиту, процентів та інших платежів, належних до сплати відповідно до Кредитного договору) прямо передбачено законом.

У зв'язку з цим, суд вказує, що посилання позивача на несправедливі умови кредитного договору не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Частиною 1 та 2 ст. 215 ЦК України визначено, що підстави недійсності правочину є

недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Однак, позивачем не надано до суду доказів стосовно визнання кредитного договору недійсним.

Стосовно вимог позову щодо зупинення виконавчого провадження, суд зазначає наступне, що ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження»визначений вичерпний перелік підстав, з яких виконавче провадження може бути зупинене. Позивач, просить суд зупинити виконавче провадження, проте не наводить з якої саме підстави виконавче провадження повинно бути зупинене. Сам по собі факт подання позовної заяви до суду не є підставою, у розумінні вказаного Закону, для зупинення виконавчого провадження.

Крім того, виконавче провадження відкрито на підставі виконавчого листа, який був виданий іншим судом, Оболонським районним судом м. Києва та за іншою цивільною справою.

Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Суд вважає, що позивачем у позові, представником позивача у судовому засіданні не надано доказів стосовно позовних вимог, відповідачем надані докази про заперечення позову, які ґрунтуються на законі та підтверджуються письмовими матеріалами справи. З вказаного, суд робить висновок про те, що вимоги позовної заяви не підлягають задоволенню.

Судові витрати згідно до ст. 88 ЦПК України необхідно компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 554, 559, 610 ЦК України, ст.ст. 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позовних вимогах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «ПростоФінанс» про захист прав споживачів, визнання договорів недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_5

Суддя: ОСОБА_6