Справа № 2-4024/11
Провадження № 2/1007/404/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

Головуючого судді - Сердинського В.С.

при секретарі - Калита Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до ОСОБА_2 з позовом про стягнення аліментів на утримання матері.

Позивачка зазначала, що 27.10.1962 року між нею ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено шлюб. Від спільного подружнього життя вони мають доньку відповідачку по справі. ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. 14.09.1991 року ОСОБА_3 помер, а в 2005 році тяжко захворіла позивачка, тому вона домовилась з донькою, що вона буде її доглядати та допомагати, а позивачка подарує їй свій будинок. Проте, донька їй не допомагає. Без згоди позивачки зареєструвала повнолітнього сина, який фактично в будинку не проживає. В звязку з чим, вона не може оформити субсидію. Пенсія позивачки складає 926 грн. 06 коп., іншого заробітку вона не має. Відповідача працює в Кротівському психоневрологічному пансіонаті Пирятинського району Полтавської області, неповнолітніх дітей не має, стягнень по виконавчим листам не проводиться, тому має можливість надавати допомогу на її утримання.

Просила стягнути з відповідачки аліменти на її утримання в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 позовні вимоги підтримали та просили суд про задоволення позову.

В судовому засіданні представник відповідачки ОСОБА_5 позов не визнав, пояснив, що у позивачки є ще одна дочка ОСОБА_6, яка проживає в цьому ж селі та з якою позивачка посварилась і на даний час не підтримує з нею ніяких стосунків. Діти відповідачки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 з 2003 року проживали разом з позивачкою однією сімєю в одному будинку. Старший син ОСОБА_7 проживав до 2008 року, а менший син ОСОБА_8 проживав разом з позивачкою та вів з нею спільне господарство до вересня 2010 року. В звязку з тим, що позивачка постійно чинила сварки, ОСОБА_8 разом з дружиною та неповнолітньою дитиною переїхали проживати до батьків невістки.

Після смерті чоловіка позивачка проживає сама, тримає підсобне господарство та присадибну ділянку, тому переїхати до матері не має можливості. Позивачка також відмовляється переїжджати до відповідачки. ОСОБА_2 ніколи не відмовлялась від своєї матері. Вона на даний час хворіє, її здоровя погіршується і майже всі кошти йдуть на лікування, тому вона по можливості допомагає матері. Її діти також не відмовляються надавати допомогу позивачці, проте, вона постійно вчиняє сварки та відмовляється від будь-якої допомоги. Посилаючись на викладене просила відмовити у задоволенні позову, враховуючи стан здоровя відповідачки.

Судом встановлено, що 27 жовтня 1962 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб у виконкомі Богданівської сільської ради Броварського району Київської області, актовий запис № 36 (а.с.6).

Від спільного шлюбу народилась донька ОСОБА_9, 28 серпня 1963 року. (а.с.7).

13 вересня 1991 року помер ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть останнього. (а.с.9).

Згідно довідки УПФ у місті Броварах та Броварському районі від 12 жовтня 2011 року, ОСОБА_1 отримує пенсію в розмірі 946,06 грн. (а.с. 11).

Відповідно до довідки Кротівського психоневрологічного будинку-інтернату від 01 грудня 2011 року, ОСОБА_2 займає посаду доярки та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 1365,24 коп. (а.с.46).

З виписки медичної картки стаціонарного хворого вбачається, що ОСОБА_2 має хронічний калькульозний холецистит. (а.с.52).

Ч. 3 ст. 172 Сімейного кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, повязаних із наданням такого піклування.

В ч. 1 ст. 202 СК України зазначено, що повнолітні дочка, син зобовязані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

За таких обставин, суд з врахуванням матеріального стану позивачки та відповідачки, а також з врахуванням того, що відповідачка отримує заробітну плату в розмірі 1365,24 грн. та з врахуванням стану здоровя відповідачки, приходить до обгрутованого висновку, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 172, 202 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 214-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання матері відмовити.

На рішення протягом десяти днів може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області.

Суддя В. С. Сердинський