Апеляційний суд міста Києва
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Рейнарт І.М., Котули Л.Г.

при секретарі Вендоліній А.М.

Розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2011 р. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Обслуговуючого кооперативу «Радуга-11» про визнання дій протиправними.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

Встановила:

Позивач в січні 2011 року звернувся до суду з позовом до Обслуговуючого кооперативу "Радуга-11", і з урахуванням заяви про зміну предмету позову від 04.10.2011р. просив:

1. Визнати протиправним дії правління ЖБК "Райдуга" (нова назва - ОК "Радуга-1

1") щодо порушення прав Позивача, як члена кооперативу, брати участь в господарській діяльності кооперативу, а також в управлінні кооперативом, права голосу на його загальних зборах, права обирати і бути обраним в органи управління; користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом.

2. Визнати за Позивачем право, як члена ЖБК "Райдуга" (нова назва - ОК "Радуга-

11"). брати участь в господарській діяльності кооперативу, право голосу на його загальних зборах, обирати та бути обраним в органи управління, користування послугами кооперативу; одержання кооперативних виплат та виплат на паї; одержання паю у разі виходу з кооперативу в порядку і в строки, визначені його статутом.

3. Видати посвідчення члена кооперативу.

Обґрунтовуючи свій позов позивач зазначав, що правління з невідомих причин не визнає факт його членства в кооперативі, безпідставно вимагає від нього підтвердження його членства, хоча позивач, як він вказує, вступив до кооперативу ще у 1982 році. Позивач вказує, що виписка з протоколу загальних зборів про прийняття його в члени кооперативу в нього не збереглась, як і квитанція про сплату ним членського внеску, проте, обов'язок на зберігання протоколів загальних зборів покладений на кооператив, і вини позивача в тому, що вони не збереглись і в кооперативі, тут немає.

Позивач зазначав, що підтвердженням його членства в кооперативі є довідка про сплату ним пайового внеску, довідка ЖБК "Радуга" від 21.12.1993р. за №49 про те, що ОСОБА_1 є членом кооперативу з 1982 року, на підставі якої було зареєстроване його право власності на квартиру АДРЕСА_1. Крім того, підтвердженням його членства в кооперативі є і протоколи загальних зборів, в яких він брав участь як уповноважений, а також як член правління.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2011 р. у задоволенні позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Обслуговуючого кооперативу "Радуга-11" витрати на правову допомогу в розмірі 3195 гривень 24 копійок.

Не погодившись із рішенням суду позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. При цьому вказував, що рішення суду, на його думку, є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначав, що в порушення вимог ст. 309 ЦПК України суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи. Судом не було взято до уваги законодавство, яке регулювало порядок і послідовність здійснення обміну жилих приміщень в УРСР, Основи житлового законодавства СРСР.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач не довів суду свого членства в ЖБК «Радуга» з 1982 р. та в подальші роки до пред'явлення позову до суду, то за відсутністю у нього прав як у члена кооперативу, його позов про захист таких прав є не обґрунтованим , оскільки жодні права позивача в даному випадку не порушені.

З такими висновками суду слід погодитись, оскільки суд дійшов їх з дотриманням вимог процесуального законодавства щодо всебічності й повноти з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах належної правової оцінки наданих сторонами в справі доказів та норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції ЖБК "Радуга" був зареєстрований 28.06.1976р. Відповідно до рішення загальних зборів членів ЖБК "Радуга"від 12.04.2009р. було змінено найменування юридичної особи на Обслуговуючий кооператив "Радуга-11", із правонаступництвом після ЖБК '"Радуга".

Предметом спору між сторонами в межах даної справи є наявність або відсутність членства ОСОБА_1 в кооперативі.

Заявляючи позов про захист своїх прав як члена кооперативу, обов'язком Позивача є подання суду належних та достовірних доказів про прийняття його в члени кооперативу.

Постановою Ради Міністрів Української PCP "Про затвердження Типового статуту житлово - будівельного кооперативу" від 27.06.1972р. №297 було затверджено Типовий статут житлово - будівельного кооперативу. На його основі був затверджений та прийнятий загальними зборами членів кооперативу статут ЖБК "Радуга".

Таким чином, правовим документом, що регулював діяльність ЖБК "Радуга" на момент виникнення спірних правовідносин, був Статут ЖБК "Радуга" 1976 року. (а.с. 26-40)

Відповідно до пункту 47 Статуту ЖБК "Радуга" 1976 року, вирішення питання про прийом в члени і виключення з членів кооперативу, а також про встановлення розміру вступних і пайових внесків віднесено до компетенції загальних зборів як вищого органу кооперативу (пункти "в" і "д" відповідно).

Згідно з пунктом 48 Статуту ЖБК "Радуга" 1976 року рішення загальних зборів з питань прийому і виключення з кооперативу приймаються більшістю не менше 3/4 голосів.

Відповідно до частини четвертої статті 4 Статуту ЖБК "Радуга" 1976 року рішення загальних зборів членів кооперативу про прийом нових членів, прийняті як до заселення кооперативного будинку, так і після заселення, підлягають затвердженню виконкомом відповідної місцевої Ради депутатів трудящих.

У відповідності до наявної у справі копії обмінного ордеру (а.с. 10) Позивач ОСОБА_1 отримав квартиру АДРЕСА_2, в ЖБК "Радуга" по обміну в 1982 році. Після цього відповідно до положень Статуту ЖБК "Радуга" 1976 року, ОСОБА_1 мав право вступити в кооператив за встановленою процедурою, яка полягала у прийнятті загальними зборами рішення про вступ особи до членів кооперативу, затвердженні вказаного рішення виконкомом відповідної місцевої ради депутатів трудящих, сплаті особою вступного внеску.

Таким чином, підтверджуючи своє членство в ЖБК "Радуга" позивач ОСОБА_1 в якості належних та допустимих доказів мав надати суду відповідне рішення загальних зборів про прийом його до членів кооперативу, затверджене виконкомом відповідної місцевої Ради депутатів трудящих. Крім того, ОСОБА_1 необхідно було б надати суду квитанцію про сплату ним вступного внеску.

Квитанція про сплату пайового внеску в ЖБК "Радуга" (а.с.25) свідчить виключно про повноту сплати паю в ЖБК "Радуга", а не про вступ позивача до кооперативу.

Розглядаючи спір суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки позовні вимоги позивача грунтуються на припущеннях. А у розумінні ч.1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Доказів того, що ОСОБА_1 був прийнятий в члени кооперативу в установленому законом порядку суду не було надано. Апеляційним судом за клопотанням позивача надсилались запити до Державного архіву м. Києва і отримано відповідь про відсутність відомостей про затвердження ОСОБА_1 членом кооперативу ЖБК «Радуга». Посилання позивача на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 15 травня 2012 p., як на належний доказ та встановлений факт щодо його членства в кооперативі, а саме подаючи документи державному реєстратору / реєстраційна справа ОК «Радуга» 14.12.2004 р./ кількість квартир відповідало кількості їх членів, а відтак ця обставина свідчить про його членство, не може бути прийнято до уваги апеляційним судом, так як перший власник квартири АДРЕСА_3 Г.І. залишався членом кооперативу до 03 .03.2011 р. і був виключений з членів кооперативу, як такий, що змінив місце проживання /протокол №6 засідання правління ОК «Радуга-11» від 03.03.2011 р./. Крім того, порядок набуття членства у ЖБК встановлено статутом кооперативу, а тому спосіб захисту права на участь у кооперативі, обраний ОСОБА_1 шляхом встановлення факту членства в кооперативі не входить до компетенції суду.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження в суді першої інстанції, отримали належну оцінку і висновків суду не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є не суттєвим і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права які призвели або могли призвести до неправильного вирішення цього спору.

Оскільки рішення ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, колегія суддів вважає, що підстав до його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів ,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 05 жовтня 2011 р. залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: