Суворовський районний суд міста Одеси
Справа № 1527/4313/12
РІШЕННЯ

Іменем України

24 липня 2012 року Суворовський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянув в відкритому судовому засіданні в місті Одесі справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири, про визнання покупцем за договором купівлі - продажу квартири, про визнання права власності на 1/3 частину квартири,

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири, про визнання покупцем за договором купівлі - продажу квартири, про визнання права власності на 1/3 частину квартири звернулася ОСОБА_1 , яка вказала, що з 1990 року по 1997 рік вона проживала разом з батьками в квартирі АДРЕСА_1 . Дана квартира належала позивачці та її батькам на праві спільної часткової власності (у рівних частках). У 1997 році батьки позивачки з метою поліпшення житлових умов вирішили продати вищезгадану квартиру і купити комфортабельніше житло. У зв`язку з тим, що за станом на 1997 рік позивачка була малолітній дитиною, батьки звернулися до Суворовської районної адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів із заявою про дачу Радою опіки та піклування дозволу на продаж квартири і покупки нової квартири. Розпорядженням №751P від 13 серпня 1997 року Суворовська районна адміністрація виконкому Одеської міської Ради народних депутатів дала згоду на продаж 1/3 частини квартири, що належала позивачці, за умови придбання на її ім`я аналогічної частини в квартирі, що знов покупається. 11 вересня 1997 року згідно договору купівлі-продажу №18929, зареєстрованому на Одеської товарній біржі, реєстраційний №18929 від 11.09.1997 року, квартира АДРЕСА_1 була продана за 16650 гривень. На виручені грошові кошти, частина яких належала позивачці, батьки придбали квартиру АДРЕСА_2 згідно з договором купівлі-продажу №97/0544, зареєстрованим 03 жовтня 1997 року на Одеській універсальній товарній біржі GIP, реєстраційний №97/0544 від 03.10. 1997 року. Квартира була придбана за 22000 гривень і зареєстрована 03.11.1997 року за ОСОБА_7 , ОСОБА_3 на праві приватної власності. Відповідачі у справі - батьки позивачки , грубо порушили її права - не включивши її в список покупців даної квартири, та порушили умови придбання квартири, які були відображені в розпорядженні №751Р від 13 серпня 1997 року Суворовській районній адміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів. Про порушення прав на спірну квартиру позивачка дізналася в липні 2011 року від своєї мами ОСОБА_2 , У зв`язку з цим позивачка просить поновити її строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, визнати договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований З жовтня 1997 року на Одеський Універсальній біржі GIP, реєстраційний номер № 97/0544 від 3 жовтня 1997 року, реєстраційний №97/0544 від 03.10.1997 року, недійсним в частині не вказівки одним з покупців квартири ОСОБА_1 , визнати за ОСОБА_1 , право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 , визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на задоволенні позову.

Відповідачі ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилися, згідно наданої заяви позов визнали та не заперечували проти його задоволення, просять розглядати справу та прийняти рішення у їх відсутність.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не сповістили.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні позов визнала та не заперечувала проти його задоволення.

Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачці та її батькам: відповідачам у справі на праві спільної власності належала квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 44,80 кв.м, житловою площею 17,6 кв.м.

11 вересня 1997 р. ОСОБА_7 , яка діяла від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за дозволом органу опіки та піклування, продали вказану квартиру на підставі договору купівлі-продажу № 18929 зареєстрованому на Одеської товарній біржі за 16650,00 гривень (а.с. 6-7, 211-225).

03.10.1997 р. ОСОБА_7 та ОСОБА_3 як покупці та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 як продавці спірної трьокімнатної квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 72,9 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м уклали договір її купівлі-продажу за 22000.00. (а.с. 8-9).

Вказана спірна квартира зареєстрована КП «ОМБТІ та РОН`на праві власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , запис у реєстровій книзі №1678-стр.36-кн.245 пр.. (а.с. 9 об.).

Таким чином, права та обовязки сторін, зокрема, позивачки та відповідачів як членів її сімї: її батьків щодо спірного нерухомого майна: квартири АДРЕСА_2 виникли, враховуючи час придбання вказаного майна, у 1997 р.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не заперечується, що квартира АДРЕСА_1 , як така, що передана при приватизації державного житлового фонду належала позивачці та її батькам: відповідачам у справі на праві спільної сумісної власності (стаття 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно з вимогами статті 79 КпШС «Спільна власність батьків і дітей», який діяв під час виникнення спірних правовідносин сторін, правовідносини батьків і дітей щодо спільної власності, у разі її виникнення, регулюються на загальних підставах, тобто ЦК 1963 р. і Законом України «Про власність».

Так, у сенсі частини 1 статті 17 Закону України «Про власність» (далі Закон) майно, придбане внаслідок спільних коштів членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

Зазначена норма матеріального закону, який діяв на час виникнення правовідносин, узгоджується із положеннями частини 4 статті 368 ЦК 2003 р., відповідно до яких майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Порушуючи питання про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири АДРЕСА_2 частково недійсним щодо покупця, позивачка посилалася саме на те, що спірне нерухоме майно придбане внаслідок спільних коштів членів сім`ї: її батьків та самої позивачки, отриманих від продажу попередньої квартири, цей правочин вчинено за належні і їй гроші, тобто, враховуючи вищевказані положення частини 1 статті 17 Закону та частини 4 статті 368 ЦК 2003 р., обставини щодо виникнення (створення) спільної власності на спірну квартиру.

Як свідчать матеріали справи, спірна квартира була придбана за грошові кошти, отримані після продажу попередньої квартири, що належала позивачці та її батькам на праві спільної часткової власності.

Створення позивачкою та її батьками як членами сім`ї, з урахуванням вищевказаних норм матеріального закону, спільної сумісної власності на спірну квартиру АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу від 03.10.1997 р. підтверджується як фактичними обставинами: безпосереднім після продажу квартири придбанням спірної квартири, відсутністю доказів будь-яких інших на той час доходів сторін, так і поясненнями відповідачки ОСОБА_2 .Дю, що спірну квартиру було придбано за кошти, отримані від продажу попередньої квартири.

Вказана сукупність доказів, у їх взаємозв`язку, виходячи із вищезазначених положень матеріального закону, зокрема, частини 1 статті 17 Закону України «Про власність», що діяв під час виникнення правовідносин, підтверджує обґрунтованість доводів позивачки про створення спільної власності на нерухоме майно.

Оспорюваний позивачкою в частині покупця 1/3 частки квартири правочин, який визначає покупцем лише відповідачів, не може бути визнано таким, котрий із законних підстав, як то передбачає частина 4 статті 368 ЦК, встановлює «інше»: тобто можливість на певних умовах відсутності спільної сумісної власності, оскільки у такому випадку порушуються вимоги частини 1 статті 48 ЦК 1963 р., а саме матиме місце порушення (ущемлення) майнових прав неповнолітньої дитини: позивачки, що неприпустимо.

Але зазначений правочин у його існуючій редакції порушує майнові права позивачки, зважаючи на таке.

Так, договір купівлі-продажу спірного майна був укладений без урахування її майнових прав як малолітньої на той час особи, оскільки, як вбачається із самого змісту договору, відповідачі як покупці діяли лише від власного імені, а від імені та в інтересах позивачки правочин всупереч вимогам частини 1 статті 14 ЦК 1963 р. не укладався.

Як слід, зважаючи на положення частини 1 статті 48 ЦК 1963 р., вказаний правочин необхідно визнати недійсним як такий, що не відповідає вимогам закону, що узгоджується з положеннями частини 6 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК 2003 р.

Таким чином, суд вважає можливим визнати правочин недійсним, перевести права покупця та визнати право власності позивачки з конкретним визначенням ідеальної частки позивачки: у частині 1/3 частки спірної квартири, враховуючи принцип рівність часток у такому майні, оскільки, у сенсі положень статті 370 Цивільного кодексу України, відсутня пряма законодавча заборона зазначення розміру часток у майні, що є у спільній сумісній власності до виділу або поділу такого майна, навпаки, із вказаної норми матеріального закону непрямо випливає вказана можливість. Про наявність такої можливості свідчить і буквальний зміст частини 2 статті 370 ЦК, відповідно до якої до виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності може існувати рішення суду про конкретний розмір частки кожного із співвласників.

У власності відповідачів ОСОБА_7 та ОСОБА_3 необхідно залишити по 1/3 часток за кожним спірної квартири.

Щодо пропущення позивачкою позовної давності у зв`язку із зверненням її до суду більш ніж за 3 роки після досягнення нею повноліття, суд вважає за необхідним його поновити оскільки по-перше про порушення свого права вона дізналася лише в липні 2011 року, а по-друге позивачка, яка стала повнолітньою особою 07.10.2008 р. (а.с. 216), звернулася до суду з позовом 11.07.2011 р. (а.с. 3).

Керуючись ст.ст. 48,60,80,224,368 ЦК (в редакції 1963 року), ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

В и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання частково недійсним договору купівлі - продажу квартири, про визнання покупцем за договором купівлі - продажу квартири, про визнання права власності на 1/3 частину квартири задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давнини для звернення до суду з позовом про визнання частково недійсним договору купівлі -продажу квартири, про визнання покупцем за договором купівлі - продажу квартири, про визнання права власності на 1/3 частину квартири .

Визнати частково недійсним договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований З жовтня 1997 року на Одеський Універсальній біржі GIP, реєстраційний номер № 97/0544 від 3 жовтня 1997 року .

Визнати покупцями в рівних частках за договором купівлі - продажу квартири АДРЕСА_2 , зареєстрованим 3 жовтня 1997 року на Одеський Універсальній біржі GIP, реєстраційний номер № 97/0544 від 3 жовтня 1997 року ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд Суворовського району міста Одеси шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги .

Суддя -