Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" грудня 2012 р.

Суворовський районний суд м.Одеси в складі:

головуючої - судді Середи І.В.,

при секретарі Семко М.О.,

за участю:

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представників відповідача - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №9 в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, а саме Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 та машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , посилаючись на те, що майно було придбано під час шлюбу 4 лютого та 2 квітня 2008 року.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги в повному обсязі, та також зазначили, що вони з відповідачем почали разом проживати спільно як чоловік та дружина з жовтня 1998 року, 16 листопада 2007 року зареєстрували шлюб, договори інвестування оформлялися на ім`я відповідача у зв`язку з тим, що він працював в товаристві і для нього кращі умови вартості квартири пропонували, а з 11 листопада 2011 року шлюбні відносини вони припинили.

Відповідач та його представники заперечували проти задоволення вимог вказуючи на те, що вказане майно не є майном подружжя, його вартість була сплачена відповідачем ще до укладення шлюбу, що по квартирі підтверджується наданим договором та квитанціями, а відносно машиномісця не потребує доказуванню оскільки позивач підтверджує факт виплати коштів до укладення шлюбу.

Вивчивши матеріали справи, вислухавши учасників, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено наступні факти і відповідні їм правовідносини.

16 листопада 2007 року сторони уклали шлюб, про що другим відділом РАЦС Суворовського районного управління юстиції у м.Одесі того ж дня було зроблено актовий запис №461.

4 лютого 2008 року відповідачу виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Як видно із його змісту воно було видано на підставі договору інвестування будівництва від 16 вересня 2005 року №174/04-05 р. з додатковою угодою від 18 жовтня 2007 року та акту прийому передачі від 18 жовтня 2007 року.

Відповідно до договору дарування укладеного 28 лютого 2008 року відповідач подарував позивачу Ѕ частини вказаної квартири.

2 квітня 2008 року відповідач отримав свідоцтво про право власності на машиномісце № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 на підставі договору про інвестування будівництва машиномісця від 9 січня 2006 року, №77/04-06М, з договором про відступлення права вимоги від 15 вересня 2007 року, №77/04-06 МП, з угодою про заміну сторони від 15 вересня 2007 року, з додатковою угодою від 31 листопада 2007 року, акту прийому передачі від 28 грудня 2007 року.

Як видно з договору №174/04-05 він був укладений 16 вересня 2005 року між ТОВ «ЮГК «Діамант`та Когут В.О. і є договором купівлі продажу майнових прав на новозбудовану квартиру АДРЕСА_4 .

Із наявних в матеріалах справи квитанцій та акту звірки розрахунків видно, що остання сплата коштів за вказану квартиру була здійснена 16 жовтня 2007 року, тобто до реєстрації шлюбу.

Як було підтверджено самою позивачкою вартість машиномісця також була сплачена до реєстрації шлюбу.

Оскільки період сплати коштів підтвердила сама позивач, то дана обставина відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Згідно з п.1 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оцінивши представлені докази в сукупності, приймаючи до уваги вказані норми, суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню у зв`язку з тим, що спірне майно було придбане до реєстрації шлюбу, тобто воно не є майном подружжя, доводи позивача про знаходження в шлюбних відносинах з жовтня 1998 року до уваги не приймається, так як в судовому засіданні такі факти не перевірялися, оскільки з вимогами про їх встановлення вона до суду не зверталася.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через Суворовський районний суд м.Одеси шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: