Справа № 22-ц-1284/12 Головуючий у 1 інстанції: Глинська Д.Б.
Провадження № 22-ц/1390/1284/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду

Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Шандри М.М.

при секретарі: Гордій У.М.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,-

ВСТАНОВИЛА :

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_5 за договором позики від 15 квітня 2009 року 85 793 (вісімдесят пять тисяч сімсот девяносто три) грн. 40 коп., що включать в себе 77 000 (сімдесят сім тисяч) грн. основного боргу, 6 160 (шість тисяч сто шістдесят) грн., збитків, що заподіяні інфляцією, 2 633 (дві тисячі шістсот тридцять три) грн. 40 коп. відсотків за користування коштами.

Дане рішення оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що гроші надавались для проведення ремонту та часткового переобладнання будинку, який знаходиться по вул. Ожиновій, 1 в смт.Брюховичі, що був збудований ним та його батьком, куплений сином позивачки ОСОБА_6, а на момент передачі спірних коштів готувався, за його допомоги, до продажу ОСОБА_7

Дана ним розписка від 15.04.2009р. не є завершеною, оскільки йому перешкодили вказати в документі мету отримання коштів та не звернуто уваги на недописаний текст.

Судом невірно надано оцінку поясненням ОСОБА_8 та ОСОБА_7 про те, що кошти передавались для покращення в будинку за кошти позивачки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, заперечення доводів апеляційної скарги представником позивача ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Встановлено, що 21.07.2010 року ОСОБА_5 звернулась з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача 85 793,40 грн. заборгованості за договором позики. В обгрунтування позову покликалася на те, що 15 квітня 2009 року відповідачем від неї було отримано гроші в розмірі 77 000 грн., що в еквіваленті на час передачі коштів, згідно офіційного курсу НБУ, становило 10 000 доларів США. Про це ОСОБА_4 було складено розписку, якою він зобов'язався повернути ці кошти в термін до 01 червня 2009 року. Однак відповідач коштів не повернув, усі звернення та прохання виконати умови договору позики проігнорував. Враховуючи інфляційні втрати та три проценти річних за час прострочення виконання зобов'язання вона зазнала збитків на суми 6 160 грн. та 2 633,40 грн. відповідно. Просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь основну суму боргу за договором позики в розмірі 77 000 грн., 6 160 грн. інфляційних втрат та 2 633,40 грн. відсотків за користування коштами.

З матеріалів справи вбачається, що сторони 15.04.2009р. уклали договір позики, за яким ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_5 77 000 грн., що в еквіваленті по курсу НБУ становило 10 000 доларів США. Даний договір оформлений письмовою розпискою. Дата повернення позики 01 червня 2009 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає предявлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Суд прийняв до уваги письмові пояснення ОСОБА_9, який проживає в Ізраїлі, і який ствердив, що 15 квітня 2009 року була передача коштів в сумі 77 000 грн. ОСОБА_5 ОСОБА_4 в борг до 01 червня 2009 року, про що останній склав розписку (а.с.33,34).

Зазначений факт щодо отримання грошей в цій сумі визнаний сторонами.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка від 15 квітня 2009 року свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Встановлено, що жодних коштів в погашення позики відповідач не повернув.

Відповідно до вимог ч. 1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 цього Кодексу.

Згідно із ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При таких обставинах суд прийшов до вірного висновку, що розмір основного боргу відповідача перед позивачкою складає 77 000 грн., розмір інфляційних втрат - 6 160 грн., три проценти річних - 2 633,40 грн., всього заборгованість відповідача перед позивачкою за договором позики від 15.04.2009р. становить 85 793,40грн. та задовольнив позов в повному обсязі.

Заперечуючи позов, відповідач пояснив, що він дійсно 15 квітня 2009 року отримав від позивачки кошти в сумі 77 000 грн., однак гроші надавались для проведення ремонту та часткового переобладнання будинку, який знаходиться по вул. Ожиновій, 1 в смт.Брюховичі, котрий був збудований ним та його батьком, куплений сином позивачки ОСОБА_6, а на момент передачі спірних коштів готувався, за його допомоги, до продажу ОСОБА_7, котрий і виявив бажання здійснити покращення в будинку за кошт позивачки. Він приступив до виконання замовлення і виконав його, що стверджується договором купівлі-продажу будинку, як наслідком належного виконання домовленості, квитанціями та товарними чеками. Окрім цього, наголосив, що не мав потреби позичати у ОСОБА_5 спірні кошти, так як того дня, 15.04.2009 року, за дорученням батька продав два збудовані ними будинки і отримав дохід у більш як мільйон гривень.

Проте суд вірно не прийняв до уваги ці покликання та вказав, що відповідач не зміг пояснити чому ним не було отримано від ОСОБА_5 розписки про виконання згадуваного ним зобов'язання щодо ремонтних та будівельних робіт.

Суд також вказав, що ОСОБА_4 та його представник на спростування твердження позивачки покликались на нотаріально посвідчені пояснення ОСОБА_8 та ОСОБА_7, що були надані суду, однак ці пояснення суд не прийняв до уваги.

Апелянт покликається на те, що судом невірно надано оцінку цим поясненням, однак ці покликання безпідставні, т.я. вказані особи відповідно до вимог ст. 63 ЦПК України не допитувались як свідки.

Апелянт також покликається на те, що судом невірно надано оцінку тому, що дана ним розписка від 15.04.2009р. не є завершеною, оскільки йому перешкодили вказати в документі мету отримання коштів та не звернуто уваги на недописаний текст.

Судова колегія приходить до висновку, що розписка є належним доказом передання відповідачу позикодавцем визначеної суми грошей по вказаному грошовому зобов'язанню, а апелянт не представив доказів, що ця розписка є підставою для інших боргових зобовязань.

Той факт, що в цій розписці не вказано мету, з якою взято зазначені кошти, з врахуванням здобутих по справі доказів не дає підстави зробити висновок про те, що між сторонами не укладено договір позики.

Судова колегія враховує і те, що ОСОБА_4 відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України не допитувався як свідок та не подавав зустрічного позову.

Тому покликання апелянта на те, що судом не дано належної оцінки розписки є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дав належну оцінку всім обставинам і доказам по справі в їх сукупності та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому доходить висновку, що підстави для його скасування відсутні й апеляційну скаргу на оскаржуване рішення слід залишити без задоволення.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1. ст.314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія,-

УХВАЛИЛА :

апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 23 червня 2011 року - залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_10