Справа № 2-4461/11
РІШЕННЯ

Іменем України

01.02.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська

У складі: головуючого судді Якименко Л.Г.

при секретарі Носулі А.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визнання права власності та скасування арешту, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання за нею права власності на 2/3 частини квартири №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську, на 1/2 частину гаражу №18 ряд 2 в гаражному кооперативі Донецькийза адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100 та скасування арешту з вказаного майна.

В обґрунтуванні своїх позовних вимог посилалася на те, що з 26.09.1998 року вона знаходилась у зареєстрованому в шлюбі з ОСОБА_2, актовий запис №763, який рішенням суду від 08.06.2010 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу між батьками проживає з матір'ю. На утримання дитини рішенням суду від 21.10.2010 року з відповідача стягнуті аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку.

В період шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року, реєстровий №6041, була придбана квартира №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську. Право власності на вказану квартиру зареєстровано на покупців ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Також сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2004 року, реєстровий №6816 був придбаний гараж №18, ряд 2 в гаражному кооперативі Донецькийза адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100, який був оформлений на ОСОБА_2.

Оскільки дане майно придбане за спільні кошти подружжя, на час укладення договорів купівлі-продажу сторони проживали однією сім'єю, не припиняли шлюбно-сімейні відносини, та враховуючи, що неповнолітній син проживає разом з нею та знаходяться на її утриманні, також потребує додаткових матеріальних витрат, а відповідач ніяким чином не приймає участі у вихованні та утриманні сина, має заборгованість по аліментам, тому просила суд, відступити від рівності часток при поділі спільного майна подружжя та з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську, та на 1/2 частину гаражу №18 ряд 2 в гаражному кооперативі Донецькийза адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 року ОСОБА_2 був засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі.

Під час слідства по кримінальній справі постановою слідчого з ОВС СВ по РОВД і ПСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 18.12.2006 року та Постановою Індустріального ВДАВ ДМУЮ від 11.02.2008 року був накладений арешт на все майно, що належить на праві власності ОСОБА_2 у тому числі й на квартиру №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську, та гараж №18 ряд 2 в гаражному кооперативі Донецькийза адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100. Посилаючись на те, що вказане майно є також її спільною власністю, тому просила суд скасувати арешт з даного майна, що належить також і їй на праві власності.

У судовому засіданні позивачка та його представник підтримали позовні вимоги у повному обсязі.

Відповідач проти позову заперечував частково, посилаючись на те, що квартира №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську зареєстрована за обома сторонами на праві спільної власності, а відступати від рівності часток не має підстав, оскільки заборгованість по аліментах виникла не з вини відповідача, оскільки він перебував у місцях позбавлення волі, де не працював. Зараз він має намір працевлаштуватися та допомагати дитині.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню частково.

У судовому засіданні встановлено, що з 26.09.1998 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому в шлюбі з ОСОБА_2, актовий запис №763, який рішенням суду від 08.06.2010 року був розірваний. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу між батьками проживає з матір'ю. На утримання дитини рішенням суду від 21.10.2010 року з відповідача стягнуті аліменти у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку.

В період шлюбу сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 23.09.2002 року, реєстровий №6041, була придбана квартира №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську. Право власності на вказану квартиру зареєстровано на покупців ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Також сторонами на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2004 року, реєстровий №6816 був придбаний гараж №18, ряд 2 в гаражному кооперативі Донецькийза адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100, який був оформлений на ОСОБА_2.

На час укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна між сторонами не було домовленості щодо зміни їх часток у спільному майні подружжя, шлюбний договір також не укладався.

Відповідно до ст. 60 СК України (ст. 22 КпШС), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Згідно зі ст.70 СК України (ст. 28 КпШС), уразі розподілу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Вироком Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28.12.2010 року ОСОБА_2 був засуджений до 5 років 6 місяців позбавлення волі, звільнений 08.11.2011 року умовно-достроково.

Відповідно до ст.370 ЦК України, частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

Розглянувши матеріали справи, заперечення відповідача на позов, суд не вбачає підстав для відступу від рівності часток при розподілі квартири №243 в будинку №106 по Донецькому шосе у місті Дніпропетровську, оскільки відповідач не відмовляється від утримання неповнолітнього сина, а заборгованість зі сплати аліментів виникла у наслідок знаходження відповідача у Жовтоводській виправній колонії.

Враховуючи, що гараж був придбаний подружжям в період їх знаходження у зареєстрованому шлюбі, сторони не припиняли шлюбно-сімейні відносини, вели спільний бюджет та господарство, мешкали разом, тому суд вважає визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражу №18, ряд №2, розташованого в гаражному кооперативі Донецький, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100.

Що стосується скасування арешту зі спірного майна, суд вважає відмовити у цих позовних вимогах, оскільки відсутні підстави, передбачені законодавством, скасування заборони, яка була накладена постановою слідчого з ОВС СВ по РОВД і ПСОГ СУ УМВС України в Дніпропетровській області від 18.12.2006 року та Постановою Індустріального ВДАВ ДМУЮ від 11.02.2008 року, також не надані вказані постанови про накладення арешту.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 60, 63, 69, 70, 71 СК України, ст. 370 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя, визнання права власності та скасування арешту, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину гаражу №18, ряд №2, розташованого в гаражному кооперативі Донецький, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, Донецьке шосе, 100.

В іншій частині позову, - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: