Справа № 2-1616/11
РІШЕННЯ

Іменем України

27 лютого 2012 року

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області

головуючого судді Мозгового В. Б.,

при секретарі Палашкевич М. В.,

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новограда-Волинського цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

встановив:

В квітня 2007 року до суду звернувся ОСОБА_5 з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6 та відповідачем ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Новоград_волинського міського нотаріального округу ОСОБА_7 20 листопада 2006 року.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є сином ОСОБА_6, яка померла 20 січня 2007 року. Після смерті матері він дізнався про існування договору купівлі-продажу, згідно якого мати відчужила квартиру ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач неодноразово уточнював підстави визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Остаточно, позивач посилаючись на те, що мати за станом здоровя не могла підписати оспорюваний договір, що договір укладався без довідки характеристики Новоград-Волинського МБТІ, що договір не був спрямований на настання правових наслідків та що наявні істотні протиріччя в договорі, просить суд позво задовольнити /т. 2, а.с.197-199/.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали та просять його задовольнити.

Відповідач та представник відповідача позов не визнали та просять у його задоволенні відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи та давши їм належну оцінку, суд приходить до наступного.

Установлено, що 20.11.2006 року було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 посвідчений приватним нотаріусом Новоград-Волинського міського нотаріальної округу Житомирської області ОСОБА_7, за умовами якого ОСОБА_6 зобовязалася передати у власність зазначену квартиру, а ОСОБА_3 зобовязалася прийняти майно та сплатити за нього обговорену суму /т. 1 а.с.8,9/.

20 січня 2007 року ОСОБА_6 померла /т. 1, а.с.6/.

Єдиними спадкоємцем після смерті ОСОБА_6 є її син ОСОБА_5 /т. 1 а.с.7,14/.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсність угоди може бути підтверджена будь-якими з передбачених статтею 57 ЦПК України засобами доказування, якщо інше не передбачено законом.

Частинами другою та четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно частини шостої статті 147 ЦПК України висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

В обґрунтування позову позивач посилається на те, що його мати за станом свого здоровя не могла підписати оспорюваний договір.

Згідно висновку судово-психіатричної експертизи (посмертної) від 21.06.2008 р. №325-2008 ОСОБА_8 в період підписання оспорюваного договору могла усвідомлювати значення своїх дій та вірно сприймати, що відбувається /т. 1 а.с.148-150/.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи №4170 від 26.06.2009 р. рукописний запис «ОСОБА_6 О.» та підпис від імені ОСОБА_6 в договорі купівлі-продажу від 20.11.2006 р., укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, виконаний самою ОСОБА_6 /т. 2 а.с.3-9/.

Повторна почеркознавча експертиза, висновок №788 від 15.08.2011 р., яка було призначена судом за клопотанням позивача, оскільки попередня експертиза у нього викликала сумніви, не дає однозначної відповіді чи виконаний рукописний запис «ОСОБА_6 О.» та підпис від імені ОСОБА_6 в договорі купівлі-продажу від 20.11.2006 р., укладеному між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, самою ОСОБА_6 /т. 2 а.с.104-170/.

Враховуючи висновки почеркознавчих експертиз та з метою повного та всебічного зясування обставин справи, судом відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України розяснено сторонам їхнє право заявити клопотання про проведення комісійної почеркознавчої експертизи, оскільки суд згідно ч. 1 ст. 143 ЦПК України позбавлений можливості зі своє ініціативи призначати таку експертизу. В судовому засіданні сторони відмовились від заявлення такого клопотання, а тому суд оцінює вищезазначені висновки за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України.

Суд не приймає до уваги висновок експерта за №788 від 15.08.2011 року, оскільки він не дає чіткої відповіді чи виконаний в договорі купівлі-продажу підпис ОСОБА_6 або іншою особою. Інших належних та допустимих доказів, що оспорюваний договір ОСОБА_6 не підписувала, позивачем не надано, не здобуті вони і судом.

Крім того, в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 підтвердили ту обставину, що в їх присутності ОСОБА_6 читала та підписувала оспорюваний договір /т.1 а.с.60-63/.

Та обставина, що відповідач ОСОБА_3 оформляла та підписувала замовлення від імені ОСОБА_6 на отримання витягу з реєстру не є такою яка б давала суду підстави для визнання договору недійсним, оскільки підстави визнання правочинів недійсними визначені главою 16 ЦК України.

Отже, виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позивач ОСОБА_5 не довів в судовому засіданні, що його мати не могла і не підписувала договір купівлі-продажу.

Щодо доводів позивача на відсутність довідки характеристики при посвідченні оспорюваного договору то вони не ґрунтуються на законі виходячи з наступного.

Згідно п. 6 Наказу Міністерства юстиції України від 20.09.2002 р. №84/5 «Про надання витягів з Реєстру прав власності на нерухоме майно та оформлення свідоцтв про право власності на нерухоме майно на спеціальних бланках», чинного на день укладання договору, довідки-характеристики, реєстраційні написи, реєстраційні посвідчення та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, що оформлені не на спеціальних бланках, оформляються та видаються до 1 лютого 2003 року.

Нотаріуси продовжують приймати при вчиненні нотаріальних дій довідки-характеристики від бюро технічної інвентаризації, які не підключені до електронного Реєстру прав власності на нерухоме майно. У цих самих випадках як правовстановлювальні документи нотаріусам подаються документи, що підтверджують право власності на нерухоме майно за умови наявності на них реєстраційного напису або наявності реєстраційного посвідчення, яке є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.

Як вбачається з матеріалів справи, на день укладання оспорюваного договору, КП «Новоград-Волинське міжміське бюро технічної інвентаризації» було підключено до електронного реєстру, а тому необхідності в отриманні довідки-характеристики не було /т. 1 а.с. 55/.

Відносно доводів позивача, що договір не міг бути спрямований на настання таких правових наслідків, як передачу єдиного житла продавця за суму 38091 грн., оскільки за таку суму померла не могла придбати собі житло, то суд їх до уваги не приймає, оскільки, як вбачається з п.4.10 договору купівлі-продажу продавець мала право пожиттєвого проживання в проданій квартирі, що свідчить про відсутність наміру продавця в майбутньому придбати житло.

Щодо тверджень позивача про істотні протиріччя в договорі між п.2.2. та п.3.2.1та те, що в договорі зазначено «продавець ОСОБА_6 має право пожиттєвого проживання в у вищевказаній квартирі», то це також не може бути підставою для визнання договору недійсним. Чинне законодавство визначає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК).

Тобто сторони у договорі мають право врегулювати ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства, а також відступати від положень, що визначені цими актами, і самостійне врегулювати свої відносини, крім випадків, коли в актах законодавства міститься пряма заборона відступів від передбачених ними положень, або якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їхнього змісту або суті відносин між сторонами.

Отже, виходячи з установлених дійсних обставин справи, суд приходить до висновку, що позивач не довів факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів з боку відповідача, а тому у позові слід відмовити повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу відмовити.

Сторони можуть ознайомитись з повним рішенням суду 02 березня 2012 року.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий: