У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Громіка Р.Д.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності,-

в с т а н о в и л а:

30 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, який у подальшому був уточнений, до ОСОБА_3 про розподіл земельної ділянки, що знаходиться у спільній сумісній власності. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 07 вересня 2007 року сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, під час якого ними була отримана у власність земельна ділянка площею 0,10 га., яка розташована по вул.Чкалова, 3б в с.Нерубайське Біляївського району Одеської області, на підставі рішення №907-V Нерубайської сільської ради від 26 грудня 2008 року. Державний акт на право власності був виданий 03 червня 2009 року відділом Держкомзему у Біляївському районі Одеської області. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний 06 травня 2010 року. Оскільки сторони не можуть дійти згоди з приводу поділу зазначеного нерухомого майна, позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просив його задовольнити з наведених у позові підстав.

У судовому засіданні відповідачка ОСОБА_3 позов не визнала та пояснила, що земельна ділянка отримана нею у власність безоплатно, а тому вважає, що вона не підлягає поділу. Також вказала на те, що зміни до ст. 61 СК України в частині того, що земельна ділянка, набута внаслідок її безоплатної передачі одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, набули чинності 08 лютого 2011 року, а державний акт вона отримала 03 червня 2009 року, тобто до прийняття вказаних змін, а тому ця земельна ділянка є її особистою приватною власністю, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2012 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з вище вказаним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи це тим, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання апеляційної інстанції позивач по справі ОСОБА_4 не з'явився, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, документи підтверджуючі поважність причини неявки до суду ним надано не було. Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на апеляцію ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 вересня 2007 року по 06 травня 2010 року.

Рішенням Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області від 26 грудня 2008 року №907-V відповідачці по справі була передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,10 га. по вул.Чкалова, 3б с.Нерубайське Біляївського району Одеської області, для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 83).

На підставі вказаного рішення 03 червня 2009 року відповідачка отримала державний акт на право власності на земельну ділянку (а.с. 6), кадастровий номер земельної ділянки :02:004:0928.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу,належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Пунктами 22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Шлюбна угода відносно спірної земельної ділянки сторонами по справі не укладалась.

11 січня 2011 року ст. 61 СК України була доповнена частиною пятою такого змісту: об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Зміни набули чинності з 08 лютого 2011 року.

При доповненні ст.61 СК України частиною пятою в законі не зазначалось про його зворотну силу.

Згідно ст. 22 Конституції України при прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Відповідно до ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом'якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися

актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Розглядаючи справу, суд першої інстанції вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами, перевірив усі докази по справі та зробив вірний висновок про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи ОСОБА_2 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи, оскільки ч.5 ст.61 СК України не може поширюватися на відносини, які існували до набрання нею чинності, a тому земельна ділянка право власності на яку було набуто шляхом приватазації у 2008 році, є особистою приватною власністю ОСОБА_3, та не є спільною сумісною власністю подружжя.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Біляївського районного суду Одеської області від 19 січня 2012 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи 53 грн. 65 коп. на розрахунковий рахунок: Отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Код ; МФО 828011; Банк отримувач: ГУ ДКУ в Одеській області; Р/р 0007.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М.Драгомерецький

ОСОБА_5

ОСОБА_1