Справа № 22- 780/12 Головуючий у 1-й інстанції - Українець В.В.
Доповідач - Слюсар Т.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.,

суддів: Шиманського В.Й., Осипенка М.І.

при секретарі: Трончук М.Ю.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Колегія суддів,-

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до районного суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, й ухвалено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 38 689 грн. 50 коп., судовий збір у сумі 386 грн. 89 коп. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі, відповідачка посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; порушення та неправильне застосуванням норм матеріального та процесуального права; невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши відповідачку, яка підтримала апеляційну скаргу, позивача, який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували в шлюбі з 22 травня 1998 року по 01 квітня 2008 року (а.с. 7, 8).

Встановлено, що 12 червня 2002 року між ОСОБА_2 та Регіональним відділенням в м. Києві Державного фонду сприяння молодіжному житловому будівництву було укладено кредитну угоду №31, відповідно до умов якої позивачу було надано кредит на будівництво (реконструкцію) житла загальною площею 85, 13 кв. м., згідно з проектом за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 116 562 грн. з терміном повернення 30 років з дати укладення кредитної угоди.

ЗгідноАкту про виконання зобов'язання за кредитною угодою № 31 від 12 червня 2002 року позичальник підтвердив, що 15 квітня 2008 року відповідно до квитанції № 63905 ОСОБА_2 внесено кошти в сумі 77 379 грн., а тому зобов'язання вважається виконаним.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року визнано за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності за кожним на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

Задовольняючи заявлений по справі позов, районний суд виходив з того, що оскільки між сторонами у рівних частках поділена квартира, відповідно до поділу в рівних частках підлягає і зобов'язання по погашенню кредиту.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною 4 ст. 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 24 постанові Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї.

За таких обставин, колегія суддів вважає таким, що ґрунтуються на законі висновки районного суду про те, що у результаті придбання ОСОБА_2 квартири в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той з подружжя, хто підписав кредитний договір.

Посилання апеляційної скарги на те, що судом першої інстанції не встановлено джерело коштів ОСОБА_2 для погашення залишку кредиту та правової природи даних коштів є необґрунтованими та спростовуються наявними у справі доказами.

Голослівний характер носять твердження апеляційної скарги про те, що кошти використані ОСОБА_2 для погашення кредиту є спільним майном колишнього подружжя, остільки нічим не підтверджені й, навпаки, відповідно до матеріалів справи, кошти за кредитним зобов'язанням сплачено 15 квітня 2008 року, тобто після розірвання шлюбу між сторонами, а рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 квітня 2008 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу визнано доведеним, що сторони не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства з липня 2007 року.

Твердження апеляційної скарги про відсутність згоди ОСОБА_1 на дострокове погашення кредиту не заслуговують на увагу, остільки надання такої згоди не передбачено кредитним договором, а позивач сплатив вартість частки майна, що належить ОСОБА_1, а тому має право на відповідне відшкодування. (а.с.19).

Зі змісту рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Голосіївської районної у м. Києві державної адміністрації, про поділ майна вбачається, що позов ОСОБА_2 про зобов'язання збільшити його частку у спільному майні подружжя шляхом визнання за ним права власності на АДРЕСА_1 з підстав сплати ним за власні кошти залишку кредитної заборгованості в сумі 77 385 грн. 50 коп. задоволено частково.

Окрім цього, колегія суддів враховує і те, що вимоги про поділ зобов'язань за кредитним договором раніше не заявлялися.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності є безпідставними, з огляду на те, що згідно рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 15 квітня 2010 року квартира між сторонами була поділена в рівних частинах, саме з цього часу відраховується строк позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано визнав заявлений по справі позов таким, що ґрунтується на законі.

Районний суд повно і об'єктивно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку й ухвалив законне та справедливе рішення.

Викладені у рішенні висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам й доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, а рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: