Справа №22-ц-6209/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2В
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Воробйової Н.С.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором доручення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року позивач звернувся до суду із даним позовом, посилаючись на те, що 30 березня 2010 року він уклав з відповідачем договір доручення, за яким зобовязувався від імені та за рахунок відповідача представляти її інтереси у Соломянському районному суді м. Києва по цивільній справі № 2-342-1/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину за законом на квартиру.

Відповідно до умов даного договору відповідач зобовязувалася виплатити позивачу 15 000 грн. при позитивному вирішенні спору на її користь із кінцевим строком розрахунку по 27 грудня 2010 року.

ОСОБА_3 вказав, що рішенням Соломянського районного суду від 07 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено, тобто спір вирішився на користь ОСОБА_4, однак вона відмовляється від сплати йому обумовлених укладеним договором коштів.

На підставі вищевказаного позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь борг за договором доручення в розмірі 15 000 грн., пеню в розмірі 10 950 грн., три відсотки річних в сумі 679, 32 грн., інфляційний втрати в сумі 705 грн.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 08 жовтня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором доручення відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення заявлених позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що послуги позивача по представництву інтересів ОСОБА_4 в судових засіданнях оплачувались останньою повністю, що й визнав сам позивач. При цьому виходив з того, що на час укладення договору доручення від 30 березня 2010 року ОСОБА_3 не мав повної юридичної освіти, відповідної кваліфікації юриста, та доказів отримання ним дозволу на заняття юридичною суду не надано, а тому він не має права на отримання спірної винагороди.

Такі висновки суду в повній мірі відповідають вимогам законодавства та ґрунтуються на матеріалах справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст.1002 ЦК України повірений має право на плату за виконання свого обовязку за договором доручення, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо в договорі доручення не визначено розміру плати повіреному або порядок її виплати, вона виплачується після виконання доручення відповідно до звичайних цін на такі послуги.

Так судом встановлено, що 30 березня 2010 року між позивачем та відповідачем було укладено договір доручення, за яким позивач зобовязувався від імені та за рахунок відповідачки представляти її інтереси в Соломянському районному суді м. Києва по цивільній справі № 2-342-1/10 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення від права на спадщину після смерті матері ОСОБА_6 відносно однокімнатної квартири. У разі позитивного вирішення спору, відповідач мала виплатити позивачу винагороду в розмірі 15 000 грн. протягом 40 днів після виконання доручення.

Рішенням Соломянського районного суду від 07 вересня 2010 року, яке набрало законної сили, у задоволенні позову ОСОБА_5 було відмовлено.

Разом з тим, в судовому засіданні встановлено, що за кожне засідання в Соломянському районному суді м. Києва відповідач сплачувала позивачу кошти у встановленому ним розмірі в залежності від складності виконання роботи по 200-250 грн. кожного разу.

Наполягаючи на своїх вимогах про стягнення боргу за договором доручення, позивач не довів тих обставин, які дають підстави для задоволення позову, при цьому визнав ту обставину, що ОСОБА_4 оплачувала послуги по представництву її інтересів в судових засіданнях у вказаному ним розмірі.

Суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки вважав, що позивач не мав права на отримання спірної винагороди, адже на час укладання договору доручення не мав повної юридичної освіти, або відповідної кваліфікації юриста.

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом повністю перекручено пояснення ОСОБА_3 є надуманими та безпідставними, оскільки позивач не довів в судовому засіданні, що кошти, які надавалися позивачу, рахувалися як відшкодування повіреному витрат.

Таким чином, аналізуючи наявні докази в матеріалах справи колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції у відповідності до вимог ст.ст. 212 - 214 ЦПК України належним чином зясував фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору щодо вимог ОСОБА_3, яка правова норма підлягає застосуванню для правовідносин, що виникли між сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

З урахуванням наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 08 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: