Краснопільський районний суд Сумської області
Справа № 2-47/12
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

02.04.2012 смт.Краснопілля

Краснопільський районний суд Сумської області в складі головуючого судді Косар А.І.

за участю

секретаря судового засідання Литвин А.В.

позивача відповідача ОСОБА_1

відповідача позивача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, -

В С Т АН О В И В :

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач вказував, що 23 січня 2011 року він запозичив відповідачу для власних потреб 9 000 гривень, про що була складена боргова розписка, за якою визначений порядок повернення боргу, а саме розпочати повернення боргу з 12 лютого 2011 року у розмірі 300 гривень щомісячним платежем до повного погашення боргу. Відповідач ОСОБА_2 допустила неналежне виконання взятих на себе зобовязань і станом на 07 лютого 2012 року виникла заборгованість у сумі 9 000 гривень. В досудовому порядку спір не врегульовано, а тому просив позов задовольнити і вирішити питання щодо судових витрат.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом підтримав заявлені уточнені позовні вимоги в повному обсязі за вищевикладеними обставинами і просив суд стягнути з відповідача на його користь 9000 гривень за договором позики.

Відповідач у справі ОСОБА_2 заявлені позовні вимоги не визнала, вважаючи їх незаконними і необґрунтованими, зазначила, що у період з 2007 до початку 2012 року між нею та ОСОБА_1 склалися тісні інтимні відносини, за цей період вона неодноразово піддавалась побиттю з боку позивача, під загрозою їй та її членам сімї він тримав її коло себе. У січні 2011 року між ними виникла сварка щодо їх відносин, саме 23 січня 2011 ОСОБА_1 у темний час доби вивіз її на власному автомобілі в безлюдне місце і під тиском заставив написати розписку як гарантію того, що вона залишиться його коханкою і буде виконувати всі його бажання, а він у свою чергу не буде робити нічого поганого їй та її родині. Усі дані в розписці, у тому числі суму 9000 грн. та паспортні дані продиктував ОСОБА_1 сам, розрахувавши який час вони були разом і скільки коштів витрачено ним на неї. Вона має паспорт громадянки України з іншими даними, ніж зазначені у розписці.

Окрім того, відповідачем ОСОБА_2 було заявлено зустрічний позов про визнання розписки від 23 січня 2011 року недійсною, оскільки була написана нею під впливом психологічного насильства з боку ОСОБА_1, у зв'язку з чим, крім визнання недійсним договору позики, з останнього підлягають стягненню збитки у подвійному розмірі від суми 9000 грн., а також компенсація за завдану моральну шкоду. Моральну шкоду ОСОБА_2 оцінює у розмірі 5000 грн., яка виразилася у заподіянні по відношенню до неї фізичного болю, душевних страждань внаслідок постійних погроз як їй, так і її сину, які вона сприймала як реальні і змушена зустрічати та проводжати сина до школи, без нагляду дорослих не випускати з будинку, сама намагається без сторонніх осіб не виходити в місця, де можна зустріти ОСОБА_1. Звернення відповідача до суду вона розцінює як спробу психічного впливу через правоохоронні органи, приниження її честі та гідності.

Обґрунтовуючи заявлений зустрічний позов та заперечуючи проти основного позову ОСОБА_2 зазначила, що кошти в сумі 9000 грн. не отримувала. Після того, як вона припинила відносини з ОСОБА_1, він неодноразово їй погрожував, просив повернутися, при цьому посилався на розписку, яку вона написала під впливом фізичного та психічного тиску з боку ОСОБА_1.

Позивач ОСОБА_1 проти зустрічного позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити, посилаючись на те, що обставини, які є підставою для звернення ОСОБА_2 до нього з зустрічним позовом є надуманими та такими, що не відповідають дійсності, оскільки діяв лише у межах наданих йому законом прав на захист своїх порушених інтересів, що також було предметом перевірки з боку Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області, за результатами якої 04 березня 2012 року винесена постанова про відмову в порушенні кримінальної справи відносно нього за ст. 189 КК України за відсутністю складу злочину. Крім того, ствердив, що ОСОБА_2 мала можливість звернутися до правоохоронних органів за захистом порушених прав при написанні спірної угоду, проте остання цього не зробила, а звернулася до суду з відповідним позовом лише після його звернення до суду про примусове виконання умов договору позики. Свідки ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є заінтересованими особами у справі, перебувають з ОСОБА_2 у родинних відносинах, не були присутні при написанні розписки і їх свідчення не можуть взяті судом до уваги.

Заслухавши пояснення Сторін, дослідивши наявні в справі письмові докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В судовому засіданні суду першої інстанції встановлено, що 21 січня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики представленою позивачем письмовою розпискою, за умовами якої позикодавець передав у власність позичальникові грошові кошти у сумі 9000 гривень при наявності паспорта громадянина України серія МА 035155 виданого ОСОБА_2 Краснопільським РВ УМВС України в Сумській області 25 січня 1996 року, а позичальник зобовязалася повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів з 12 лютого 2011 року у розмірі 300 гривень щомісячним платежем до повного погашення боргу /копії ас. 5-6/.

Після відкриття судом провадження у справі за первісним позовом, ОСОБА_2 21 лютого 2012 року звернулася до прокурора Краснопільського району з письмовою заявою про написання нею 23 січня 2011 року боргової розписки під диктовку на суму 9000 грн. в безлюдному місці під психологічним тиском та погрозою застосувати фізичну силу з боку ОСОБА_1 /ас. 18/.

Згідно постанови ст. ДІМ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_6 від 04 березня 2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 189 КК України по даному факту за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину /копія ас. 64/.

За інформацією Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області від 03.03.2012, громадянка ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженка смт. Краснопілля, 18 травня 2006 року була документована паспортом громадянина України серія МВ № 324010, виданого Краснопільським РВ УМВС України Сумської області у звязку з втратою паспорта серія МВ № 035155 виданого Краснопільським РВ УМВС України Сумської області 25 січня 1996 року /ас. 40/.

Аналізуючи зустрічні позовні вимоги про визнання укладеного договору позики недійсним, суд звертає увагу сторін на те, що в якості підстав для такого визнання ОСОБА_2 посилається на укладення його під впливом фізичного та психологічного насильства.

Стеттею 231 ЦК України встановлено, що правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Пункт 21 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009р. роз'яснює, що при вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обовязково злочинних діях.

Допитані в судовому засіданні свідки, заявлені стороною позивача за зустрічним позовом дали такі свідчення.

Так, Свідок ОСОБА_3, рідна сестра ОСОБА_2, у суді показала, що не була присутньою в момент написання ОСОБА_2 розписки про отримання від ОСОБА_1 9000 грн. і до 23 січня 2011 їй нічого не було відомо про намір сестри оформити з ОСОБА_1 договір позики. 23 січня 2011 року у вечірній час вона була вдома, коли її сестра ОСОБА_2 повернулася з побачення з ОСОБА_1 і бачила пригнічений стан та синці на тілі ОСОБА_2, яка їй розповіла, що ОСОБА_1 примусив написати боргову розписку на 9000 грн. взамін того, що вони будуть разом, але зі слів сестри їй відомо, що остання не отримувала від ОСОБА_1 такої суми грошей. Вже після написання розписки через певний проміжок часу ОСОБА_1 почав погрожувати їхній родині у словесній формі звільненням з роботи членів їхньої родини, оскільки ОСОБА_2 відмовляється повертати йому запозичені кошти.

Свідок ОСОБА_5, мати ОСОБА_2, у суді показала, що критично відносилась до відносин між її донькою ОСОБА_2 та ОСОБА_1, оскільки між ними була велика різниця у віці, про написання розписки дізналася у кінці літа 2011 року, донька їздила відпочивати на море і познайомилася з іншим хлопцем, що і стало причиною розладу у їх відносинах, у той період вона бачила у доньки на руках синці. Тоді ж ОСОБА_1 особисто показував їй розписку, на що донька їй пояснила, що написала документ взамін на продовження відносин з ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_4, рідна сестра ОСОБА_2, у суді показала, що не була присутньою в момент написання ОСОБА_2 розписки про отримання від ОСОБА_1 9000 грн. і їй нічого не було відомо про намір сестри оформити з ОСОБА_1 договір позики. Про існування розписки вона дізналася від сестри. Вже після написання розписки через певний час ОСОБА_1 почав погрожувати їхній родині у словесній формі звільненням з роботи членів їхньої родини, оскільки ОСОБА_2 відмовляється повертати йому запозичені кошти. У ОСОБА_2 є син ОСОБА_7, йому 14 років, останній був знайомий з ОСОБА_1 і між ними були рівні відносини. Через певний проміжок часу після написання розписки, коли між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зовсім погіршилися відносини, ОСОБА_1 періодично телефонував Владиславу на мобільний телефон і розповідав про поведінку його матері. На запитання суду, чи відомо свідку щоб ОСОБА_1 погрожував дитині ОСОБА_2, свідок надала відповідь, що погроз фізичного характеру у бік дитини не було.

Таким чином судом не встановлено фактів чинення фізичного та психологічного насильства на ОСОБА_2 під час укладення оспорюваного договору позики, які б могли стати підставою для визнання його недійсним.

Посилання ОСОБА_2 на психологічний тиск у вигляді звернень ОСОБА_1 до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики не може бути взяти судом до уваги, оскільки такі дії ОСОБА_1 не суперечать чинному законодавству, є засобом захисту його прав від порушень з боку інших осіб.

Під час судового розгляду встановлено, що договір позики особисто підписаний ОСОБА_2, тобто договір укладено відповідно до волі сторін, у встановленій формі, спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Відповідач ОСОБА_2 з дня укладення договору позики мала фізичну можливість звернутися до суду з позовом про визнання правочину не дійсним, але звернулася лише після звернення до суду позикодавця, що свідчить про її вільний намір на вчинення правочину в момент його укладення.

Твердження ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 диктував усі дані розписки, у тому числі щодо її паспортних даних також спростовуються матеріалами справи. В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 був втрачений паспорт громадянки України МВ № 035155 виданого Краснопільським РВ УМВС України Сумської області 25 січня 1996 року ще задовго до знайомства з ОСОБА_1 та укладення правочину з ним.

До показів свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на підтвердження позовних вимог за зустрічним позовом суд ставиться критично і не приймає їх свідчення до уваги, оскільки повідомлені ними обставини не мають значення для справи, також вони доводяться відповідачу позивачу ОСОБА_2 близькими родичами і заінтересовані у результаті розгляду даної справи.

Крім того, правоохоронними органами розглядалась заява ОСОБА_2 про те, що 23 січня 2011 року ОСОБА_1 вивіз її у нічний час в безлюдне місце і під психологічним тиском та погрозою застосувати фізичну силу, примусив написати боргову розписку на суму 9000 грн. і постановою ст. ДІМ Краснопільського РВ УМВС України в Сумській області ОСОБА_6 від 04 березня 2012 року відмовлено у порушенні кримінальної справи за ст. 189 КК України по даному факту за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу злочину, постанова є чинною на день постановлення судового рішення.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тому суд розглядає лише ті підстави для визнання правочину недійсним, які заявлені Позивачем.

Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що Позивач за зустрічним позовом не змогла навести суду достатніх доказів у підтвердження своїх позовних вимог. При цьому суд звертає увагу сторін на те, що заявлені нею підстави для визнання оспорюваного договору недійсним свідчать лише про намагання ОСОБА_2 будь-яким чином ухилитись від виконання взятих на себе цивільних зобов'язань. Не підлягають задоволенню, відповідно, і вимоги про стягнення з ОСОБА_1 матеріальної та моральної шкоди, оскільки ці вимоги є похідними від вимог про визнання недійсним договору позики.

Натомість, враховуючи зазначене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача ОСОБА_1 за основним позовом є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позов на користь ОСОБА_1, суд виходив з того, що правовідносини, що склалися між сторонами, є договірними і врегульовані статтями 526, 530, 536, 610-611, 625, 1046 - 1047 ЦК України.

Як викладено у ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу Європейської Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожна фізична або юридична особа право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Позивач надав суду письмову розписку, за якою загальна сума грошових зобовязань складає 9000 гривень.

Суд вважає за можливе покласти її в основу судового рішення, оскільки Відповідач ОСОБА_2 не надала суду належних і допустимих доказів у спростування зазначеної суми позики, чим не виконала вимоги ст.ст.10,58,59 ЦПК України. Судом таких доказів не встановлено при розгляді справи. На підставі зазначеного вище суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача саме зазначену грошову суму.

При цьому, суд не приймає в якості доказів покази, заявлених відповідачем свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, у звязку з тим, що відповідно до ч.2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця.

Питання про судові витрати суд вважає за необхідне вирішити в порядку передбаченому ст. 88 ЦПК України відповідно до п.1.1. Закону України «Про судовий збір»і стягує з відповідача судовий збір у розмірі 214 гривень 60 копійок.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 58 - 60, 79, 88, 209, 212, 214 215, 217, 218, 294 ЦПК, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 задовольнити .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1, місце паспортної реєстрації АДРЕСА_1, 9000 / девять тисяч/ гривень за договором позики від 23 січня 2011 року та 214/ двісті чотирнадцять/ гривень 60 копійок судового збору, а усього 9214/ девять тисяч двісті чотирнадцять/ гривен 60 копійок.

Відмовити у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Сумського апеляційного суду через Краснопільський районний суд Сумської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Якщо було подано апеляційну скаргу і рішення за цією скаргою не скасовано, воно набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя підпис ОСОБА_8

Копія: звірена з оригіналом

Суддя А.І. Косар

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 06 квітня 2012 року о 15 год. 00 хв.

Оригінал зберігається в матеріалах справи