Апеляційний суд Дніпропетровської області ( м. Кривий Ріг)
Справа №2/3308/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1669/12 ОСОБА_1
Категорія - 53 ( 3 ) Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Братіщевої Л.А., Остапенко В.О.,

при секретарі: Бадалян Н.О.,

за участі: представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_5, на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3 акціонерного товариства "Північний гірничо-збагачувальний комбінат" про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИ Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3 акціонерного товариства "Північний гірничо- збагачувальний комбінат" (надалі ПАТ ПівиГЗК) про стягнення заробітної плати та моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він з 13.11.2000 року працював слюсарем чергового та з ремонту устаткування цеху по виробництву окатишів № 2 ПАТ ПівнГЗК. 30 липня 2000 року наказом № 79-к був звільнений з роботи за п.6 ст.36 КЗпП України. 18 травня 2011 року апеляційним судом Дніпропетровської області його було поновлено на роботі та стягнуто на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 12 359,87 гри. та моральну шкоду в сумі 1000 гри. Дані виплати не були проведені.

Крім того, 14 липня 2011 року підтиском роботодавця позивач змушений був звільнитися з підприємства відповідача за власним бажанням, проте виплати, які підлягають під час звільнення йому не виплачено.

У зв'язку із чим, позивач ОСОБА_5 просить суд стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 5071.77 гри. згідно рішення апеляційного суду від 18.05.2011 року та 150 грн. моральної шкоди, 20 818,80 грн. заробітної плати за час затримки фактичного розрахунку при звільненні та 4000 моральної шкоди.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6. ПАТ ПівнГЗК про стягнення заробітної плати та моральної шкоди - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог.

Зокрема вважає, що судом першої інстанції не вірно враховано платіжне доручення № 2 від 12 березня 2012 року, яким стягнуто 5743,95 грн., в рахунок виконання рішення суду, а не стягнення заробітної плати.

Судом не враховано, що утримання податків з виплачених за рішенням суду коштів не передбачено законодавством, оскільки після стягнення цих коштів за рішенням суду вони відносяться до компенсації збитків, а не заробітної плати. Крім того, вважає, що судові витрати з позивача стягнуто без належних правових підстав, оскільки згідно із законодавством позивач звільнений від сплати судових витрат.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом № 63 -к від 19 травня 2011 року позивача поновлено на попередній роботі - слюсарем черговим з ремонту устаткування 5 розряду виробничої дільниці випалювання окатишів ЦВО-2.

Наказом ПАТ «Півн. ГЗК» від 14.07.2011. № 283 ОСОБА_5 звільнений з роботи 14 липня 2011 року за згодою сторін відповідно до положень п.1 ст. 36 КЗпП України. Постановляючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ПАТ "ПівнГЗК про стягнення заробітної плати та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із відсутності правових підстав для задоволення позову, оскільки доказів про затримку розрахунку при звільненні позивачем не надано, а правовідносини з підстав несвоєчасного виконання рішення суду регулюються Законом України Про виконавче провадження.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, суд в повному обсязі зясував усі обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, надав їм належну оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, зокрема щодо порушення судом норм матеріального та процесуального законодавства, неврахування судом платіжних доручень та безпідставного утримання відповідачем з позивача податків, висновків суду не спростовують, оскільки правила ст. 117 КЗпП України, на яку посилається позивач як на підставу вимог про стягнення заробітної плати за час фактичного розрахунку, поширюються на випадки невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у день звільнення або не пізніше наступного дня після пред,явлення звільненим працівником вимог про розрахунок, якщо він у день звільнення не працював. Випадків несвоєчасного виконання рішення суду про стягнення на користь працівника сум ці правила не стосуються.

Встановивши, що позовні вимоги щодо стягнення заробітної плати та моральної шкоди внаслідок невиконання відповідачем рішення суду про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати з посиланням на положення ст.ст. 116. 117 КЗпП України, задоволенню не підлягають, а згідно ст. 368 ЦПК України виконання рішення судів здійснюється у відповідності з Законом України «Про виконавче провадження», суд правильно відмовив у задоволенні позову.

Разом з тим, на думку колегії суддів, позивач ОСОБА_5 звільняється від сплати судового збору згідно положень п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», оскільки звернувся до суду з вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Тому рішення суду в цій частині підлягає скасуванню відповідно до п. 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 4 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 314,316 ЦПК України колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 20 березня 2012 року в частині стягнення з ОСОБА_5 судових витрат в розмірі 94,10 грн. скасувати.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Карнаух В.В.

Судді: Братіщева Л.А.

ОСОБА_7