Справа № 22-ц-1079/12 Головуючий у 1 інстанції: Савків Л. М.
Провадження № 22-ц/1390/1079/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Шашкіної С.А., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4І,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, з участю третіх осіб: Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, Головного управління МНС у Львівській області, про усунення перешкод у користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_6 звернулася з позовом, у якому просить зобовязати ОСОБА_5 усунути перешкоди в користуванні її майном шляхом знесення самочинного будівництва. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідач здійснила будівництво господарської споруди без відповідних документів та з порушенням будівельних, санітарних і протипожежних норм.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2011 року позов задоволено. Зобовязано відповідача усунути перешкоди позивачу у користуванні майном шляхом знесення самочинного будівництва, що знаходиться у с.Більче Миколаївського району Львівської області, вулиця Шевченка,53, у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення оскаржила ОСОБА_5

Апелянт, посилаючись на незаконність оскаржуваного рішення, яке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Стверджує, що будівництво спірної будівлі вона проводила відповідно до рішення Більченської сільської ради від 3 серпня 2009 року. Будівля призначення для господарських потреб без утримання худоби і птиці, побудована з дотриманням санітарних і будівельних правил.

Представники позивача проти доводів апеляційної скарги заперечили, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що позивач є власником будинку № 57 на вулиці Шевченка у селі Більче Миколаївського району (а.с.9,10) та користується земельною ділянкою площею 0,25 га для обслуговування будинку (а.с.11).

Власником сусідньої земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд є відповідач (а.с.29).

Рішенням Більченської сільської ради № 3264 від 3 серпня 2009 року надано дозвіл ОСОБА_5 на будівництво господарської будівлі на своїй земельній ділянці.(а.с.30).

ОСОБА_5 виготовила проект забудови земельної ділянки, який затверджено рішенням Більченської сільської ради № 437 від 20 жовтня 2009 року «Про затвердження проектних пропозицій на будівництво господарських споруд» (а.с.31,53).

Відповідно до висновку № 31/01 від 9 березня 2010 року проект будівництва індивідуальних господарських будівель погоджено (а.с.32-33,54).

26 жовтня 2010 року ОСОБА_5 повідомила інспекцію ДАБК у Львівській області про початок виконання будівельних робіт, на які не вимагається дозвіл, відповідно до п.16 Порядку надання дозволу на виконання будівельних робіт (а.с.35).

З позитивного експертного звіту щодо розгляду проектної документації будівництва індивідуальних господарських будівель вбачається, що робочий проект виконано згідно з вимогами ДБН А.2.2.-3-2004 «Склад, порядок розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва» та розроблений з дотриманням вимог до міцності, надійності та довговічності будинків і споруд, їх експлуатаційної безпеки та ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» (а.с.101-102).

Представники позивача на обґрунтування позову посилаються на те, що господарська будівля, споруджена відповідачем, знаходиться на близькій відстані до старого деревяного будинку. Вказують, що рішенням Більченської сільської ради № 21 від 25 серпня 2005 року ОСОБА_3 дозволено переобладнати старий житловий будинок під господарську будівлю у звязку з тим, що даний будинок не придатний для проживання (а.с.25). Разом з тим доказів про те, що вказаний деревяний будинок належить позивачу, не надано. Рішенням цієї ж сільської ради № 8 від 24 квітня 1978 року при наданні дозволу ОСОБА_7 для будівництва житлового будинку, який тепер належить позивачу, вирішено після закінчення нового будинку старий будинок знести (а.с.51,50). З листа відділу регіонального розвитку, містобудування та архітектури Миколаївської районної державної адміністрації № 01-06/138 від 30 червня 2011 року вбачається, що документація на переобладнання старого будинку на погодження не надходила (а.с.40).

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 375 ЦК України визначено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, здійснювати перебудову і набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч. ст. 376 цього Кодексу житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Судом встановлено, що спірна господарська будівля споруджена відповідачем на належній їй на праві власності земельній ділянці з цільовим призначенням для обслуговування будинку і господарських споруд. Ця будівля споруджена частково на місці раніше існуючої споруди, на підставі рішення сільської ради, з погодженням та затвердженням проекту забудови, з повідомленням інспекції ДАБК про початок будівельних робіт, на які дозвіл не вимагається.

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміни окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність. Фактична відстань від житлового будинку позивача до господарської будівлі становить 7,4 та 7,8 метрів. Відповідно до додатку 3.1 таблиці 1 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» мінімальна відстань між будівлями повинна складати 6 метрів. Доводи позивача про те, що спірна господарська будівля призначена для утримання худоби і птиці не стверджені жодними доказами. Відтак, встановлено, що спірна господарська будівля не містить ознак самочинного будівництва.

Стаття 214 ЦПК України вимагає від суду під час ухвалення рішення обєктивно вирішити всі питання щодо обставин, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та визначити якими доказами вони підтверджувалися.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що її права порушені і підлягають захисту у спосіб знесення господарської будівлі, спорудженої відповідачем, що не містить ознак самочинного будівництва.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 жовтня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про зобовязання відповідача усунути перешкоди в користуванні майном позивача шляхом знесення самочинного будівництва, яке знаходиться в селі Більче Миколаївського району Львівської області під номером 53 на вулиці Шевченка, у місячний строк з дня набрання рішенням законної сили.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: