Справа № 812/3192/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.12.2012 р. м. Запоріжжя

Комунареький районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Боровікової А.І., при секретарі Мамедові І.Р.о., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Запорожжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Державна іпотечна установа - про застосування правових насідків недійсності правочину та стягнення збитків,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2012 р. позивачка звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який уточнила у червні 2012р., вказавши, що 28.11.2007 року вона уклала з ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»договір про іпотечний кредит № ZРМНG9, згідно з яким ПриватБанк надав їй кредит в сумі 161 250,00 грн. із сплатою 15 % річних на строк до 28.11.2027 р. для сплати основної суми вартості придбаної у власність АДРЕСА_1. Розмір її щомісячного платежу, згідно п. 2.4. кредитного договору, становив 2 148,19 грн. у місяць.

Також 28.11.2007 р. позивачка уклала з «ПриватБанком»кредитний договір № ZРМНG9, згідно з яким ПриватБанк надав їй кредит в сумі 32 250 грн. із сплатою 15 % річних на строк до 28.11.2027 року для сплати авансової суми вартості придбаної у власність АДРЕСА_1. Розмір її щомісячного платежу згідно п. 7.1. кредитного договору становив 429,64 грн. у місяць.

Вказані кредити Відповідач надав позивачу по програмі «Житло в кредит»в межах співробітництва з Державною іпотечною установою (далі - ДІУ).

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору, права вимоги за ним можуть бути передані у заставу або відступлені ДІУ або іншим особам. При цьому згідно із п. 8.8. цього договору у випадку, якщо права кредитора за ним не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи. Відповідач має право змінити розмір відсоткової ставки до розміру звичайної відсоткової ставки, що встановлена у нього для таких видів кредитів. При цьому застосовуються механізми зміни, що вказані у пункті 8.9. кредитного договору, тобто шляхом направлення повідомлення про збільшення відсоткової ставки.

В забезпечення належного виконання зобов'язань по кредитному договору позивачка надала в іпотеку квартиру АДРЕСА_2. З часу одержання кредитів вона належним чином виконувала усі взяті на себе зобов'язання.

У липні 2008 року позивач одержала лист від 26.06.2008 р. за вих. № 20.1.3.2/6-8886 за підписом Голови Правління ПриватБанку, у якому зазначено, що ДІУ не має можливості викупляти кредити у ПриватБанку і фактично не виконує зобов'язання за договором про співпрацю з останнім. Така відмова ДІУ в рефінансуванні іпотечних кредитів, виданих ПриватБанком у порядку вимог Стандартів ДІУ. призводить до виникнення збитків з боку ПриватБанку, пов'язаних з тим, що такі кредити оформлялися на пільгових умовах і надалі банку не були компенсовані. Тому через такі дії з боку ДІУ ПриватБанк змушений підняти з 28.07.2008 року відсоткову ставку за її кредитним договором до 2,09 % у місяць (що становить 25,08 % річних), а у разі її незгоди із змінною % ставкою, ПриватБанк буде змушений діяти згідно п. 8.9. договору про іпотечний кредит, тобто розірве договір і вимагатиме повернення всієї суми кредиту - 161 250 гривень. Позивачка зазначила, що вона не мала такої суми коштів і не мала можливості їх повернути, що призвело б до виникнення

заборгованості перед ПриватБанком і вона була б змушена продавати свою квартиру, надану в іпотеку або ПриватБанк звернув би стягнення на неї.

Позивач одразу звернулась у Бізнес іпотечного кредитування Запорізького РУ ПриватБанку, де отримувала кредит, працівники якого підтвердили, що через невиконання ДІУ своїх зобов'язань по договору про співпрацю з ПриватБанком з 28.07.2008 року відсоткова ставка за її кредитним договором № № ZРМНG9 становитиме 25,08 % річних, а розмір її щомісячного платежу складатиме понад 3 400 грн. При цьому відсоткова ставка по кредитному договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року також буде змінена до 25,08 % річних, а розмір щомісячного платежу складатиме близько 700 грн.

Отже, сукупний розмір платежів по кредитним договором та кредитному договору 1 Відповідач їй встановлював у розмірі близько 4 100 грн., хоча до цього вона сплачувала 2 577,83 грн.

Коли вона пояснила, що не зможе сплачувати кожного місяця 4100 грн. через відсутність таких доходів у сім'ї, то працівники Бізнесу іпотечного кредитування Запорізького РУ ПриватБанку вказали їй, що тоді ПриватБанк розірве кредитний договір згідно п. 8.9. і вона буде змушена повернути одразу всю суму кредиту, продавши для цього квартиру. Але для того, щоб не допустити розірвання кредитного договору, працівники Запорізького РУ ПриватБанку в ультимативній формі вказали їй, щоб вона уклала додаткові договори до кредитних договорів, перевівши суму кредиту у долари США з % ставкою 1,17 % на місяць (14.04 % річних). Тоді розмір її щомісячних платежів становитиме 516,06 доларів США (по курсу НБУ станом на 30.07.2008 року 2500,20 гривень) по кредитному договору та 102,75 доларів США (по курсу НБУ станом на 30.07.2008 року 497,80 гривень) по кредитному договору 1. Оскільки сплачувати щомісяця по кредитах 4100 гривень у її сімї не було можливості, повернути одразу всю суму кредиту вона теж не могла, що призвело б до виникнення заборгованості і подальшого продажу банком квартири, 30.07.2008 року позивачка була змушена підписати додаткову угоду до договору про іпотечний кредит № ZРМНG9 від 28.11.2007 року та додаткову угоду до кредитного договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року. Відповідно до вказаних додаткових угод її зобов'язання перед ПриватБанком були виражені у доларах США, сукупний розмір щомісячних платежів становив 618,81 доларів США (по курсу НБУ станом на 30.07.2008 року 2 998 гривень).

У квітні 2009 року вона дізналася, що відносини між ПриватБанком та ДІУ регулюються Генеральним договором про рефінансування та обслуговування іпотечних кредитів № 8 від 28.03.2006 року, яким передбачено таке: п.п. 1.1) сторони погодились на співпрацю відповідно до умов і вимог Стандартів: п.п. 1.2.1) цей договір визначає порядок рефінансування ДІУ банку, який видає іпотечні житлові кредити відповідно до вимог Стандартів: п.п. 2.10) банк гарантує, що на дату подання пропозиції сукупність даних про іпотечний кредит, які містяться у ній. а також документи кредитної справи позичальника відповідають Стандартам ДІУ; п.п. 6.7) банк несе відповідальність перед ДІУ за відповідність наданого іпотечного кредиту та документів кредитної справи позичальника Стандартам ДІУ.

Після цього позивачка звернулась з заявою до ДІУ, на яку за вих. № 1986-5 від 05.05.2009 р. одержала відповідь про те, що підставами для відмови з боку ДІУ у рефінансуванні іпотечних кредитів була невідповідність кредитів вимогам Стандартів. Випадків необґрунтованих відмов від рефінансування не було, а її іпотечний кредит знаходився у складі іпотечного пулу № 170, який 30.05.2008 року був переданий ПриватБанком на розгляд до ДІУ. Через те, що велика кількість кредитів була оформлена з порушенням вимог Стандартів ДІУ. остання 08.09.2008 р. надіслала ПриватБанку лист, в якому повідомила про призупинення розгляду іпотечних кредитів, оформлених пулами Оскільки ПриватБанк документи по іпотечному пулу № 170 подав не у повному обсязі, то ДІУ спочатку надіслала ПриватБанку запит про надання документів, яких не вистачало. подальшому. ДІУ, не одержавши від ПриватБанку потрібних документів, рішенням Правління від 16.01.2009 року була змушена повернути їх Відповідачу. При цьому банк мав та має право і зараз повторно звернутись до ДІУ з пропозицією про здійснення рефінансування її кредитного договору.

Крім того, 19.03.2012 р. ДІУ надіслала позивачу лист за вих. № 1133-4, в якому вказано, що ДІУ після 26.06.2008 року здійснювала рефінансування іпотечних кредитів, наданих ПриватБанком, які відповідали вимогам Стандартів ДІУ.

Таким чином, причиною відмови у рефінансуванні іпотечних кредитів, вважає позивач, було невиконання саме ПриватБанком умов договору з ДІУ, а не навпаки, чи так само вигадана Відповідачем відсутність у ДІУ можливості викупляти кредити. Крім того, рішення ДІУ про відмову у рефінансуванні її іпотечного кредиту було прийняте 16.01.2009 року, а не у червні 2008 року, як вказано у листі ПриватБанку. При цьому ДІУ рефінансовувала іпотечні кредити, виданих ПриватБанком, і після 26.06.2008 р., хоча ПриватБанк повідомив її про те, що ДІУ припинила рефінансування іпотечних кредитів.

Отже, ПриватБанк, переконавши позивачку як споживача банківських послуг у необхідності укладення додаткових договорів до кредитних договорів, мотивуючи таку необхідність відмовою ДІУ у рефінансуванні іпотечних кредитів згідно листа від 26.06.2008 р., ввів її в оману. При цьому ПриватБанк не надав їй інформації, необхідної для здійснення нею свідомого вибору - позивач не знала, що ПриватБанк передав її кредит ДІУ на рефінансування, не знала про допущені ним при цій передачі порушення, не знала про вимогу ДІУ до ПриватБанку усунути допущені ним порушення. Якби ПриватБанк не приховав від неї цю інформацію, а повідомив її до укладення додаткових договорів - вона б ніколи не уклала цих договорів. При укладенні вказаних вище додаткових договорів її волевиявлення не було вільним, воно було сформоване на підставі недостовірної інформації, умисно наданої мені Відповідачем.

Такими своїми діями ПриватБанк не тільки порушив вимоги ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»щодо заборони нечесної підприємницької практики, але ще й умисно надав позивачу недостовірну інформацію про те, що ДІУ припинила рефінансування іпотечних кредитів, чим спонукав її укласти додаткові договори до кредитних договорів. Внаслідок цього позивачка, не володіючи достовірною та достатньою інформацією про стан рефінансування іпотечних кредитів, була змушена їх укласти.

Крім того, така поведінка (підприємницька практика) ПриватБанку щодо спонукання до укладення додаткових договорів є агресивною, такою, що містить елементи примусу, оскільки позивач була змушена укласти додаткові договори під ризиком втратити квартиру, бо не мала можливості сплачувати встановлену ПриватБанком відсоткову ставку у розмірі 25,08 річних чи повернути одразу всю суму кредиту. Ризик втратити квартиру і залишити свою сімю без даху над головою істотно вплинув на її свободу вибору та поведінку і змусив укласти додаткові договори. При цьому про її неспроможність сплачувати відсотки за ставкою 25,08 % ПриватБанк знав, оскільки при отриманні кредиту вона надала йому документи, які підтверджують розмір доходів її сімї, але використав цю тяжку для неї як споживача обставину.

Також цими діями ПриватБанк порушив вимоги ч. 4 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів»щодо заборони агресивної практики.

Всього на виконання додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № ZРМНG9 від 28.11.2007 року, укладеної 30.07.2008 року, за період часу з 30.07.2008 року по 28 серпня 2009 року позивач сплатила Відповідачу 4 128,48 доларів США та 20 551,84 грн., а на виконання додаткової угоди до кредитного договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року, укладеної 30.07.2008 року - 903,19 доларів США та 3 452,38 грн.

Оскільки вказані вище правочини є нікчемними, то отриманими згідно них коштами ПриватБанк користується без достатньої правової підстави.

Крім того, такими діями Відповідач заподіяв їй збитки, які виразились у знеціненні її коштів, безпідставно сплачених Відповідачу, внаслідок інфляції відповідно наданого розрахунку.

Вважаючи, що своїми вищезазначеними діями відповідач порушив її права та посилаючись на ст.ст. 11, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ст..ст.

215,216,1214 ЦК України, позивач просила суд застосувати правові наслідки недійсності додаткової угоди до договору про іпотечний кредит № ZРМНG9від 28.11.2007 року, укладеної 30.07.2008 року, та стягнути з відповідача на її користь 4 128,48 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ становить 33007,19 гривень), 20 551,84 гривень та 4 782,44 гривень інфляційних; застосувати правові наслідки недійсності додаткової угоди до кредитного договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року, укладеної 30.07.2008 року, та стягнути з відповідача на її користь 903,19 доларів США (що згідно офіційного курсу НБУ становить 7218,74 гривень), 3 452,38 гривень та 757,21 гривень інфляційних.

У підсумку згідно додаткових угод до договору про іпотечний кредит № ZРМНG9 від 28.11.2007 року та до кредитного договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року, укладених 30.07.2008 року, стягнути з відповідача на її користь 69769,8 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали суду пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві, враховуючи які. а саме: порушення відповідачем при укладенні додаткових угод норм ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими заборонено нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, а також, те, що дії Банку щодо спонукання її укласти додаткові угоди мають характер нечесної підприємницької практики, яка виявилася у введенні її в оману та а також була агресивною, оскільки фактично містила елементи примусу та істотно вплинула на поведінку споживача (позивача) при укладенні нею додаткових угод, при укладенні вказаних вище додаткових договорів її волевиявлення не було вільним, воно було сформоване на підставі недостовірної інформації, умисно наданої їй Відповідачем, просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що 30.07.2008 р. Позивач і ПриватБанк домовилися про зміну умов кредитування і викладенням умов Кредитних договорів в новій редакції шляхом укладення Додаткових угод до Кредитних договорів.

Відповідно до умов Додаткових угод (п. 8.1) залишок заборгованості Позичальника Кредитним договором № ZРМНG9 перед ПриватБанком станом на 30.07.2008 р. в сумі 160 282,72 грн. було конвертовано в іншу валюту зобов'язання - долар США. а саме в суму 34 543,69 дол. СІІІА. що підтверджується відповідними платіжними документами.

Кредитним договором № ZРМНG9 перед ПриватБанком станом на 30.07.2008 р. в сумі 31 913,04 грн. було конвертовано в іншу валюту зобов'язання - долар США, а саме в суму 6 877,81 дол. США, що підтверджується відповідними платіжними документами.

Отже, вважає відповідач, необхідно виходити з тих умов Договорів, які були погоджені Сторонами і засвідчені їхніми підписами.

Представник відповідача зазначив, що ПриватБанк жодним пунктом кредитного договору не брав на себе перед Позивачем/Позичальником зобов'язання в будь-якому разі відступити права вимоги за цим договором саме ДІУ і залишити відсоткову ставку на рівні 15 % річних, а тому Позивач не може вимагати від ПриватБанку в будь-якому разі та будь- яким чином відступити права вимоги за Кредитним договором саме ДІУ.

Так, п. 5.1.3 Кредитних договорів передбачено, що „Кредитор/ПриватБанк зобов'язаний у разі відступлення права вимоги за цим Договором Державній іпотечній установі або іншим особам (у т.ч. і Банку) у пятиденний термін письмово повідомити про це Позичальника. Пунктом 5.2.3 Кредитного договору Кредиторові надано право передавати інформацію щодо кредитної справи Позичальника Державній іпотечній установі або іншим особам (у т.ч. і Банку).

Пунктами 8.1. 8.2 Кредитного договору Позичальника було проінформовано і Позичальник надав згоду на те, що ,,права вимоги за Кредитними договорами можуть бути передані у заставу або відступлені Державній іпотечній установі або іншим особам (у т.ч ПриватБанку). Зобов'язання Позичальника за Кредитним договором можуть бути приєдна ло консолідованого іпотечного боргу та іпотека може бути включена до іпотечного пулу відповідності до чинного законодавства України.

Пунктом 8.8 Кредитного договору зазначено, що „у випадку, якщо права кредитора за цим договором не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи, Кредитор має право змінити розмір відсоткової ставки до розміру, звичайної процентної ставки, що встановлена у Кредитора для таких видів кредитів.

В зв'язку з тим, що не було відступлено права вимоги за Кредитним договором у липні 2008 р. на адресу Позичальника був направлений лист-повідомлення про збільшення відсоткової ставки, про факт отримання Позивачем даного листа від 26.06.2008 р. за вх. № 20.1.3.2/6-8886 зазначається в позовній заяві. Крім цього, Позичальникові було запропоновано змінити валюту кредитування з гривні на долар США і на що погодився Позичальник.

Лист від ДІУ, наданий Позивачем, лише свідчить про те, що ПриватБанк намагався відступити права вимоги за Кредитним договором, але цього відступлення не відбулося, і на сьогодні вже не може бути здійснено через те, що підписана Додаткова угода.

Викладені обставини в позовній заяві щодо введення в оману не відповідають дійсності, бо є явно перебільшеними, голослівними і бездоказовими, та є по суті наклепом на ПриватБанк.

Щодо позовної вимоги про визнання Додаткових угод недійсними, як вчинені під впливом обману, то у Позивача відсутні докази обману з боку ПриватБанка. Працівники ПриватБанку довели до Позичальника можливість оптимізувати власні витрати по сплаті кредиту шляхом укладення Додаткових угод до Кредитних договорів і зміні валюти кредитування з гривні на долар США, яка на той час була економічно обґрунтованою і на цю пропозицію Позичальник погодився, підписавши Додаткові угоди до Кредитних договорів.

Представник відповідача також вважає, шо Позивач невірно трактує відповідь, яку отримав на свою адресу від ДІУ. Так. ДІУ повідомляє, що рефінансування - це є правом ДІУ, а не обов'язком.

Крім цього, Позивач не враховує те, що ДІУ не є стороною в укладеному між Позивачем та ПриватБанком договорів про іпотечний кредит. Оскільки ДІУ не є стороною укладеного договору, то й їх умови не можуть бути умовами ДІУ - це умови, погоджені Позичальником і Банком. ДІУ кошти на кредит Позичальника не надавала (це кошти ПриватБанку). ПриватБанк наполягає на своєму твердженні, що ДІУ не має можливості викупляти кредити (за рахунок бюджетних коштів) у ПриватБанку і фактично не виконує зобов'язання за договором про співпрацю з ПриватБанком.

Відповідності з п. 1.4 Генерального договору про рефінансування та обслуговування іпотечних договорів №8 від 28.03.2006 р.(далі Договір №8), укладеного між Приватбанком та ДІУ, були узгоджені типові форми договорів про іпотечний кредит, іпотечні договори та договори доручення. Однією з умов зазначених типових договорів, передбачається, що у випадку якщо права кредитора за ними не будуть відступлені на користь будь-якої третьої особи, Банк має право змінити розмір процентної ставки до розмірів звичайної процентної ставки, яка встановлена у кредитора для таких видів кредитів.

Враховуючи вищенаведене та на підставі п.п. 2.4, 2.5, 2.6, 2.9 Договору №8 Приватбанк направляє пропозицію відносно відступу права вимоги по іпотечним кредитам. Зі свого боку ДІУ на підставі вищенаведених пунктів Договору №8 зобов'язане на протязі 5- ти робочих днів після отримання пропозиції, провести аналіз пропозиції на відповідність іпотечного кредиту стандартам та прийняти рішення про придбання або відмови від прийняття права вимоги за договорами про іпотечні кредити або, надати запит про надання копій додатково необхідних документів до кредитної справи. У разі відмови або згоди ДІУ в термін 5 днів направляє Банку письмове повідомлення.

Після того, як ДІУ своєчасно не реагує на пропозицію Банку, Банк приймає це як відмову від рефінансування кредитів, які були видані на пільгових умовах за Стандартами ДІУ. що в сою чергу викликає необхідність збільшення процентної ставки по кредиту до розмірів загальної процентної ставки, яка встановлена у Банку для таких видів кредитів.

Приймаючи до уваги, що після відмови ДІУ у рефінансуванні кредиту (сплив часу для відправлення повідомлення про прийняте рішення), для підтвердження правомірності зміни

процентної ставки, у відповідності до п.п. 8.8, 8.9 узгодженого типового договору, Приватбанк змушений повідомити позичальника про відмову ДІУ у рефінансуванні кредиту позивача.

Кредитний договір № ZРМНG9 від 28.11.2007 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ КБ Приватбанк 29 травня 2008 року був включений в пул № 170 та 29.05.2008 р. за вх.№2463-1 був наданий до ДІУ.

26 червня 2008 р. ПАТ КБ Приватбанк" у зв'язку з відсутністю позитивного рішення ДІУ про набуття права вимоги за договором № ZРМНG9 від 28.11.2007 року був змушений надіслати лист клієнту про збільшення процентної ставки.

30 липня 2008 р. домовилися про зміну умов кредитування (з метою захисту інтересів Позичальника) і викладенням умов Кредитних договорів в новій редакції шляхом укладення Додаткових угод до Кредитних договорів.

08 вересня 2008 р., тобто більш ніж через три місяці, після надання Банком пропозиції. ДІУ повідомило "Приватбанк" про необхідність надати за усіма раніше представленими пулами копії додаткових документів, що фактично змінило умови додаткової угоди від 30.07.2008р. У січні 2009 року зі спливом більш ніж піврічного терміну ДІУ направило "Приватбанку" повідомлення про відмову набуття права вимоги за договорами про іпотечні кредити, направлені раніше Приватбанком на їх адресу

Таким чином, вважає представник відповідача, вищенаведене підтверджує законність дій Приватбанку щодо збільшення процентної ставки за кредитним договором, та свідчить про те, що Приватбанк" намагався відступити права вимоги за Кредитним договором.

Також представник відповідачача вважає, що позивач пропустив строк для подачі позовної заяви до суду. Так, на підставі ч. З ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності до вимог про застосування наслідків недійсності правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Як вбачається із матеріалів справи, позивач і Приватбанк 30.07.2008 р. домовилися про зміну умов кредитування і викладенням умов Кредитних договорів в новій редакції шляхом укладення Додаткових угод до Кредитних договорів, які були погоджені Сторонами і засвідчені їхніми підписами. Тобто, початок перебігу позовної давності потрібно відраховувати саме з дати укладення додаткової угоди 30.07.2008 р.

Враховуючи відсутність правових підстав для задоволення позову, а також пропуск позивачем строку позовної давності для звернення до суду, представник відповідача просить суд у задоволенні позову відмовити. Представник третьої особи Державної іпотечної установи до судового засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомив, тому суд, керуючись ст. 169 ІЩК України, вважає можливим розглянути справу у відсутності представника третьої особи.

Вислухавши пояснення позивачки, її представника, представника відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов*язків; згідно ч.4 ст. 202 ЦК України, дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Тобто, відповідно ч. 4 ст. 202 ЦК України, укладені між сторонами додаткові угоди до Іпотечного кредитного договору та кредитного договору є двохстороннім правочином.

Згідно зі ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п*ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин. якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, воєвиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

За змістом цієї норми, ніхто не може бути примушений до укладення договору, що відповідає його волі.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Для забезпечення виконання сторонами зобов'язань за кредитним договором можуть застосовуватися будь-які види забезпечення, передбачені гл. 49 ЦК (застава, іпотека).

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін.

Судом встановлено, що 28.11.2007 року між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк»укладено договір про іпотечний кредит № ZРМНG9, згідно з яким Банк надав позивачу кредит в сумі 161 250,00 грн. із сплатою 15 % річних на строк до 28.11.2027 р. для придбання квартири АДРЕСА_3. Розмір щомісячного платежу позивача, згідно п. 2.4. договору іпотечного кредиту, становив 2 148,19 грн.

Також 28.11.2007 р. між позивачем ОСОБА_2 та ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк»укладено кредитний договір № ZРМНG9, згідно з яким Банк надав позивачу кредит в сумі 32 250 грн. із сплатою 15 % річних на строк до 28.11.2027 року для придбання квартири АДРЕСА_3. Розмір її щомісячного платежу позивача згідно п. 7.1. договору іпотечного кредиту становив 429,64 грн.

Вказані кредити Відповідач надав позивачу по програмі «Житло в кредит»в межах співробітництва з Державною іпотечною установою (далі - ДІУ).

Відповідно до п. 8.1 кредитного договору вимоги за ним можуть бути передані у заставу або відступлені ДІУ або іншим особам. При цьому, згідно із п. 8.8 договору, у випадку, якщо права кредитора за ним не будуть відступлені на користь третьої особи, відповідач має право змінити розмір відсоткової ставки до розміру звичайної відсоткової ставки, що встановлена у нього для таких кредитів. При цьому застосовується механізми зміни, що вказані у п.8.9 кредитного договору, тобто шляхом направлення повідомлення про збільшення відсоткової ставки

26.06.2008р. Банк у листі № 20.3.2/6-8886 повідомив позичальника - позивача про зміну процентної ставки, а саме, зазначив що, згідно вимогам законодавства і п.8.9. Договору про іпотечний кредит. Банк вимушений змінити процентну ставку за зазначеним договором і починаючи з 28.07.2008р. процентна ставка за Договором про іпотечний кредит № ZРМНG9 від 28.11.2007р. складатиме 2.09 % у місяць та просив повідомити Банк про свої наміри (а.с.30).

30.07.2008р. між позивачкою (позичальником) та відповідачем ПАТ КБ «ПриватБанком»укладені письмові додаткові угоди до договору іпотечного кредиту № 7РМНС9 від 28.11.2007 р. та кредитного договору № ZРМНG9 від 28.11.2007 року. якими залишок заборгованості у сумі 160282 грн. 72 коп. був

конвертований в 34543, 69 дол. США, а залишок 31 913 грн. 04 коп. був конвертований 6877,81 дол. США та встановлені відсотки у розмірі 1,17% на місяць (а.с.32-40, 41-49).

Згідно з текстами укладених сторонами додаткових угод передбачені істотні умови відповідно до ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 11.04.2012р.. яке Ухвалою Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.12.2011р. залишено без змін, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк», третя особа Державна іпотечна установа, про визнання дій незаконними, визнання додаткових угод недійсними, стягнення збитків, відмовлено.

Зазначеним рішенням апеляційного суду встановлено, що згідно з текстами укладених сторонами додаткових угод передбачені істотні умови відповідно до ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України. Також у вказаному рішенні зазначено, що зазначені обставини, які не оспорюються і позивачкою, підтверджують, що додаткова угода укладена за вільним воєвиявленням сторін.

Також, у рішенні суду зазначено, що звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилалася на те, що додаткові угоди до кредитних договорів були укладені через те. що для погашення кредиту за запропонованим банком підвищеними відсотками значно збільшувався щомісячний сукупний розмір платежів, який вона не в змозі була сплачувати. Додаткові угоди були укладені для уникнення звернення стягнення на квартиру. Банк обґрунтував у листі від 26.06.2008р. збільшення процентних ставок за кредитними договорами тим, що Державна іпотечна установа відмовилася рефінансувати іпотечні кредити через відсутність коштів. Про те. що ДІУ відмовила у рефінансуванні через порушення банком порядку оформлення документів про відступлення права вимоги. їй стало відомо після укладення додаткових угод. І зазначила, що якби їй були відомі причини відмови у рефінансуванні, вона не укладала б додаткові угоди.

Проте, зазначені позивачкою обставини, не мають ознак обману, які б давали підстави для визнання угод недійсними за ст. 230 ЦК України. Вони стосуються лише мотивів її дій при укладенні додаткових угод, однак це не може бути підставою для визнання їх недійсними за ст. 230 ЦК України недійсними.

Причини відмови ДІУ у рефінансуванні не стосуються умов кредитних договорів, укладених між Банком та ОСОБА_2, а тому вони не могли вплинути на їх права та обов*язки.

Також, із кредитних договорів вбачається, вони укладені між банком та ОСОБА_2, Державна іпотечна установа не є стороною у цих договорах. В договорах сторони не передбачали такої обов'язкової умови як передача вимоги за кредитними договорами Державній іпотечній установі (а.с.77-81).

Згідно ч. З ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

За таких обставин, зазначені у позові підстави визнання додаткових угод не дійсним* з посиланням позивачки на порушення Банком положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», якими заборонено нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною а також дії банку, як ввважає позивачка, щодо спонукання її укласти додаткові угоди, мають характер нечесної підприємницької практики, яка виявилася у введенні її в оману та а також була агресивною, оскільки фактично містила елементи примусу та істотно вплинула і поведінку споживача (позивача) при укладенні нею додаткових угод, а також надані Банком недостовірної інформації, яка нібито спростовується вищезазначеним листом Державної іпотечної установи на ім*я позивачки, суд вважає недоведеними, оскільки позивачкою, всупереч ст. 60 ЦПК України, згідно якої, кожна сторона зобов'язана довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випад* встановлених статтею 61 цього Кодексу. не надано жодного доказу на підтвердження зазначених дій з боку банку.

Дослідивши вищезазначені докази, суд приходить до висновку, що умови для визнання додаткових угод, укладених між позивачкою та банком із зазначених позивачкою у позові підстав, не встановлені, суд прийшов до висновку, що додаткові угоди до кредитних договорів укладені за вільним воєвиявленням сторін, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню у повному обсязі за недоведеністю.

Керуючись ст.ст. З, 626, 627, 638. 215, 1054 ЦК України, ст. 19 Закону України «Про захист прав позивачів»ст.ст. 212-214 ЦПК України.

В И Р I Ш И В:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя А.І.Боровікова