КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-2076/11
Провадження № 2/1414/418/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05.12.2012 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючого по справі - судді Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

за участю позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

та представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя, та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

встановив:

В серпні 2011 року позивач - ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки - ОСОБА_3, в якому просив провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнавши за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 (цивільна справа № 2/2076/2011). В обґрунтування свого позову позивач вказав, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 1999 по 2008 роки, і в цьому шлюбі вони придбали трикімнатну квартиру за вищевказаною адресою, яка була зареєстрована за відповідачкою. В звязку із тим, що відповідачка не бажає добровільно поділити дане майно позивач звернувся до суду із даним позовом.

В лютому 2011 року позивач - ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача - ОСОБА_2, в якому просила провести розподіл спільного сумісного майна подружжя, виділивши ЇЙ у власність житловий будинок No 6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, а відповідачу виділити у власність квартиру № 2 по вул., Ходарева 12 в м. Миколаєві (цивільна справа № 2-1201/2011). В обґрунтування своїх вимог позивач вказала, що з 1999 по 2008 роки вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, і в шлюбі ними було придбано вищевказане нерухоме майно. Право власності на спірну квартиру було зареєстровано за позивачкою, а житловий будинок був зареєстрований на праві спільної часткової власності за позивачкою, відповідачем та їхнім спільним сином, по 1 / 3 частині за кожним. Посилаючись на неможливість в добровільному порядку поділити набуте в шлюбі майно, позивач звернулася до суду із даним позовом.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 25.10.2011 року вищевказані цивільні справи були обєднанні в одне провадження, в цивільну справу за № 2-2076/11.

В процесі розгляду даної справи сторони змінювали свої позовні вимоги, і остаточно визначили їх у наступній редакції: ОСОБА_2 просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 та стягнути на його користь із відповідачки - ОСОБА_3А 50% доходу від заняття нею підприємницькою діяльністю, станом на кінець 2008 року.

ОСОБА_3 просила провести розподіл майна подружжя наступним чином: визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку № 6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, та на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Лісна ЗО в м. Нова Одеса Миколаївської області, площею 0,06 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, а відповідачу надати у власність квартиру АДРЕСА_1.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши надані ними письмові докази по справі, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовів виходячи із наступного.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 1999 по 2008 роки, від шлюбу у них є спільний син - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати разом зі своєю матірю - ОСОБА_3А

В період перебування в шлюбі сторони придбали наступне майно:

-квартиру АДРЕСА_1, яка на підставі Договору купівлі-продажу від 19.03.2007 року була зареєстрована за ОСОБА_3;

-житловий будинок №6/1 по вул. Ходарева в м. Миколаєві, який на підставі договору купівлі-продажу від 22.03.2004 року був зареєстрований за ОСОБА_3, ОСОБА_2 та їхнім неповнолітнім сином - ОСОБА_2, по 1/3 частині за кожним.

Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Суд розяснював сторонам їх право на проведення відповідної експертизи для визначення вартості спірного майна, однак сторони дим правом не скористалися, через що суд розглядає справу на підставі наявних у ній доказів.

Із довідок, виданих Миколаївським МЕТІ від 15.08.12 та від 27.08.12, вбачається, що дійсна вартість спірної квартири становить - 43 690 грн., а вартість житлового будинку - 136 044 грн. Виходячи із цього вартість 1/2 частини квартири становить - 21 845 грн., а вартість 1/3 частини будинку становить - 45 348 грн.

Разом із дим, із копії технічного паспорту на цей будинок від 27.08.2012 року вбачається, що після розірвання шлюбу між сторонами, протягом 2009 - 2011 років в житловому будинку були проведені покращення житлових умов, зокрема, збудована нежитлова прибудова, за рахунок якої була збільшена загальна площа житлового будинку; перебудована літня кухня та збудована вбиральня душ.

Враховуючи викладене, суд вважає можливим провести розподіл майна подружжя, виділивши у власність ОСОБА_3 1/3 частину будинку, а у власність ОСОБА_2 надати спірну квартиру.

Обираючи саме такий варіант розподілу майна подружжя, суд виходив із того, що між сторонами по справі фактично була досягнута домовленість про такий варіант розподілу, і після розірвання шлюбу в 2008 році, ОСОБА_2 одноособово користується спірною квартирою, а ОСОБА_3 разом із сином користуються спірним будинком, та несуть відповідні витрати на утримання та благоустрій цього майна. Крім цього, суд враховує, що між сторонами склалися вкрай неприязні відносини, і обирає такий варіант, який не передбачає спільної власності сторін, для того, щоб уникнути в подальшому конфліктів між ними.

Вимоги ОСОБА_3 щодо визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки по вул. Лісна ЗО в м. Нова Одеса Миколаївської області, площею 0,06 га, суд знаходить необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню через наступне.

Із копії витягу із рішення Новоодеської міськради Новоодеського району Миколаївської області ХХУ сесії 5 скликання від 19.11.2008 р. № 21 вбачається, що ОСОБА_5 була передана у власність земельна ділянка, площею 0,0600 га, цільове призначення якої - будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, яка розташована за адресою: м. Нова Одеса, вул. Лісна ЗО.

На підставі цього рішення ОСОБА_2 03.06.2009 року отримав Державний акт на право власності на вказану земельну ділянку, серії ЯЖ № 861634.

Враховуючи те, що спірна земельна ділянка була передана ОСОБА_2 в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, вона є його особистою приватною власністю і не є спільною сумісною власністю подружжя.

В задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо стягнення з ОСОБА_3 1/2 частини доходу від зайняття нею підприємницькою діяльністю суд вважає необхідним відмовити виходячи із наступного.

Пункт 29 Постанови № 11 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. Зазначає, що відповідно до положень статей 57, 61 СК, ст. 52 ЦК майно приватного підприємства чи фізичної особи підприємця не є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Інший із подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності.

В обгрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_2 не обгрунтував їх належним чином, зокрема, не вказав, за який саме період він просить стягнути частину від доходу ФОП ОСОБА_3, з яких міркувань він виходить, та не підтвердив їх відповідними доказами.

На підставі ст. 88 ЦПК України судові витрати, сплачені сторонами при подачі позову підлягають взаємозарахуванню між ними через часткове задоволення їх позовів.

Керуючись ст.ст. З, 4, 7, 10, 11, 214-215 ЦПК України, суд-

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/6 частину житлового будинку по вул. Ходарева 6/1 в м. Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10- денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги

Суддя: Л.І.Селіщева