Справа № 2-505/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2012 року Соломянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Кізюн Л.І.

при секретарях: Голдицькій К.С., Іконніковій О.Ю., Рівному Є.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в:

15 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив визнати недійсним рішення загальних зборів учасників ТОВ Ринок Медіа, оформлене протоколом №80 від 19 жовтня 2011 року про звільнення його з посади директора ТОВ Ринок Медіа, поновити його на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу. Також просив стягнути з відповідача на його користь 200 000 грн. моральної шкоди.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначав, що рішенням загальних зборів учасників ТОВ ОСОБА_2 19 вересня 2008 року його було призначено директором ТОВ ОСОБА_2 укладено з ним трудовий контракт.

19 жовтня 2011 року позивач був ознайомлений з протоколом №80 загальних зборів учасників ТОВ ОСОБА_2 19 жовтня 2011 року, в якому було зазначено, що його усунуто від виконання обовязків директора та розірвано з ним трудовий контракт за угодою сторін відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України.

Оскільки заяви про припинення трудового контракту він (позивач) не писав, жодних угод про припинення контракту з відповідачем не укладав, то вважав, що звільнення з роботи відбулося без законних підстав, а тому просив суд поновити його на роботі та стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Також позивач зазначав, що внаслідок незаконних дій відповідача він втратив душевний спокій, постійно перебував у роздратованому стані, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків та вимагало додаткових зусиль для організації його життя. Заподіяну йому відповідачем моральну шкоду позивач оцінював у 200 000 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив про його задоволення, посилаючись на те, що його було звільнено з роботи без законних на те підстав та з порушенням встановленого законом порядку.

Представники відповідача позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність.

Вислухавши пояснення позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у пункті 18 постанови від 06 листопада 1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів(із послідуючими змінами) при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно зясовувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові.

Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не повязували звільнення.

У судовому засіданні встановлено, що відповідно до пунктів 11.10., 11.11. Статуту ТОВ Ринок Медіа, затвердженого зборами учасників від 01 березня 2006 року (а.с.а.с. 78-93) директор обирається, як правило на щорічних зборах учасників. Строк перебування директора на посаді починає перебіг негайно після його обрання і продовжується до наступних зборів учасників, на яких буде обрано його наступника на посаду або до його звільнення згідно із цим Статутом.

Директор може бути звільнений в будь-який момент за рішенням зборами учасників у випадках, передбачених трудовим контрактом, укладеним з ним (у разі його укладення), або з інших підстав, встановлених трудовим законодавством України.

Згідно з умовами трудового контракту, укладеного 19 вересня 2008 року між ТОВ ОСОБА_2 ОСОБА_1 позивача було прийнято на роботу на посаду директора ТОВ ОСОБА_2 дати підписання контракту сторонами строком на 3 роки (а.с.а.с. 7-13 ).

Статтею 7 трудового контракту передбачено, що він припиняється, зокрема, за взаємною згодою сторін.

Відповідно до рішення загальних зборів учасників ТОВ Ринок Медіа, оформленого протоколом №80 загальних зборів учасників ТОВ ОСОБА_2 19 жовтня 2011 року (а.с.а.с. 20-23) було задоволено заяву ОСОБА_1 про припинення трудового контракту від 19 вересня 2008 року за угодою сторін відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП України, усунуто його від виконання обовязків директора ТОВ ОСОБА_2 розірвано з ним контракт з 19 жовтня 2011 року.

19 жовтня 2011 року між ТОВ ОСОБА_2 ОСОБА_1 було укладено угоду про припинення трудового контракту від 19 вересня 2008 року (а.с.62), відповідно до умов якої сторони домовилися про припинення трудового контракту між роботодавцем та працівником, укладеного 19 вересня 2008 року, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України за угодою сторін з 19 жовтня 2011 року, оскільки ОСОБА_1 виявив бажання припинити трудовий контракт за угодою сторін та надав 05 жовтня 2001 року відповідну заяву роботодавцеві, а роботодавець погодився із бажанням працівника.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Відповідно до вимог статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Відповідно до вимог пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП України підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Згідно розяснень, викладених у пункті 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року №9 Про практику розгляду судами трудових спорів(із послідуючими змінами) при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п.1 ст.36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст.38 КЗпП).

Згідно з ч. 1 ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Позивач подав позов до суду в межах передбаченому законом строку.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України уразі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення позивача з роботи відповідно до п.1 ст.36 КЗпП України відбулося на підставі його заяви, за рішенням зборів учасників ТОВ Ринок Медіа, оформлених протоколом №80 від 19 жовтня 2011 року та угоди про припинення трудового контракту між працівником та роботодавцем, якою було встановлено підставу та строк припинення трудового контракту за п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Посилання позивача на те, що він не підписував та не надавав відповідачеві заяви про припинення трудового контракту за згодою сторін та угоди про припинення трудового контракту суд вважає необґрунтованими, оскільки вони не підтверджені належними доказами.

Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для визнання незаконним рішення про звільнення позивача з роботи, поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, не встановлено, а тому позов в цій частині не підлягає задоволенню.

Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки судом не встановлено порушення відповідачем законних прав позивача у звязку з його звільненням з роботи.

Керуючись ст.ст. 36, 233, 235, 237-1 КЗпП України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 р. №9 Про практику розгляду судами трудових спорів, статтями 209, 212- 215, 218, 367 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю ОСОБА_2 поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн