Справа № 1314/2о-1066/12 Головуючий у 1 інстанції: Білоус Ю.Б.
Провадження № 22-ц/1390/6891/12 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А ЛА
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:
головуючого: Штефаніци Ю.Г.
суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.
за участі судового секретаря: Дідуся О.Р.,
заявника ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 , представника заінтересованої особи - сільського голови Тщенецької сільської ради Дик М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 вересня 2012 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тщенецька сільська рада Мостиського району Львівської області, Мостиська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
в с т а н о в и л а :
Рішенням Мостиського районного суду Львівської області від 10 вересня 2012 року відмолено у задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи Тщенецька сільська рада Мостиського району Львівської області, Мостиська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю.

Дане рішення суду оскаржив ОСОБА_1 . В апеляційній скарзі зазначає, що таке ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного і всебічного з`ясування обставин справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Апелянт зазначає, що суд не взяв то до уваги покази свідків, які підтвердили факт проживання апелянта з ОСОБА_3 до дня смерті разом, вели спільне підсобне господарство, спільно оплачували комунальні послуги, разом харчувалися. Зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви. Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити його позовну заяву (а.с. 101-102).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення заявника ОСОБА_1 його представника ОСОБА_2 на обґрунтування та підтримку апеляційної скарги, заперечення на скаргу сільського голови Тщенецької сільської ради Дик М.М., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував норми матеріального права при вирішенні питання щодо встановлення факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлою ОСОБА_3 ..

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно ч.1п.5 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без шлюбу.

Як беззаперечно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , була власником будинку АДРЕСА_1 (а.с.4,5.17-18, 71).

Звернувшись до суду в порядку ст.234 ЦПК України із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 зазначив що більше 5 років проживав спільно з ОСОБА_3 в її будинку, доглядав за нею, фінансово забезпечував, допомагав по господарству та здійснював догляд за будинком померлої, та вказує на необхідність встановлення такого факту для прийняття ним спадщини після смерті ОСОБА_3 в порядку ст.1264 ЦК України.

При розгляді даної заяви суд обґрунтовано виходив з положень статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначена стаття визначає ознаки, якими повинен бути зв`язок між фізичними особами для того, щоб вони вважалися сім`єю. До таких ознак належать: спільне проживання, пов`язаність спільним побутом; взаємні права та обов`язки.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що у 2001 році в будинок ОСОБА_3 вселилась сім`я ОСОБА_1 у складі п`яти осіб, а саме: дружина заявника ОСОБА_4 та діти: син ОСОБА_5 і дочки ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які продовжують проживати в цьому будинку по даний час як квартиронаймачі.

Факт проживання заявника ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім`єю в розумінні ч.1 п.5 ст.256 ЦПК України не знайшов свого підтвердження матеріалами справи у зв`язку з чим суд обґрунтовано відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_1 , навівши у своєму рішенні відповідні мотиви і доводи, з якими погоджується і колегія суддів.

Судом обґрунтовано відхилені за безпідставністю та недоведеністю доводи заявника про спільне ведення з померлою побуту та існування між ним та ОСОБА_3 взаємних прав та обов`язків, як членів сім`ї.

Окрім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 в період з 17.12.1997 року по 07.09.2012 року перебувала на обслуговуванні у територіальному центрі соціальної допомоги вдома, отримуючи допомогу, а саме: продукти харчування, медикаменти, одяг та була знята з обліку внаслідок того, що квартиранти не допускали соціального робітника до приміщення Після зняття з обслуговування вдома, останню було переведено у відділення організації надання натуральної адресної допомоги де і перебувала до кінця життя. Отримувала продукти харчування, медикаменти, гуманітарну допомогу (одяг б/в) (а.с.77,78).

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 ..

Процесуальні порушення, допущені судом першої інстанції щодо процедури розгляду даного питання, на які покликається представник апелянта в своїх поясненнях, не призвели до неправильного вирішення спору, а тому колегія суддів, виходячи з положень ч.2 ст.308 ЦПК України не знаходить підстав для скасування оскаржуваного рішення з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Мостиського районного суду Львівської області від 10 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Федоришин А.В.

Павлишина О.Ф.