Справа № 2/1513/621/2012
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 травня 2012 року м. Кілія
Кілійський районний суд Одеської області
головуючого судді Масленикова О.А., при секретарі Д'яченко М.В.
розглянувши цивільну справу за позовом
Вилківської міської ради
про визнання права власності
Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала, що його батьки -ОСОБА_2 та ОСОБА_3, володіли на праві власності житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 помер. Оскільки батько заповіту не залишив, спадщину після його смерті прийняла мати позивача, яка вступила у володіння спадковим майном. ІНФОРМАЦІЯ_2. ОСОБА_3 померла. Після її смерті залишилось спадкове майно у вигляді вказаного житлового будинку. Після смерті матері позивач прийняла спадщину, оскільки на момент її відкриття проживала разом зі спадкодавцем, однак не може оформити спадщину в нотаріальній конторі в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на будинок, на підставі чого просить суд визнати за нею право власності на вказаний житловий будинок в порядку спадкування. На призначену дату розгляду справи представником позивача ОСОБА_4 було надано клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник відповідача, Вилківської міської ради, повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не прибув, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або проведення розгляду справи за його відсутності -суду не надав.
На підставі письмової заяви представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи за відсутності сторін без фіксації ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197, 224 ЦПК України.
Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:
Рішенням виконавчого комітету Вилківської міської ради від 30 січня 1969 року № 21, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було надано дозвіл знести належний їм житловий будинок по АДРЕСА_1 та на його місці збудувати новий будинок.

1 січня 1972 року виконавчим комітетом Вилківської міської ради ОСОБА_2, ОСОБА_3 було надано дозвіл на проведення будівельних робіт по будівництву житлового будинку по АДРЕСА_1.

28 вересня 1992 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 було видано свідоцтво за № 2496 про право власності на житловий будинок АДРЕСА_1

Рішенням Вилківської міської ради від 29.12.1993 р. № 135 ОСОБА_3 було передано земельну ділянку площею 967,6 кв.м. для обслуговування житлового будинку та господарських споруд за АДРЕСА_1

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБЬІ та РОН», житловий будинок по АДРЕСА_1 складається з: житлового будинку -літ. А 1969 року побудови; сараю -літ. Б; літньої кухні -літ. В; навісу -літ. Г; убиральні -літ. Д, розташованих на земельній ділянці фактичною площею 968 кв.м.

В свідоцтві про народження, виданого 10 грудня 1949 року Вилківською міською радою, актовий запис № 298, батьками ОСОБА_5 записано ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Відповідно до актового запису про шлюб за № 83 від 28.10.1970 року, зареєстрованого виконавчим комітетом Вилківської міської ради, після одруження ОСОБА_6 та ОСОБА_5, дружині присвоєне прізвище «ОСОБА_1».

Як вказано в свідоцтві про смерть серії НОМЕР_1, виданому виконкомом Вилківської міської ради, актовий запис № 03, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1

Як вказано в свідоцтві про смерть серії І-ЖД № НОМЕР_2, виданому виконавчим комітетом Вилківської міської ради, актовий запис № 77, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_3

Згідно листа Кілійської районної державної нотаріальної контори від 05.04.2012 року № 465/01-16, після смерті ОСОБА_2, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, та смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкові справи не заводились, в передбачений законом термін /6 місяців з дня відкриття спадщини/ до Кілійської районної державної нотаріальної контори ніхто не звертався.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як вказано в листі Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 23.03.2009 року № 12/5-126, по об'єктах нерухомого майна, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття Урядом України документу, яким встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним з документів є висновок про технічний стан будівлі, що складається бюро технічної інвентаризації.

У відповідності до п. 4 прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України від 16 січня 2003 року N 435-IV, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, даний Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки на час відкриття спадщини після смерті батька позивача діяли положення ЦК УРСР, суд застосовує їх щодо позовних вимог про визнання права власності на спадщину після смерті батька позивача.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, - при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Зважаючи на відповідні положення ЦК УРСР суд вважає встановленим факт того, що мати позивача прийняла спадщину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_2, оскільки вона, проживаючи в спадковому будинку, фактично вступила у володіння спадковим майном і інші спадкоємці відсутні.

Щодо вимог про спадкування після смерті матері позивача суд виходить з наступного:

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Зважаючи на встановлені обставини справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог, оскільки позивач, який є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері, прийняв спадщину у встановленому діючим законодавством порядку та не має можливості в нотаріальній конторі отримати свідоцтво про право власності на спадщину, інші спадкоємці за заповітом або законом відсутні, на підставі чого суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту згідно ст. 16 ЦК України, а позов -задоволенню.

Керуючись ст.ст.10, 11, 209, 212-215, 256 ЦПК, ст. 16, 1261 ЦК України, ст. ст. 529, 549 ЦК УРСР, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та надвірними спорудами, розташований по АДРЕСА_1, - в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Згідно ст. 228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников