СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
пр. № 2/2608/6323/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2012 року Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Зайця Т.О. при секретарі Ковтун М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

27.08.2012 року позивач звернувся з позовом про стягнення з відповідача суми боргу у розмірі 529 200,00 грн. Вимоги мотивовані тим, що 28.05.2010 року ОСОБА_1 надав у борг під розписку ОСОБА_2 2 100 000,00 російських рублів, терміном повернення до 28.05.2012 року, однак відповідач належним чином зобовязання не виконав, на неодноразові звернення позивача про повернення коштів не реагує. Враховуючи, що боргові зобовязання відповідачем не виконані, просить заявлені позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, зазначивши, що по розписці кошти він не отримував, а написав її тому що співпрацював з відповідачем та мав заборгованість за поставлений товар. На думку представника відповідача договір позики є неукладеним, оскільки договір не укладався в письмовій формі і коштів відповідач не отримував. Стверджує, що при написанні розписки був присутній ОСОБА_3, який може підтвердити факт того, що кошти не передавалися, але позивач не знає де зараз живе і працює вказана особа.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Судом встановлено, що 28.05.2010 року між сторонами було укладено договір позики, про що свідчить розписка, оригінал якої оглянуто судом, а копія міститься в матеріалах справи (а. с. 4), відповідно до якої ОСОБА_2 взяв у борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 2 100 000,00 російських рублів, терміном повернення до 28.05.2012 року.

Факт отримання коштів у сумі 2 100 000,00 російських рублів підтверджується вказаною розпискою, в якій відповідач зазначає, що отримав грошові кошти.

Представник відповідача визнав, що розписка від 28.05.2010 року написана власноручно ОСОБА_2

Представник відповідача не заперечує тієї обставини, що відповідач не повертав кошти у сумі 2 100 000,00 російських рублів та посилається на відсутність у нього такого обовязку, враховуючи не укладення договору позики та неотримання коштів.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Безпідставними є твердження представника відповідача про те, що договір позики не укладався в письмовій формі і коштів відповідач не отримував, а тому договір є неукладеним. Дані твердження спростовуються наступним.

З матеріалів справи вбачається, що 28.05.2010 року ОСОБА_2 надав розписку про отримання від ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 2 100 000,00 російських рублів. В розписці зазначені: сторони зобовязання (позикодавець та позичальник), грошова сума, яка передається, строк повернення позики та особистий підпис позичальника.

Тобто, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України.

Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Така ж думка висловлена в ухвалах Верховного Суду України від 17.11.2010 року по справі № 6-8106св10 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/12393802), від 08.12.2010 року по справі № 6-10806св10 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/12817387), від 09.02.2011 року по справі № 6-20681св08 (http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/14222512).

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідач не надав жодних доказів на підтвердження обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень. Суд не приймає до уваги твердження про свідка, ОСОБА_3, який може підтвердити факт того, що кошти не передавалися, оскільки відповідач не може повідомити суду місце проживання і роботи вказаного свідка, що виключає можливість викликати його до суду. Суд також не може прийняти до уваги вказані твердження, враховуючи положення статті 1051 ЦК України, відповідно до якої: якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Враховуючи наведене, заперечення відповідача щодо неотримання коштів не можуть ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Підсумовуючи наведене, доведеними є обставини укладення між сторонами договору позики та отримання ОСОБА_2 у борг від ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 2 100 000,00 російських рублів, строком до 28.05.2012 року, що підтверджується розпискою від 28.05.2010 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Судом встановлено, що відповідач не повернув грошові кошти згідно договору позики в сумі 2 100 000,00 російських рублів. Курс Національного Банку України станом на 27.08.2012 року, тобто станом на момент подачі позову до суду, за 10 російських рублів становив 2,52 грн., 1 російський рубль = 0,252 грн., тому з урахуванням вимог ст. 533 ЦК України, сума заборгованості складає: 2 100 000 російських рублів*0,252= 529 200,00 грн.

Враховуючи, що відповідно до вимог ЦК України, розписка є документом, який підтверджує укладення договору позики та передачу грошей позикодавцем позичальнику, порушення відповідачем ст. 1049 ЦК України та не повернення позики в обумовлені строки, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та необхідність стягнення на користь позивача заборгованість за договором позики в розмірі 529 200,00 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 526, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити

Cтягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІН: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою: Російська Федерація, АДРЕСА_1) заборгованість за договором позики у розмірі 529 200 (пятсот двадцять девять тисяч двісті) грн. та судові витрати у розмірі 3219 грн. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги та може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.11.2012 року.

СУДДЯ Т.О. ЗАЄЦЬ