Дата документу 05.03.2012

Справа № 2-279
2012 р.
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М УКРАЇНИ
05 березня 2012 року Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді: Калугіної І.О.,
при секретарі: Горбань Н.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мелітополі справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»про визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним та про скасування договору поруки та договору іпотеки,
ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися ПАТ «Дельта Банк» про визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним та про скасування договору поруки та договору іпотеки за наступними підставами.
У судовому засіданні представники відповідачів на задоволенні позовних вимог наполягали та просили задовольнити їх у повному обсязі.
Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк»в судове засідання не зявився, про причини неявки не повідомили, про час слухання справи повідомлений належним чином. Через неявку представника відповідача у судове засідання з невідомих причин, на підставі заяви представників позивачів, у відповідності зі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за необхідне ухвалити по справі заочне рішення.
Згідно ч.2 ст. 37 ЦПК України усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступ ника, обов'язкові для нього так само, як вони були обов'язкові для особи, яку він замінив.
На підставі викладеного, просили відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Суд, вислухавши представників позивачів, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом.
Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання на момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.
Підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.
При вирішенні питання про недійсність правочину підлягає зясуванню наявність тих обставин, з якими закон повязує недійсність правочинів, а також відповідність умов договору законодавству, що діяло станом на час його укладення. Договір не може бути визнаний недійсним на підставі законодавства, яке не було чинне на час укладення договору.
Згідно з п.1.1. статуту Публічного Акціонерного Товариства «УкрСиббанк», виступає правонаступником усіх прав та зобовязань Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк».
Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені.
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Своїм підписом у договорі позивач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду з умовами вищевказаного договору та посиланням позивача на те, що сплачував свої зобовязання в іноземній валюті.
У ст. 524 ЦК України зазначено про те, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Проте частина 2 ст. 524 ЦК України передбачає, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Статтею 55 Закону України „Про банки і банківську діяльність" встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.
Доводи представників позивачів про те, що банк не мав індивідуальної ліцензії на видачу кредиту в іноземній валюті, а тому кредитний договір, укладений з позивачем ОСОБА_3 є недійсним, а тому і договори поруки та договір іпотеки укладені з позивачем ОСОБА_2 повинні бути скасовані, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав.
Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України „Про систему валютного регулювання і валютного контролю" передбачено, що Національний банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом. Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання. Індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Відповідно до п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави.
Водночас, відповідно до п. 1.5. Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, використання іноземної валюти, як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).
Пунктом 4 ст. 5 Декрету визначено, що індивідуальної ліцензії потребують в тому числі й операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.
Проте, чинним законодавством на сьогодні не визначено межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті.
Позивач має банківську ліцензію, видану Національним банком України на здійснення операцій, визначених ч. 1 та п.5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність" та письмовий дозвіл на право здійснення операцій з валютними цінностями. Банківська ліцензія, дозвіл та додаток до дозволу були надані відповідачем в якості доказу та залучені до матеріалів справи.
Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, позивач, на підставі генеральної ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями, що є правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті, мав право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.
Згідно ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним та у звязку з цим скасування договору поуки та договору іпотеки не ґрунтуються на вимогах закону та задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 174, 197, 212, 214, 215, 218, 224-229 ЦПК України, ч. 1 та п.5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки та банківську діяльність", ст.ст. 203, 215, 1050 ЦК України, суд
В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»про визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним та про скасування договору поруки та договору іпотеки відмовити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
С У Д Д Я :