КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 2-2470/11
Провадження № 2/1414/579/12 р.
11.04.2012 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючого судді Чернявської Я.А.
при секретарі Малахової О.Д.
за участю представника позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, де третьою особою по справі виступає Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції,-
В жовтні 2012 року позивачка звернулась до суду із вказаним позовом, в якому просила стягнути неустойку за прострочення сплати аліментів з ОСОБА_4, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно рішення суду Корабельного районного суду м. Миколаєва від 09.12.2008 року з відповідача стягувалися аліменти на утримання доньки ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі в розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 03.09.2008 року до досягненню дитиною повноліття.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала посилаючись на обставини зазначені в позовній заяві, просила позов задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце слухання був повідомлений своєчасно та належним чином, заперечень проти задоволення позову до суду не надав.
Третя особа - Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції, в судове засідання представника не направили, про час та місце слухання справи були повідомлені належним чином, заперечень проти задоволення позову до суду не направили.
Главою 15 Сімейного Кодексу України, передбачено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Якщо сторони такої згоди не дійшли, кошти на утримання дитини присуджуються рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них.
Відповідно до ст. 196 Сімейного Кодексу України, та розяснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Відповідно до ч. 2 ст. 196 Сімейного Кодексу України розмір аліментів може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.
За такого, у суду є підстави вважати, що саме з вини відповідача, який усвідомлюючи обовязок щодо сплати аліментів, ухилявся від виконання батьківських обовязків по утриманню своєї дитини, виникла заборгованість по аліментам, і відповідно він повинен відповідати за прострочення сплати аліментів перед позивачем.
Відповідно до ст. 60 Цивільного Кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України.
Суд вважає, що обовязок доказування того, що несплата аліментів була наслідком наявності поважних причин, покладено на платника аліментів, а суд, за аналогією з цивільним законодавством, повинен виходити із презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобовязання.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Сімейного Кодексу до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч. 2 ст. 72, ч. 2 ст. 129, ч. 3 ст. 138, ч. 3 ст. 139 цього Кодексу.
Право одержувача аліментів на стягнення неустойки за прострочення їх сплати передбачене ст. 196 СК, а відтак, до вимог позивача позовна давність застосуванню не підлягає.
Відповідно до ч.3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України якщо позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно задоволеної чи відмовленої частини вимог.
З урахуванням викладеного, на підставі статей 195, 196 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 11, 60, 88, 224-225 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, де третьою особою по справі виступає Ленінський відділ державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_4, на користь ОСОБА_3 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в розмірі 86 990, 80 (вісімдесят шість тисяч девятсот девяносто грн. 80 коп. ) грн.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 214, 60 грн.
Копію заочного рішення направити відповідачу по даній справі.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення

Суддя: Я. А. Чернявська