РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.11.2012 року Московський районний суд м. Харкова

у складі :

головуючого судді Омельченко Н.І.

при секретарі Макушенко К.В.

за участю адвоката ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, 3-я особа: ВГІРФО Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, зустрічними позовами ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 - про визнання недійсними договорів про задоволення вимог іпотекодержателя, комісії, купівлі-продажу квартири та стягнення моральної шкоди, зустрічного позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_5 -про стягнення суми боргу за договором позики на користь зміненого кредитора у зобовязанні та задоволення вимог про стягнення суми боргу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки , визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні квартирою, виселенні та зняття з реєстраційного обліку, -

ВСТАНОВИВ:

14.01.2011 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4О, ОСОБА_3, 3-я особа: ВГІРФО Московського районного відділу ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод в користуванні квартирою № 78 будинку № 4 по вулиці Познанській в місті Харкові шляхом їх виселення та зняття з реєстраційного обліку та відшкодування понесених судових витрат.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що він є власником АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.09.2010 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 і має право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були повязані з позбавленням володіння. Крім того, відповідачі не є членами його сімї, між ними відсутня будь-яка домовленість та правочини стосовно подальшого проживання відповідачів в квартирі, проте ОСОБА_4 та ОСОБА_3 до цього часу продовжують проживати у квартирі та зареєстрованій в ній і добровільно виселятися та зніматися з реєстраційного обліку у квартирі яка належить йому на праві власності відмовляються, чим перешкоджають йому як власнику користуватися та розпоряджатися належною йому квартирою. На підставі викладеного просив вимоги задовольнити.

т.1 а.с. 3-5

03.11.11 р. відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 звернулися із зустрічним позовом в якому просили визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, укладений між ними та ОСОБА_5, визнати недійсним договір комісії, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_7, укладений між ними та ОСОБА_6, а також визнати недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_6, який діяв від їх імені на підставі договору комісії з підстав введення їх в оману щодо обставин, які мають істотне значення, прав та обовязків сторін та стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 400 000 грн. і понесені судові витрати.

В обґрунтування вимог відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 посилалися на те, що 16.07.09 року між ними та ОСОБА_5 приватним нотаріусом ОСОБА_7 посвідчено договір позики, відповідно до якого позичальник ОСОБА_5 передав їм у борг гроші в розмірі 23 120 доларів США, які вони зобовязалися повернути йому не пізніше 16.07.2010 року. Відповідно до п.1 Договору вони зобовязані повертати борг щомісячно у розмірі 510 доларів США починаючи з 16.08.2009 року, остаточна сума боргу в розмірі 17 520 доларів США повинна бути повернута не пізніше 16.07.2010 року. Посвідчення договору позики нотаріусом ОСОБА_7 не відповідає вимогам п.36 Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України, в якій зазначено, що нотаріуси зобовязані розясняти сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевіряти, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін. Вважають, що договір позики від 16.07.09 року не відповідає загальним вимогам і суперечить Конституції України, Цивільному кодексу України та Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю а тому є недійсним.

16.07.2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 між ОСОБА_9 з одного боку та ними з іншого боку, був посвідчений договір про задоволення вимог іпотеко держателя, який також не відповідає вимогам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, звичаям ділового обороту, вимогам розумності та справедливості. Сторони за цим договором зазначені як Боржники вони ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та ОСОБА_10 Проте між ними, з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики, договір застави не укладався, як це передбачено ЦК України, а укладено Договір про задоволення вимог іпотеко держателя, форма та зміст якого не відповідає ні вимогам ЦК України ні Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України.

Так у п.2 Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16.07.2009 року зазначено, що у разі невиконання Боржниками зобовязань за договором позики, сторони домовилися про наступне: при невиконанні Боржниками (ними) зобовязань за договором позики вчиняється відповідний виконавчий напис, після якого право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 загальною площею 58,7 кв.м., житловою 42,0 кв.м. переходить до Іпотекодержателя.

Відповідно до ст.591 ЦК України передбачена лише реалізація предмета застави, на який звернено стягнення шляхом продажу з публічних торгів, а тому умови договору про задоволення вимог іпотеко держателя про перехід права власності на квартиру після вчинення виконавчого надпису не відповідає вимогам ЦК України та Закону України Про іпотеку і має мету заволодіння шахрайським шляхом їхньою квартирою.

За змістом та формою посвідчення такого договору не передбачено Інструкцією про порядок вчинення дій нотаріусами України.

Незважаючи на невідповідність такого договору Закону, Інструкції про вчинення дій нотаріусами України , приватний нотаріус ОСОБА_7 вчинила безпідставно заборону розпорядження квартирою № 78 буд. №4 по вул..Познанській м.Харкова, перевищивши свої повноваження та в супереч вимогам ЦК України.

У цей же день, а саме 16.07.2009 року, приватним нотаріусом ОСОБА_7 посвідчено Договір комісії між ними (комітентами) та ОСОБА_6О.(комісіонером), відповідно до якого вони-комітенти, нічиб-то, доручають ОСОБА_6 продати квартиру АДРЕСА_3 за ціною не менше 200 000 грн. за умови отримання грошей до підписання договору купівлі-продажу майна (п.5).

Відповідно до п.6 Договору комісії комісіонер зобовязаний надати їм звіт та передати все одержане за цим договором комісії на протязі трьох діб після вчинення правочину (купівлі-продажу).

Вони ніколи не мали наміру продажу квартири АДРЕСА_3 , яка належала їм на праві приватної власності. Ніяких грошей до продажу квартири, а також звіту та всього отриманого за договором комісії вони ніколи не отримували і не бажали отримати.

Незважаючи на те, що договір позики був недійсним з моменту його вчинення, вони добросовісно його виконували повертали борг ОСОБА_11 Повернення боргу оформлювалося розписками відповідача ОСОБА_5, які були складені ним власноручно.

Вони не мали наміру та не укладали договір комісії з ОСОБА_6, якого у день посвідчення договору, а саме 16.07.2009 року у нотаріуса ОСОБА_7 вони взагалі не бачили. Вважають, що нотаріус ОСОБА_7, діюча в інтересах ОСОБА_5, який мав намір шахрайським шляхом заволодіти їхньою квартирою разом з іншими документами, не розяснюючи їм його зміст та наслідки, надала його на підпис під виглядом іншого документа.

Крім того нотаріус ОСОБА_7 наклала заборону на відчуження квартири АДРЕСА_3 за договором про задоволення вимог іпотеко держателя, і як нотаріус розуміла, що договір комісії не є дійсним та реальним.

Договір комісії вони не укладали і не могли укладати. Їм взагалі такий договір не був потрібний. Посвідчення такого договору нотаріусом ОСОБА_7 свідчить про домовленість між нею з одного боку та відповідачами ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_12 з іншого боку для заволодіння їхньою квартирою шахрайським шляхом, що підтверджується укладенням ОСОБА_12 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 з ОСОБА_2- батьком позичальника ОСОБА_5

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3 посвідчено 11.09.2009 року. Договір займу укладено 16.07.2009 року, відповідно до якого вони-Рябцев та ОСОБА_3, повинні повертати валютні цінності в строк до 16.08.09 року, до 16.09.2009 року і так далі до повного повернення боргу.

Ще 02.08.2009 року, достроково, до настання строку встановленого договором про повернення позики, вони повернули ОСОБА_5 гроші, які він отримав, про що особисто склав розписку.

Квартира АДРЕСА_3 продана 11.09.2009 року, заборона на відчуження квартири була знята, що свідчить про те, що ОСОБА_5 подав приватному нотаріусу ОСОБА_7 заяву про виконання ними договору позики.

Договір купівлі-продажу АДРЕСА_4 відбувся за участю відповідача ОСОБА_5, за заявою якого була знята заборона на відчуження квартири у звязку з погашення ними боргу у повному обсязі. Таким чином, знявши заборону на відчуження квартири ОСОБА_5 підтвердив відсутність боргу перед ним, а це означає, що ними борг повернуто йому у повному обсязі.

Договір комісії від 16.07.2009 року посвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_7, якій достеменно було відомо про посвідчені нею договорів позики, про задоволення вимог іпотеко держателя.

Укладання одночасно незаконних договорів позики, про задоволення вимог іпотеко держателя, комісії, а в подальшому, 11.09.2009 року договору купівлі-продажу нотаріусом ОСОБА_7, свідчить про наявність умислу у неї та відповідачів на незаконне заволодіння шахрайським шляхом їхнім майном.

Відповідно до ст..230 ЦК України якщо одна із сторін ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, такий правочин вважається недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкоджати вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона яка застосувала обман, зобовязана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані з вчиненням цього правочину.

В обман вони були введені відповідачами при укладанні договору позики та договору про задоволення вимог іпотеко держателя і договору комісії, а тому кожен з них зобовязаний сплатити їм моральну шкоду солідарно в розмірі 400 000 грн.

Відповідно до ст..216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала за виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення- відшкодувати його вартість, за цінами, які існують на момент відшкодування. Підлягають відшкодуванню і моральна шкода, спричинена винною стороною.

На теперішній час з вини відповідачів вони позбавлені права власності на квартиру АДРЕСА_3, які сумісними шахрайськими діями заволоділи їхнім майном.

На підставі викладеного просили вимоги задовольнити.

т.1 а.с. 85-90

09.12. 2011 р. ОСОБА_6О.(за дорученням його представник ОСОБА_13С.) звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3, 3-я особа ОСОБА_5, в якому просив стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики у розмірі 127200 грн. 80 коп., пеню у розмірі 808000 грн., суму нарахованої пені, суму комісійної винагороди в розмірі 1500 грн., а загалом 936 700 грн. 80 коп.; задовольнити вимоги про стягнення на його користь суми боргу за договором позики як зміненого кредитора у зобовязанні до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки- квартиру № 78 буд. 4 по вул..Познанській в м.Харкові; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_5; усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою № 78 буд. 4 по вул..Познанській м.Харкова шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з неї ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та стягнути з них понесені ним судові витрати.

В обґрунтування вимог ОСОБА_6 посилався на те, що в липні 2009 року до нього звернулися ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з проханням продати їх квартиру АДРЕСА_5 за 200 000 грн., в звязку з фінансовою кризою така ціна була високою і він не бажав погоджуватися на це прохання. Однак ОСОБА_4 та ОСОБА_3 запевнили його що квапити з продажем його не будуть, а поки квартира не буде продана, візьмуть гроші в позику. 16.07.09 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3 був укладений договір позики, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_7. Відповідно до умов договору ОСОБА_5 надав у позику ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23 120 доларів США, які вони зобовязалися повернути не пізніше 16.07.2010 року.

Одночасно 16.07.09 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 був укладений договір комісії на продаж ним-Безпалим Ю.О. їх квартири за 200 000 грн. Цей договір був посвідчений 16.07.2009 року нотаріусом ОСОБА_7 За продаж квартири, відповідно до абз. 4 п.6 Договору комісії була передбачена винагорода комісіонеру в розмірі 1 500 грн.

У вересні 2009 року ринок нерухомості стабілізувався і він переконав купити квартиру, що була предметом договору комісії батька свого знайомого ОСОБА_5 ОСОБА_14.

11.09.09 року за дорученням відповідачів- комітентів, він як комісіонер здійснив продаж належної ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_5 за 200 000 грн., як це було обумовлено п.5 Договору комісії.

19.10.2011 року на адресу відповідачів було направлено Звіт комісіонера про остаточне виконання ним-Безпалим Ю.О. своїх зобовязань за укладеним з ним Договором комісії від 16.07.09 року. У Звіті було чітко вказано, що 11.09.09 року за дорученням відповідачів ОСОБА_6 було здійснено продаж належної їм квартири АДРЕСА_5 за 200 000 грн., як це було обумовлено в п.5 Договору комісії.

Оскільки зобовязання Комісіонера за Договором комісії ОСОБА_6 були виконані ним належним чином, Комісіонер вважав за доцільне нагадати Комітентам у своєму Звіті про обовязок прийняти ними на себе за абз. 4 п.6 Договору комісії відповідно до якого Комітенти зобовязалися виплатити Комісіонеру плату в розмірі 1 500 грн.

Винагороди за виконані свої зобовязання за договором комісії він так і не отримав, відповіді про згоду зі звітом чи заперечень на нього він так і не отримав.

Але, в момент укладання правочину щодо відчуження майна, він зіткнувся з проблемою заборони відчуження цієї квартири, накладеної на підставі договору про задоволення вимог іпотеко держателя , який в свою чергу був укладений відповідачами з ОСОБА_5 в забезпечення виконання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 своїх зобовязань перед ним за договором позики.

Тому, задля виконання доручення продати квартиру, відповідно до ч.3 ст.9 Закону України Про іпотеку, ч.3 ст.55 Закону України Про нотаріат та абз. 3 п.38 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, він змушений був звернутися до ОСОБА_5 за отриманням згоди на здійснення продажу квартири. Така згода була отримана і посвідчена нотаріально. Але заборона відчуження квартири не скасовувалася, з реєстру іпотек квартира не виводилася.

11.09.09 року між ним, який діяв як комісіонер за договором комісії з однієї сторони та ОСОБА_2 з іншої було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8

Оскільки спірна квартира залишалася в іпотеці, такі обставини нового власника квартири ОСОБА_2 не влаштовували. Він неодноразово повідомляв, що оскільки ціну за квартиру він сплатив в повному обсязі, умови договору купівлі-продажу виконав належним чином, то бажає вільно користуватися та володіти своїм майном.

Оскільки він- Безпалий Ю.О., відповідальний перед покупцем за продану йому квартиру, а квартира обтяжена зобовязаннями ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед ОСОБА_5, він ОСОБА_6 02.04.2011 року змушений був звернутися до ОСОБА_5 з пропозицією виконати перед ним зобовязання ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на підставі п.4 ч.1 ст.512 ЦК України.

Станом на момент звернення ОСОБА_6 до ОСОБА_5 з вказаною пропозицією, зобовязання з повернення з повернення ОСОБА_5 боргу за Договором позики відповідачами були виконані лише частково. Неповернутим залишився борг в сумі 15 980 доларів США, що на момент виконання ним-Безпалим Ю.О. зобовязань боржників складало згідно офіційного курсу Нацбанку України 127 200 грн.80 коп.

За несвоєчасне повернення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 боргу на підставі п.4 Договору позики ОСОБА_5 була нарахована їм неустойка за 254 дні прострочення з розрахунку 2 000 грн. за кожен день прострочення, що складає 508 000 грн.

Обовязок ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 зі сплати йому вказаної суми не є зобовязанням нерозривно повязаним з особою кредитора і не підпадає під визначення ст..515 ЦК України, тому відповідно до ч.1 ст.516 ЦК України, заміна кредитора у зобовязанні здійснюється без згоди боржника. Чинним законодавством іншого порядку зміни кредитора в описаних зобовязаннях не встановлено, застережень в договорах також не має. Тому слідує висновок, що заміна кредитора у зобовязаннях відбулася без будь яких порушень чинного законодавства.

На виконання обовязку боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед кредитором ОСОБА_5, він ОСОБА_6 передав, а ОСОБА_5 прийняв гроші в сумі 635 200 грн., що підтверджується ОСОБА_13 виконання 3-ю особою обовязку Боржників перед Кредитором, складеним 02.04.2011 року ОСОБА_6 з ОСОБА_5 З моменту підписання цього ОСОБА_13 ОСОБА_5 не повинен мати жодних претензій майнового характеру до боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вказана сума в ОСОБА_13 виконання третьою особою обовязків боржників була розрахована і сума неповернутої частини основного боргу склала 127 200 грн.80 коп., таким чином загальний розмір зобовязань ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед ОСОБА_5 станом на 02.04.11 року склав суму додатків основної суми боргу та нарахованої пені 635 200 грн.80 коп.

Таким чином, у звязку із повним виконанням ним як третьою особою обвязку боржників ОСОБА_4 та ОСОБА_3 перед ОСОБА_5, він відповідно до п.4 ч.1 ст.512 ЦК України набув прав первісного кредитора за Договором позики від 16.07.09 року у повному обсягу і на умовах, що існували до складання і підписання ОСОБА_13.

Відповідно до ч.1 ст.514 ЦК України ним 20.10.11 року було надіслано на адресу відповідачів повідомлення боржникам про виконання ним як третьою особою їхнього обовязку перед Кредитором, про набуття ним як третьою особою прав первісного Кредитора за договором Позики та про зарахування зустрічних однорідних вимог позивача до відповідачів за договором позики із вимогами відповідачів до позивача про передання їм коштів від продажу квартири за договором комісії.

У звязку з тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 добровільно не сплатили йому 635200 грн. 80 коп., то ним нарахована пеня, яку він просить стягнути з відповідачів і складає вона 1 008 000 грн., а з урахуванням суми основного боргу, відповідачі повинні виплатити йому 1 135 200 грн. 80 коп. Остаточна сума з урахуванням отриманих ним від продажу квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_3 200000 гривень становить 936 700 грн. 80 коп.

Крім того, він-Безпалий Ю.О. під час укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5 повідомив нового набувача ОСОБА_2 про ту обставину, що предмет договору купівлі-продажу обтяжений боргом власників і знаходиться в іпотеці, а тому придбавши цей обєкт нерухомості, ОСОБА_2 відповідно до ч.2 ст.23 Закону України Про іпотеку набув статусу іпотекодавця має всі його права і несе всі обовязки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Як засіб виконання зобовязання зо Договором позики від 16.07.2009 року між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, 16.07.09 року було підписано договір про задоволення вимог іпотеко держателя. Даний Договір було посвідчено нотаріусом ОСОБА_7 За даним договором ОСОБА_4 та ОСОБА_3 передали в іпотеку квартиру АДРЕСА_5.

Відповідно до ч.1 ст.33 Закону України Про іпотеку у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотеко держатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотеко держателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав встановлених ст..12 Закону.

Відповідачами було прострочено зобовязання по сплаті боргу, а тому у позивача виникло право звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст..ст.37,38 Закону України Про іпотеку при виникненні у іпотеко держателя право звернення стягнення на предмет іпотеки, він має право за власним вибором або продати предмет іпотеки або обернути його в свою власність в порядку ст..37 Закону в рахунок іпотеки при простроченні іпотекодавцем зобовязання основної суми боргу, тобто з 22.07.2010 року.

Оскільки Договір про задоволення вимог іпотекодержателя оспорюється відповідачами в рамках цієї справи, єдиною законною підставою для реєстрації права власності на нерухоме майно що є предметом іпотеки буде рішення суду з даного приводу.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України Про іпотеку звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Відповідачі не є членами сімї позивача, між ними відсутні будь-які домовленості та правочини стосовно подальшого проживання відповідачів у квартирі, тому на відповідачів не розповсюджуються виключення, наведені ч.1 ст.40 Закону Про іпотеку. Присутність відповідачів у спірній квартирі, право власності на яку він просить визнати за ним, реєстрація відповідачів стане порушенням права його приватної власності і буде перешкоджати йому користуватись і вільно розпоряджатися квартирою, щодо якої він просить звернути стягнення.

На підставі викладеного просив вимоги задовольнити.

т.1 а.с.123-132

Ухвалою суду від 06.08.2012 року за клопотанням представника ОСОБА_6 був залучений в якості співвідповідача у справі за зустрічними вимогами ОСОБА_6 ОСОБА_2

т.2 а.с.38

13.08.12 року представником відповідача ОСОБА_6 подана уточнена зустрічна позовна заява до ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_5 відповідно до якої, посилаючись на тіж самі обставини, які викладені в первісному зустрічному позові, просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суму основного боргу за договором позики у розмірі 127200 грн. 80 коп., пеню у розмірі 808000 грн., суму нарахованої пені, суму комісійної винагороди в розмірі 1500 грн., а загалом 936 700 грн. 80 коп.; задовольнити вимоги про стягнення на його користь суми боргу за договором позики як зміненого кредитора у зобовязанні до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором позики шляхом набуття права власності на предмет іпотеки- квартиру № 78 буд. 4 по вул..Познанській в м.Харкові; визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_5; усунути перешкоди в користуванні належною йому на праві власності квартирою № 78 буд. 4 по вул..Познанській м.Харкова шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку з неї ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та стягнути з них понесені ним судові витрати.

т.2 а.с.44-53

В судовому засіданні представники сторін- Подвезька В.І. та ОСОБА_6 підтримали заявлені їх довірителями позови в повному обсязі, вказавши,що доповнень до викладеного у вимогах не мають, зустрічні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представник ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та представник ОСОБА_6 не визнали як незаконні та з підстав викладених ними у вимогах своїх довірителів та в письмових запереченнях, також представник ОСОБА_2 і ОСОБА_5 зустрічні вимоги ОСОБА_6 визнав як обґрунтовані, а представник ОСОБА_6 вимоги позивача ОСОБА_2-не визнав з підстав викладених у позові свого довірителя .

т.2 а.с.11-13, 109-122

В подальшому представник позивача-відповідача за зустрічними вимогами ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, від ОСОБА_2 надійшла заява до суду про подальший розгляд справи в його відсутність та відсутність свого представника, в якій він просив задовольнити його вимоги в повному обсязі, в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити, оскільки вважає їх незаконними, не обґрунтованими; вирішення справи в частині задоволення чи відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6- залишає на розсуд суду. При цьому вказав, що всі обставини, зазначені у зустрічному позові ОСОБА_6 є правдивими і такими, що дійсно мали місце у спірних правовідносинах.

т.2 а.с.19-20

Відповідач ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені ОСОБА_4 та її представник підтримали свої зустрічні вимоги , вимоги позивача ОСОБА_2 та зустрічні вимоги відповідача ОСОБА_6 не визнали з підстав викладених у своїх зустрічних вимогах, вказавши, що доповнень до викладеного не мають.

26.12.2011 року через канцелярію СІЗО до суду відповідачем за зустрічними вимогами ОСОБА_5 надійшли письмові заперечення проти зустрічного позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та письмові пояснення, відповідно до яких просив в задоволенні зустрічних вимог ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на їх незаконність та безпідставність.

т.1 а.с.152-158, 159-160

Представник відповідача за зустрічними вимогами нотаріуса ОСОБА_7 вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не визнав як незаконні, пояснив, що нотаріус діяла відповідно до вимог ЦК України, Закону України Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України. Укладання договору про задоволення вимог іпотеко держателя передбачено Законодавством України. П.2 Договору про задоволення вимог іпотеко держателя відповідає вимогам ЦК України і 16.07.09 року були укладені 2 різних договорів за бажанням сторін.

Відповідачем приватним нотаріусом ОСОБА_7 через канцелярію суду були направлені свої пояснення за зустрічними вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_3, відповідно до яких вона просила суд відмовити в задоволенні їхніх вимог до неї, посилаючись на те, що нею 16.07.2009 року було здійснено нотаріальне посвідчення договору про задоволення вимог іпотекодержателя та договору комісії, укладених між ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ОСОБА_5, ОСОБА_4 і ОСОБА_3 та ОСОБА_6 відповідно . При посвідченні вище вказаних договорів нею як нотаріусом було дотримано всіх норм чинного законодавства, а саме Закону України Про нотаріат, Інструкції про порядок вчинення дій нотаріусами України. Нотаріальне посвідчення договорів здійснювалося у офісі нотконтори за зверненням громадян ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відповідно. При посвідченні договорів нею як нотаріусом було враховано всі побажання сторін правочину, а також було дотримано вимог чинного законодавства. Були встановлені дійсні наміри сторін до вчинення правочину, який вона посвідчувала, шляхом встановлення однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної із умов правочину.

т.2 а.с.158-163

Представник 3-ої особи - відділення громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського районного відділу ХМУ ГУМВС України в Харківській області в судове засідання не зявився. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Подав до суду заяву з проханням розглянути справу за відсутність представника 3-ої особи.

Вислухавши пояснення представників сторін, сторону, що зявилася у судове засідання, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені позовні вимоги позивачем ОСОБА_2 та позивачем за зустрічним позовом ОСОБА_6 задоволенню не підлягають, а зустрічні вимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено,що квартира АДРЕСА_6 належала на праві спільної сумісної власності відповідачам -позивачам за зустрічним позовом ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації 14.07.2009 року . ( т.1 а.с.6,10 )

16 липня 2009 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 з одного боку, та ОСОБА_5. з другого боку, приватним нотаріусом ОСОБА_7 посвідчено договір позики 23120 доларів США, які позивачі за зустрічним позовом зобовязалися повертати щомісячно у розмірі 510 доларів США, починаючи з 16 серпня 2009 року і повернути не пізніше 16 липня 2010 року.

( т.1 а.с. 91-92)

Судом встановлено, що свої зобовязання за договором позики ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконували належним чином, що підтверджується копіями розписок завірених слідчим, складеними власноручно ОСОБА_5 ї проти чого не заперечував його представник у судовому засіданні. Оригінали розписок вилучені і знаходяться в матеріалах кримінальної справи. ( т.2 а.с.130-138 ).

Одночасно з підписанням договору позики між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, а саме, 16 липня 2009 року посвідчено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який укладено як засіб забезпечення виконання зобовязання, що виникло у ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором позики. В п. 2 зазначеного договору вказано, що в разі невиконання боржниками зобовязань за договором позики, сторони домовились про вчинення відповідного виконавчого напису, після якого право власності на трикімнатну квартиру № 78, що розташована за адресою: м. Харків, вул.. Познанська, будинок 4 загальною площею 58,7 кв. м, житловою площею 42,0 кв. м переходить до іпотекодержателя. Вчинення виконавчого напису буде здійснюватися за рахунок іпотекодавців.

( т.1 а.с.93-94)

Суд приходить до висновку про недійсність укладеного 16 липня 2009 року договору про задоволення вимог іпотекодержателя виходячи з наступного.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України передбачено, що зміст правочину має відповідати Цивільному кодексу України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та Цивільного Кодексу, актам Президента України та постановам Кабінету Міністрів України на інше.

Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. ч. 1 ст. 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 4 ст. 334 Цивільного кодексу України передбачено, якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Згідно зі ст. 572 ЦК України в силу договору застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

За змістом Договору про задоволення вимог іпотекодержателя від 16 липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 вбачається, що саме після вчинення виконавчого напису кредитором, у нього виникає право власності на АДРЕСА_7, що суперечить вимогам чинного законодавства України.

Крім того, відповідно до п. 282 Інструкції Про вчинення нотаріальних дій для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що посвідчують заборгованість.

У даному разі борговим документом є Договір позики, укладений між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а тому, вчинення саме на Договорі позики виконавчого напису, після якого право власності на квартиру № 78 по вул. Познанській. № 4 в м. Харкові перейде до ОСОБА_5 є порушенням ст. 572 ЦК України, відповідно до якої заставодержатель має право задоволення своїх вимог лише за рахунок заставленого майна.

Суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до вимог ст. 590 Цивільного кодексу України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, договором або законом.

У будь-якому разі заставодержатель набуває лише право звернення стягнення на предмет застави і тільки тоді, коли зобовязання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Статтею 591 Цивільного Кодексу України передбачено порядок реалізації предмета застави, на який звернене стягнення, а саме, шляхом його продажу з публічних торгів.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України недодержання сторонами або стороною в момент вчинення правочину вимог, передбачених ч. 1-3, 5,6 ст. 203 Цивільного кодексу України має наслідком визнання правочину недійсним.

З урахуванням заявлених позивачами ОСОБА_4 та ОСОБА_3 позовних вимог та вищевикладених обставин, суд вважає можливим визнати договір про задоволення вимог іпотеко держателя, посвідченого 16 липня 2009 року приватним нотаріусом ОСОБА_7 між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_15В. з другого боку, недійсним.

Суд вважає, що приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 посвідчила зазначені правочині в порушення вимог Цивільного Кодексу України, Закону України Про нотаріат та Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України в редакції чинній на час посвідчення договорів.

Крім того, відповідно до ст. 5 Закону України Про нотаріат нотаріуси зобовязані розяснювати сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів і перевіряти, чи відповідає зміст посвідчуваних правочинів вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Судом встановлено, що 16 липня 2009 року, під час підписання договору позики, договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчених між ОСОБА_4 , ОСОБА_3 з одного боку, та ОСОБА_15В. з другого боку, приватним нотаріусом ОСОБА_7 було посвідчено договір комісії між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, відповідно до якого комісіонер ОСОБА_16 діє за дорученням комітентів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, вчиняючи правочини в інтересах комітентів та за їх дорученням, але від свого імені, створюючи для комітентів певні юридичні наслідки (виникнення, зміну або припинення прав та обовязків), а саме, здійснює продаж трикімнатної квартири, № 78 що розташована за адресою: м. Харків, вул.. Познанська, № 4 загальною площею 58,78 кв. м, житловою площею 42,0 кв. м.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами по справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення по справі. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко, - відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків.

Судом достеменно встановлено, що позивачі за зустрічним позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Т,О. мали лише намір на отримання у борг грошових коштів. Свої зобовязання за договором позики вони виконували належним чином. Наміру не виконувати зобовязання за договором позики не мали, про що свідчать розписки ОСОБА_5 про отримання грошових коштів від ОСОБА_3

Як пояснила у судовому засіданні відповідач позивач за зустрічними вимогами позивачка ОСОБА_3 вона не давала ніколи доручення відповідачу ОСОБА_17 продавати належну їм з братом трикімнатну ізольовану квартиру № 78 по вул. Познанській. № 4 в місті Харкові, хоча не оспорювала свій підпис на договорі комісії від 16 липня 2009 року. ОСОБА_17 під час підписання договору не бачила. Позивачка вважала, що під час підписання документів, нотаріус навмисно підклала для підписання договорі комісії.

З ОСОБА_6 вона зустрілася лише на очній ставці у слідчого. Відносно ОСОБА_6 порушено кримінальну справу і на теперішній час йому обрано запобіжний захід утримання під вартою.

Суд не знаходить підстав не довіряти поясненням позивачки ОСОБА_3 Так, з відповіді слідчого СУ ГУМВС України в Харківській області Прядко О.О. вбачається, що ОСОБА_6О предявлено обвинувачення у вчинення шахрайства у великому розмірі відносно ОСОБА_3 та ОСОБА_4 за ч. 3 ст. 190 КК України.

На цей час кримінальна справа за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_5 за ст.ст.190 ч.4, 355 ч.2 КК України знаходиться в провадженні Дзержинського районного суду м.Харкова, в ході досудового слідства були визнані потерпілими ОСОБА_3, ОСОБА_4 та інші особи. т.2 а.с.195-196

В подальшому, під час виконання зобовязань за договором позики ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме 11 вересня 2009 року, ОСОБА_6 продав квартиру АДРЕСА_8, яка належала на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, але кошти від продажу квартири, які він повинен згідно з договором комісії, передати позивачам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не передав. Квартира АДРЕСА_8 була продана батькові відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_2, який квартиру не оглядав, в квартиру не вселявся , що підтвердив в судовому засіданні його представник.

ОСОБА_6 не повідомив позивачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3О про виконання ним договору комісії та укладання договору купівлі-продажу, належної їм на праві власності квартири від 11 вересня 2009 року з ОСОБА_18

Пояснити необхідність продажу квартири АДРЕСА_8 представник ОСОБА_6 не зміг.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Про відсутність волевиявлення ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на продаж квартири АДРЕСА_8 свідчить погашення боргу позивачкою ОСОБА_3 Згідно наданих нею розписок, остання дата погашення боргу 17 січня 2010 р. Розписки складені власноручно відповідачем за зустрічним позовом ОСОБА_5 Цей факт не оспорювався його представником.

Судом встановлено, що здійснивши продаж квартири АДРЕСА_9, ОСОБА_6 не повідомив про це ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ОСОБА_19 повідомлення було направлене під час розгляду справи у суді його представником лише 19 жовтня 2011 року, обізнано воно як Звіт комісіонера, та під час знаходження ОСОБА_6 в СІЗО Харківської області. ( т.2 а.с. 55)

Крім того, даючи дозвіл ОСОБА_6 на відчуження АДРЕСА_1, ОСОБА_5 заборону зі спірної квартири не знімав та продовжував одержувати гроші від ОСОБА_19, яка добросовісно виконувала обовязки за договором позики.

Відповідно до ст.. 230 Цивільного кодексу України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ст.. 229 ЦК України) такий правочин визнається судом недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що договір комісії, посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчинено під впливом обману з боку приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 а тому є недійсним з моменту його підписання.

Наслідком вчинення обману з боку ОСОБА_6 та ОСОБА_5 є укладання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8 між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та батьком позикодавця ОСОБА_2, що свідчить про недійсність цього договору.

Суд приходить до висновку, незважаючи на те, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 виконували належним чином договір позики, своєчасно повертали кошти, ОСОБА_5, достеменно знаючи та маючи умисел на заволодіння квартирою № 78 по вул.. Познанській, № 4 в м. Харкові, надає згоду на зняття заборони на відчуження квартири, що підтвердив його представник та представник ОСОБА_2 в судовому засіданні, на користь ОСОБА_2, який є його батьком, а тому, фактично на свою користь, отримуючи при цьому тривалий час грошові кошти від позивачів за зустрічним позовом.

Із позовної заяви ОСОБА_2 не вбачається обставин, за яких ним було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_8, де та коли йому стало відомо про продаж ОСОБА_4 та ОСОБА_3 квартири, яка належала їм на праві власності, не надав пояснень з цього приводу його представник в судовому засіданні, що свідчить про те, що він не мав наміру настання для себе правових наслідків укладання договору купівлі-продажу.

Виходячи із обставин, зазначених вище, оцінюючи докази в їх сукупності суд також приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення суми боргу за договором позики на користь заміненого кредитора у зобовязанні та задоволення вимог про стягнення боргу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

У суду виникає сумнів в достовірності складених та підписаних його представником ОСОБА_6 документів, а саме, звіту комісіонера, складеного 19 жовтня 2011 року та підписаного від його імені представником ОСОБА_13, повідомлення боржникам про виконання зобовязань за договором позики, складеного 20 жовтня 2011 року та підписаного представником ОСОБА_13, акту виконання третьою особою обовязку боржників перед кредитором, складеного 02 квітня 2011 року, тоді як квартиру АДРЕСА_10 Ю.О. продано 11.09.2009 року.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян належить вчиняти у письмовій формі.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_13 не надав суду письмових доказів про отримання ОСОБА_5 від ОСОБА_6 грошових коштів у розмірі 436 700 гривень 80 коп. в порядку виконання Третьою особою їхнього обовязку перед Кредитором, про набуття Третьою особою (ОСОБА_6О.) прав первісного Кредитора за договором позики та про зарахування зустрічних однорідних вимог.

ОСОБА_5 позов про стягнення боргу з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не заявляв. Його представник у судовому засіданні не заперечуючи проти задоволення позову ОСОБА_6, але не надав суду письмових доказів отримання його довірителем суми боргу за договором позики укладеним між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 від 16 липня 2009 року.

Відповідно до ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобовязанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин на підставі якого виникло зобовязання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Крім того, представник ОСОБА_5 не надав суду жодного доказу на підтвердження згоди довірителя на заміну кредитора в зобовязання. яке виникло на підставі Договору позики від 16 липня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Таким чином, суд приходить до висновку про надуманість та необгрутованість позову ОСОБА_6 поданого в особі його представника ОСОБА_13

За обставини, викладених вище суд вважає за необхідним відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку. При цьому суд зазначає, що вимоги ОСОБА_2 про зняття з реєстраційного обліку відповідачем взагалі не можуть розглядатися в порядку цивільного судочинства.

Крім того, ст. 16 ЦК України передбачені способи захисту порушеного права, до яких такий спосіб захисту порушеного права, як зняття з реєстраційного обліку, зазначеною нормою права не встановлено.

У звязку з тим, що суд відмовляє у задоволенні позову ОСОБА_2, тому суд не вважає за необхідним вирішувати питання про закриття провадження за позовними вимогами ОСОБА_2 про зняття відповідачів з реєстраційного обліку.

Суд також відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення на їх користь моральної шкоди у розмірі 400 000 гривень за недоведеністю спричинення їм такої шкоди.

Судові витрати суд вважає необхідним стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в частковому відношенні.

Керуючись ст. 10, 11, 57, 58, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 202, 203, 212, 215, 216, 219, 230, 236, 319, 321, 328, 334, 533, 591 Цивільного Кодексу України, Закону України Про іпотеку, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою № 78 по вул. Познанській, № 4 в м. Харкові шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір про задоволення вимог іпотекодержателя посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір комісії посвідчений 16 липня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3.

Визнати недійсним договір купівлі-продажу АДРЕСА_1 посвідчений 11 вересня 2009 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 між ОСОБА_6, який діяв від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за договором комісії від 16.07.2009 року та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_4 та ОСОБА_3 право власності на кв. № 78 по вул. Познанській. № 4 в м. Харкові.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - судові витрати 455.00 грн. та за надання юридичної допомоги 2 500.00 грн., а загалом 2 955.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - судові витрати 455.00 грн. та за надання юридичної допомоги 2 500.00 грн., а загалом 2 955.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - судові витрати 455.00 грн. та за надання юридичної допомоги 2 500.00 грн., а загалом 2 955.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_20 на користь ОСОБА_4 та ОСОБА_3 - судові витрати 455.00 грн. та за надання юридичної допомоги 2 500.00 грн., а загалом 2 955.00 грн.

В іншій частині вимог відмовити.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 суми боргу за договором позики на користь заміненого кредитора у зобовязанні та задоволення вимог про стягнення суми боргу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки , визнання права власності на квартиру № 78 по вул. Познанській. № 4 в м. Харкові , усунення перешкод в користуванні квартирою, виселенні та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_4 та ОСОБА_3 відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а іншими сторонами в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Н.І. Омельченко