Справа № 2690-811/12 Головуючий у 1 інстанції - Калініченко О Б.
Доповідач - Панченко М.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м.Києва у складі:

Головуючого - Панченка М.М.

Суддів - Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі - Шерстюк Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» про визнання недійсним кредитного договору,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2011 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», звернулись з позовом до відповідача Публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» і просили винести рішення, яким визнати недійсним кредитний договір за №429-ф/07 від 27.11.2007 року, за яким банк надав позичальниці ОСОБА_1 кредит у розмірі 35.000 дол.США та застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину, а саме - односторонню реституцію, зобов»язавши банк виплатити позичальниці сплачені за кредитною угодою відсотки, пеню, штрафні санкції, комісійні, а також зобов»язати відповідача сплатити моральну шкоду на кожного з позивачів: ОСОБА_1 - 5.000 грн., ОСОБА_2 - 3.000 грн., та ОСОБА_3 - 2.000 грн.

Також позивачі просили суд зобов»язати відповідача скасувати пеню та штрафні санкції, які були нараховані за весь період дії кредитного договору та зобов»язати приватного нотаріуса Заєць І.О. виключити з реєстру іпотек та заборон відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження квартири АДРЕСА_1, яка була передана в іпотеку кредитору на забезпечення кредитних зобов»язань позичальниці ОСОБА_1.

Крім того, поручителями позичальниці за даним кредитним договором виступили ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Вимагаючи визнати недійсним кредитний договір, позивачі послались на те, що в порушення чинного законодавства, банк не маючи відповідної ліцензії НБУ, видав кредит в іноземній валюті, а не у грошовій одиниці України.

Також послались на те, що в порушення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» у кредитній угоді відсутній порядок зміни договору, умови та порядок припинення договору, а також відсутні умови або правила, які б регулювали відповідальність банку за невиконання або неналежне виконання банком умов договору, у зв»язку з чим, позивачів поставлено в невигідне становище у порівнянні з кредитором.

Також позивачі просили врахувати форсмажорні обставини, якими є світова фінансова криза, яка вплинула на девальвацію гривні, що вплинуло у свою чергу, на погіршення матеріального становища позивачів.

Рішенням Солом»янського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року в позові відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять скасувати рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року, як ухвалене з порушенням вимог матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Послались на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити, а рішення залишити без змін з таких підстав.

Встановлено, що відповідно до кредитного договору за №429-ф/07 від 27.11.2007 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» надав позивачці ОСОБА_1 кредит у розмірі 35.000 дол.США під 12,5% річних на термін до 26.11.2019 року.

Таким чином, між Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 виникли відносини договору кредиту, які, відповідно до ст.1054 ЦК України полягають у тому, що банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

В забезпечення даної кредитної угоди, відповідно до договору іпотеки від 27.11.2007 року, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заставили в іпотеку банку належну їм квартиру АДРЕСА_1.

Отже, між ОСОБА_1, ОСОБА_2 та акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» виникли відносини договору застави (іпотеки), які, врегульовані ст.ст.572, 575 ЦК України і в силу яких, кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов»язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Крім того, на забезпечення кредитних зобов»язань боржниці, між банком та ОСОБА_3 укладено договір поруки від 27.11.2007 року, згідно до якого, ОСОБА_3 взяв на себе солідарну відповідальність перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх її зобов'язань за указаною кредитною угодою.

Із зазначеного слідує, що між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» виникли договірні відносини поруки, в силу яких, відповідно до ст.553 ЦК України, поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Визнаючи умови кредитних правовідносин між сторонами, позичальниця ОСОБА_1 добросовісно виконувала свої кредитні заобов»язання в частині погашення як кредиту, так і плати за кредит.

В подальшому, позичальниця ОСОБА_1, не маючи можливості виконувати свої фінансові зобов»язання перед банком, посилаючись на доводи, викладені у позовній заяві, звернулась разом зі своїми майновими поручителями з даним позовом до суду про визнання недійсним кредитної угоди.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про недійсність кредитної угоди на тій підставі, що відповідач не мав індивідуальної ліцензії на здійснення операцій у іноземній валюті, суд першої інстанції правомірно виходив з наступного.

Відповідно до ст.533 ЦК України грошове зобов»язання має бути виконане у гривнях. Між тим, частиною 3 цієї статті передбачене використання іноземної валюти при здійсненні розрахунків на території України за зобов»язаннями у випадку, порядку та на умовах встановлених законом.

Так, ст.5 Декрету Кабінету Міністів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» визначає, що використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу, потребує отримання особою індивідуальної ліцензії.

Як слідує із матеріалів справи, відповідно до банківської ліцензії №123 від 21.07.1993 року, виданої Національним банком України, відповідач мав право на проведення банківських операцій в іноземній валюті з кредитування фізичних та юридичних осіб на території України.

Отже, як встановлено судом першої інстанції, відповідач мав право видавати позивачу кредит у іноземній валюті та стягувати у цій же валюті відсотки за користування кредитом.

В силу ст.627 ЦК України відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв, ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Суд першої інстанції також дійшов обгрунтованого висновку і в тій частині, що доводи позивача про недійсність кредитної угоди, в силу ст.215 ЦК України, є безпідставними, оскільки укладення договору сторонами передбачало додержання загальних вимог, які є необхідними для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК України.

Позивачка не навела суду доказів, які б могли свідчити про недійсність укладеного нею з відповідачем правочину чи окремих його частин.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення судом першої інстанції ухвалене на повно з»ясованих обставинах з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують висновків суду.

Керуючись ст.ст.307,308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити, а рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 10 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді