Справа №22-ц-3838/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2В
У Х В А Л А

іменем України

20 серпня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Яворського М.А.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Ірпінське міське управління юстиції, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину будинку.

ВСТАНОВИЛА:

У березня 2009 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду першої інстанції з вище вказаним позовом, посилаючись на те, що 07.09.2008 року помер його батько ОСОБА_5. Після його похорон він звернувся до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, де дізнався, що батько заповів свої 2/3 частин будинку № 50 по вул. Великого жовтня с.м.т.Ворзель Київської області ОСОБА_4. Заповіт на її ім.я був посвідчений державним нотаріусом 02.11.2004 року за реєстраційним номером 2-5341. Цей заповіт вважає недійсним, тому що на час складання заповіту батькові виповнилося 71 рік, більш як 15 років він перебував на обліку у психіатра з діагнозом емоційно неврівноважений розлад особистості, зловживав алкогольними напоями і на день посвідчення заповіту у батька спостерігався процес психічного розладу, викликаний вживанням алкогольних напоїв.

Просив визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 02.11.2004 року за реєстраційним номером 2-53 HZ. Визнати за ним право власності на 2/3 частин будинку № 50 по вул. Великого жовтня в с.м.т. Ворзель, Київській області.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2012 року відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Ірпінське міське управління юстиції, про визнання заповіту недійсним та визнання права власності на частину будинку.

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду першої інстанції, а справу направити на новий судовий розгляд.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріалами справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її відхилити.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що згідно Акту посмертної судово-психіатричної експертизи від 09.03.11 року № 149 (а.с. 102-104) ОСОБА_5 міг під час складання заповіту повною мірою розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Згідно з ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Судом встановлено, що батько позивача ОСОБА_5 помер 07.09.2008 року у віці 69 років (а.с.11). На випадок своєї смерті він (у віці 65 років) залишив заповіт від 02.11.2004 pоку, яким усе своє майно заповів відповідачці ОСОБА_4. На час смерті ОСОБА_5 належало на праві власності 2/3 частин будинку № 50 по вул. Великого жовтня в с.м.т. Ворзель, Київській області.

Відповідачка та позивач 20.09.2008 року. та 14.11.2008 року відповідно звернулись до Ірпінської міської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5.

Зазначені обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи № 654 до майна померлого 07.09.2008 року ОСОБА_5 (а.с. 22-35).

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 57, ч.1 ст. 58, ч.2 ст. 59 та ч.4 ст 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Однак, в порушення зазначених норм закону позивачем не надано доказів на підтвердження того, що у момент складання заповіту від 02.11.2004 року ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та (або) не міг керувати ними.

Судом першої інстанції правильно зроблено висновок про те, що відповідачка, на користь якої складено заповіт, належним чином прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5, а тому відсутні підстави для визнання за позивачем права власності на майно в порядку спадкування за законом після смерті його батька.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Посилання апелянта про те, що його батько ОСОБА_5 перебував на обліку у лікаря психіатра, не може взяте до уваги суду, оскільки дана обставина була врахована під час проведення судово-психіатричної експертизи.

Також є необґрунтованими посилання ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не враховані показання свідка ОСОБА_6 щодо неадекватної поведінки ОСОБА_5, оскільки такі показання свідка стосуються подій 2002-2003 років, а не на час складання оспорюваного заповіту.

Згідно п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

В апеляційній скарзі апелянтом не наведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Тому колегія суддів, перевіряючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, п.1 ч.1 ст.314, 315, 317, 319, 209, 218 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 23 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: