Справа № 1007/6268/2012
провадження № 2/1007/2232/2012
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2012 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого-суддіОСОБА_1,
при секретаріОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Астра Банк, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, договору застави, договору поруки та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому зазначала, що

30 липня 2008 року між Публічним акціонерним товариством Астра Банк(далі-ПАТ Астра Банк, Банк) і її чоловіком ОСОБА_4 (далі-Позичальник) було укладено кредитний договір № ФЛ-300708-003А за яким останній отримав кредит в сумі 25931,00 доларів США строком до 30 липня 2015 року зі сплатою 13% річних за користування кредитом на купівлю автомобіля марки Focus.

З метою забезпечення виконання зобовязання в цей же день між ПАТ ОСОБА_5 ОСОБА_4 було укладено договір застави № ФЛ-300708-003А/3 за умовами якого останній передав ОСОБА_5 належний йому на праві власності автомобіль марки Focus, реєстраційний номер

АМ 8953 АР.

Крім цього, 30 липня 2008 року в забезпечення виконання зобовязання між ПАТ ОСОБА_5 однієї сторони та нею-Рогулько Л.І. (далі-Поручитель) з другої сторони і ОСОБА_4 (далі-Позичальник) з третьої сторони було укладено договір поруки № ФЛ-300708-003А/П за умовами якого, вона на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед ОСОБА_5 відповідати в повному обсязі по зобовязанням Позичальника, які виникають із кредитного договору № ФЛ-300708-003А.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та з неї-Рогулько Л.І. на користь ПАТ ОСОБА_6 за кредитним договором № ФЛ-300708-003А в розмірі

231138 грн. 59 коп., пеню за прострочення виконання зобовязання в розмірі 11631грн. 25 коп. і судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Цим же рішенням в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 та її-Рогулько Л.І. до ПАТ ОСОБА_7 визнання недійсним: договору кредиту № ФЛ-300708-003А, договору застави транспортного засобу № ФЛ-300708-003А/3, договору поруки № ФЛ-300708-003А/П відмовлено.

Вважає, що зазначені вище договори є недійсними, оскільки не відповідають вимогам діючого законодавства України.

Просить визнати договір кредиту № ФЛ-300708-003А, договір застави транспортного засобу № ФЛ-300708-003А/3, договір поруки № ФЛ-300708-003А/П недійсними та зобовязати відповідача вчинити певні дії щодо здійснення перерахунку заборгованості за кредитним договором.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала, дала пояснення, аналогічні викладеному вище та змісту позовної заяви, просила суд задовольнити позов. Також пояснила, що позивач ОСОБА_3 та третя особа: ОСОБА_4 вже звертались до Броварського міськрайонного суду Київської області із вище зазначеними позовними вимогами в задоволенні яких рішенням суду від 12 жовтня 2011 року їм відмовлено.

Представник відповідача у суді позов не визнав, просив суд в задоволенні позовних вимог відмовити та пояснив, що згідно рішення Броварського міськрайонного суду Київської області

від 12 жовтня 2011 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та

ОСОБА_3 на користь ПАТ ОСОБА_6 за кредитним договором, а в задоволенні зустрічного позову останніх про визнання недійсними: кредитного договору, договору застави договору поруки відмовлено.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У ч. 1 ст. 11 ЦПК України встановлено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду

за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.60 доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У ч. 3, 4 ст. 61 ЦПК України визначено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що 30 липня 2008 року між ПАТ ОСОБА_5 ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № ФЛ-300708-003А за умовами якого останній отримав кредит в сумі 25931,00 доларів США строком до 30 липня 2015 року зі сплатою 13% річних за користування кредитом на купівлю автомобіля марки Focus.

Відповідно до договору № 74-С3495 від 19 липня 2008 року купівлі-продажу укладеного між ТОВ Юсмас-Авто і ОСОБА_4 (далі-покупець), останнім було придбано транспортний засіб марки ord Focus, а передано автомобіль покупцю згідно акту приймання-передачі автомобіля

31 липня 2008 року.

Із договору застави транспортного засобу № ФЛ-300708-003А/3 укладеного 30 липня 2008 року між ПАТ ОСОБА_5 ОСОБА_4, видно, що останній в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором № ФЛ-300708-003А, передав у заставу належний йому автомобіль марки Focus, реєстраційний номер НОМЕР_1, який засвідчений підписами сторін, а також є запис, що ОСОБА_3 з умовами цього договору ознайомлена.

Згідно договору поруки № ФЛ-300708-003А/П від 30 липня 2008 року укладеного 30 липня 2008 року між ПАТ ОСОБА_5 однієї сторони і ОСОБА_3 з другої сторони, та ОСОБА_4 з третьої сторони, за умовами якого, Поручитель на добровільних засадах взяла на себе зобовязання перед ОСОБА_5 відповідати в повному обсязі по зобовязанням Позичальника, які виникають із кредитного договору № ФЛ-300708-003А, а Позичальник зобовязався перед ОСОБА_5 повернути кредитні кошти, шляхом щомісячної сплати платежу по кредиту, згідно графіку погашення суми кредиту.

Згідно із п. 3.1 цього договору сторонами встановлено, що у випадку невиконання або неналежного виконання Позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору, Поручитель і Позичальник несуть солідарну відповідальність перед ОСОБА_5 на всю суму заборгованості, встановленому на момент подання позову.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року у справі № 2-2611/11 за позовом ПАТ ОСОБА_5 ОСОБА_4 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_4 і ОСОБА_3 до ПАТ ОСОБА_7 визнання недійсним кредитного договору, договору іпотеки, договору застави, яке набрало законної сили, було стягнуто солідарно з останніх на користь ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором № ФЛ-300708-003А в розмірі 231138 грн. 59 коп., пеню за прострочення виконання зобовязання в розмірі 11631грн. 25 коп. та судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700 грн. і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

Також цим же рішенням суду у задоволенні зустрічного позову про визнання недійсним кредитного договору № ФЛ-300708-003А, договору застави транспортного засобу № ФЛ-300708-003А/3, договору поруки № ФЛ-300708-003А/П відмовлено, оскільки ОСОБА_5 при укладенні цих договорів законодавство України порушено не було.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 15 березня 2012 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2012 року.

Зі змісту зустрічної позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_3 до ПАТ ОСОБА_7 визнання кредитного договору недійсним у справі № 2-2611/11, видно, що позивачі посилались на недотримання ОСОБА_5 вимог законодавства України при укладенні кредитного договору

№ ФЛ-300708-003А, договору застави транспортного засобу № ФЛ-300708-003А/3, договору поруки

№ ФЛ-300708-003А/П, просили суд визнати зазначені вище договори недійсними.

Враховуючи, що спірні договори укладалися 30 липня 2008 року, при вирішенні даного спору суд застосовує положення ЦК України, який діяв на той час.

Відпов?ідно до ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати р?оботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має пр?аво вимагати від боржника вик?онання його обовязку.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У статті 546 ЦК України передбачено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобовязання.

Згідно із ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

У ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення

не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно із ч. 2 ст. 192 ЦК Укра?їни іноземна валюта може вико?ристовуватися в Україні

у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із ч. 2 ст. 1050 ЦК України видно, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

У ч. 3 ст. 577 ЦК України, яка діяла на момент укладення спірного договору застави, передбачено, що застава рухомого майна може бути зареєстрована на підставі заяви заставодержателя або заставодавця з внесенням запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Згідно із ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

У судовому засіданні під час дослідження письмових документів безспірно встановлено, що спірні: кредитний договір, договір застави, договір поруки укладались з відома позивача ОСОБА_3, що підтверджується відповідним записом на них.

Оцінивши досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку про те, що підстави для задоволення позовної заяви ОСОБА_3 відсутні через їх недоведеність, а тому в задоволенні позову останньої повинно бути відмовлено, оскільки рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 жовтня 2011 року у цивільній справі

№ 2-2611/11, яке набрало законної сили, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 і ОСОБА_3 щодо визнання недійсними спірних: кредитного договору, договору поруки, договору застави залишені без задоволення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили за правилами ст. 61 ЦПК України не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Посилання позивача про недійсність договору застави транспортного засобу із-за недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору є безпідставним і не ґрунтується на вимогах закону, оскільки обовязкове нотаріальне посвідчення договорів застави автотранспортних засобів (п. п. 1 і 3 ст. 577 ЦК; ст.ст. 13, 15, 15-1 Закону України Про заставудіяв до 01 січня 2004 року (згідно із п. п. 3 і 7 розділу ІХ Закону України Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень).

Не знайшли свого підтвердження у суді і доводи позивача про недійсність договору поруки

із-за порушення відповідачем норм СК України щодо права подружжя на розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя при укладанні договору поруки, оскільки відповідно до ст. 553 ЦК України поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником. Тобто порука є засобом забезпечення виконання зобовязання боржника за кредитним договором (грошового зобовязання), а не правочином щодо розпорядження майном належним поручителю. Договір поруки не створює обовязків для будь-яких інших осіб, крім сторін за договором, а тому до таких правовідносин норми ст. 65 СК України не застосовуються.

Позивач та її представник в силу ст.ст. 58, 59 ЦПК України не надали до або під час попереднього судового засідання ні до початку судового розгляду справи по суті належних та допустимих доказів того, що спірні: кредитний договір, договір застави, договір поруки укладені під впливом помилки, обману, насильства, тяжкої обставини, тому лише тільки їх усні пояснення з цього приводу не можуть бути підставою для задоволення позову.

Також з цих же підстав не підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо зобовязання відповідача вчинити певні дії з приводу перерахунку заборгованості за кредитним договором.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 16, 58-61, 212 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Астра Банк, третя особа: ОСОБА_4 про визнання недійсним кредитного договору, договору застави, договору поруки та зобовязання вчинити певні дії відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Д. Телепенько