Дата документу 14.03.2012 Справа № 2-2207/11
Номер провадження 2/814/194/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року Ленінський районний суд у складі головуючого судді Турбіної Т.Ф., при секретарі Шульженко О.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний банк» до ОСОБА_1, 3-тя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-проектне підприємство «Променергокомплект», про стягнення заборгованості за договором поруки,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Перший Український міжнародний банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором поруки №7.3-17/П-1 від 14.06.2007р. у загальному розмірі 4971078,05 грн., яка складається із заборгованості за основною сумою кредиту 4023642,19 грн., заборгованості зі сплати відсотків за користування в розмірі 95440,17 грн., заборгованості сі сплати адміністративної комісії за кредитним договором у розмірі 18205,00 грн., пені за непогашення у строк основної суми кредиту у розмірі 690137,31 грн., пені за порушення строків сплати відсотків у розмірі 140530,85 грн., пені за непогашення в строк суми адміністративної комісії у розмірі 3122,53 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 14.06.2007р. між ЗАО «Перший Український ОСОБА_2», тип якого змінено згідно з Законом України «Про акціонерні товариства», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк», та ТОВ «ВПП «Променергокомплект» був укладений кредитний договір №7.3-17. Згідно з умовами кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 ОСОБА_2 надав позичальнику кредит у розмірі 5525000,00 грн., які боржник зобовязався повернути не пізніше 12.12.2008р.

Боржник у встановлений договором строк повернення кредиту свої зобовязання не виконав, на дату повернення кредиту сума його заборгованості становила 5524804,74 грн.

В подальшому чотирма платежами ТОВ «ВПП «Променергокомплект» частково погасило суму заборгованості в розмірі 1501162,55 грн., внаслідок чого залишок заборгованості склав 4023642,19 грн.

Банком неодноразово на адресу позичальника надсилалися листи з вимогами належного виконання зобовязання за кредитним договором, проте вони залишалися без виконання.

З метою забезпечення виконання усіх зобовязань ТОВ «ВПП «Променергокомплект» перед Банком за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №7.3-17/П-1 від 14.06.2007р.

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору банк звертався до поручителя з вимогою про виконання зобовязань, передбачених договором поруки, про що свідчить лист банку, отриманий відповідачем 05.03.2009р.

Під час розгляду справи в суді ліквідатором ТОВ «ВПП «Променергокомплект» було реалізовано майно боржника, за рахунок якого погашена заборгованість зі сплати відсотків за користування в розмірі 95440,17 грн., у звязку з чим позивач уточнив позовні вимоги заявою від 22.07.2011р., виключивши з первісно заявлених вимог вимогу про стягнення з відповідача заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 95440,17 грн.

Враховуючи заперечення відповідача проти позову, позивач заявою від 26.09.2011р. уточнив позовні вимоги щодо стягнення пені. З урахуванням норм ч.2 ст. 258 ЦК України ОСОБА_2 вважає, що пеня підлягає стягненню за період одного року на момент подання позову, у звязку з чим просить стягнути з відповідача пеню у загальному розмірі 801870,36 грн.

Враховуючи викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 загальну суму заборгованості в розмірі , а також понесені позивачем судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з урахуванням заяв про їх уточнення у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник з позовними вимогами ПАТ «Перший Український міжнародний банк» не згодні. Відповідач суду пояснив, що банк звернувся з вимогами до нього, як до поручителя після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, на цей час порука була припинена. Крім того, у звязку з підписанням додаткових угод до кредитного договору без згоди поручителя, обсяг відповідальності поручителя збільшився, що також дає підстави вважати поруку ОСОБА_1 припиненою. Вимога Банку до нього про виконання порушеного зобовязання, забезпеченого порукою, він не отримував, доказів отримання такої вимоги позивачем не надано.

Представник третьої особи ТОВ «ВПП «Променергокомплект» вважає вимоги ПАТ «ПУМБ» обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Заслухавши пояснення учасників процесу, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши та оцінивши надані докази, суд вважає, що позов ПАТ «Перший Український міжнародний банк» не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2», тип якого змінено згідно з Законом України «Про акціонерні товариства», правонаступником всіх прав та обовязків якого є ПАТ «Перший Український міжнародний банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Виробничо-проектне підприємство «Променергокомплект», 14.06.2007р. був укладений кредитний договір №7.3-17. Згідно з умовами кредитного договору в редакції додаткової угоди №1 ОСОБА_2 надав позичальнику кредит у розмірі 5525000,00 грн., які боржник зобовязався повернути відповідно до додаткової угоди №4 від 27.10.2008р. не пізніше 12.12.2008р.

Банк належним чином виконав свої зобовязання за договором у вигляді поновлювальної кредитної лінії із щоденним лімітом кредитування та надав позичальнику обумовлені кредитним договором грошові кошти у повному обсязі, що підтверджується меморіальними ордерами, випискою з позичкового рахунку ТОВ «ВПП «Променергокомплект» (а.с.41-44), та не заперечується відповідачем.

Боржник у встановлений кредитним договором строк повернення кредиту, а саме 12.12.2008р., свої зобовязання за договором не виконав, кредит у відповідності з умовами кредитного договору не повернув, у звязку з чим станом на 12.12.2008р. заборгованість становила 5524804,74 грн., яка складалася з заборгованості основної суми кредиту у розмірі 4023642,19 грн., заборгованості зі сплати відсотків за період з 25.12.2009р. по 28.02.2010р. в розмірі 95440,17 грн., заборгованість зі сплати адміністративної комісії у розмірі 18205,00 грн., а також пені за порушення умов кредитного договору, розрахованої за період з 01.03.2010р. по 25.02.2011р. включно, у загальному розмірі 833790,69 грн., на підтвердження чого позивачем надано детальний розрахунок заборгованості (а.с.11-18).

В подальшому ТОВ «ВПП «Променергокомплект» чотирма платежами (29.05.2009р. на суму 452829,54 грн., 10.07.2009р. на суму 468333,01 грн., 11.11.2009р. на суму 495000,00 грн., 25.02.2010р. на суму 85000,00грн.) частково погасило суму заборгованості в загальному розмірі 1501162,55 грн., внаслідок чого залишок заборгованості склав 4023642,19 грн.

Відповідно до Постанови господарського суду Запорізької області від 01.03.2010р. у справі №26/182/09 ТОВ «ВПП «Променергокомплект» визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру. Згідно ухвали господарського суду від 29.01.2010р. у справі № 26/182/09 позивач є забезпеченим кредитором у справі про банкрутство ТОВ «ВПП «Променергокомплект», вимоги ПАТ «Перший Український міжнародний банк», що забезпечені заставою майна банкрута, у сумі 25 480 293,45 грн. включені до першої черги реєстру вимог кредиторів ТОВ «ВПП «Променергокомплект».

Під час розгляду справи в суді ліквідатором ТОВ «ВПП «Променергокомплект» було реалізовано майно боржника, за рахунок якого погашена заборгованість перед банком зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 95440,17 грн., у звязку з чим станом на 22.07.2011р. заборгованість зі сплати відсотків за користування кредитом в розмірі 95440,17 грн. була погашена. Зазначене підтверджується довідкою банку про фактичні оплати, проведені ліквідатором на користь банку, в процесі ліквідаційної процедури ТОВ «ВПП «Променергокомплект», випискою операцій і оборотів з позичкового рахунку ТОВ «ВПП «Променергокомплект» (а.с.115, 116). Від позовних вимог про стягнення цієї суми позивач відмовився.

З питань неналежного виконання зобовязань за кредитним договором ОСОБА_2 на адресу позичальника надсилав листи з вимогами належного виконання зобовязання за кредитним договором, проте вони залишилися без виконання.

З метою забезпечення виконання усіх зобовязань ТОВ «ВПП «Променергокомплект» перед Банком за кредитним договором, між Банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки №7.3-17/П-1 від 14.06.2007р. та додаткові угоди до нього.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

В п.2.2 договору поруки сторони передбачили, що у разі внесення змін до договору, з якого випливає зобовязання, що мають наслідком збільшення обсягу відповідальності поручителя, поручитель відповідає перед кредитором за виконання боржником зобовязання в розмірі таких змін за умови, якщо поручитель письмово погодився із такими змінами у зобовязанні.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

З вказаної норми вбачається, що до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності поручителя.

Виходячи з аналізу змісту зазначеної норми, збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає у разі збільшення розміру плати за кредитом, відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами, підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо. Порука припиняється в тому випадку, коли поручитель не надав згоди на такі зміни основного зобовязання.

Додатковою угодою №4 від 27.10.2008р. внесені зміни до статті 7 «Плата за кредит» кредитного договору, п. 7.2.1.1. викладено у новій редакції, якою у випадку невиконання або неналежного виконання з будь-яких підстав встановлених у ст. 10.3 кредитного договору зобовязань позичальника, збільшилися відсотки за користування кредитом (а.с.27). Додатковою угодою №2 до договору поруки від 27.10.2008р. зміни до ст. 7, 10 кредитного договору, які внесені до нього Додатковою угодою №4 від 27.10.2008р., не відображені (а.с.35). Додатковою угодою №5 від 17.11.2008р. знову внесені зміни до п. 7.2.1.1. статті 7 «Плата за кредит» кредитного договору, що збільшують обсяг зобовязань за договором, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності. При цьому з поручителем ніяких додаткових угод до договору поруки не укладалося.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з укладанням зазначених додаткових угод без згоди поручителя змінилися умови кредитного договору, які призвели до збільшення відповідальності поручителя, оскільки з їх урахуванням визначено обсяг заборгованості за кредитним договором, у звязку з чим в силу ч.1 ст. 559 ЦК України порука вважається припиненою.

Заслуговують на увагу доводи відповідача щодо несвоєчасного предявлення банком вимоги до поручителя.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Згідно п. 6.1 договору поруки №№7.3-17/П-1 від 14.06.2007р. порука за цим Договором припиняється з припиненням зобовязання.

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору, що порука за цим договором припиняється з припиненням зобовязання не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України. Згідно з цією нормою права строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Цього в договору поруки не встановлено.

Відповідно до п. 3.1 договору поруки, у разі порушення зобовязання боржником кредитор направляє поручителю письмову вимогу виконати зобовязання або певну його частину. Кредитор не зобовязаний підтверджувати яким-би то не було чином факт невиконання зобовязання боржником. Вимога кредитора буде достатньою для поручителя підставою виконати зобовязання на суму, вказану в такій вимозі, без будь-яких застережень, умов чи вимог до кредитора про надання додаткової інформації чи документів.

Пунктом 3.2. договору поруки передбачено, що відповідач як поручитель зобовязаний виконати предявлену йому вимогу в повному обсязі в валюті зобовязання в строк не пізніше 3 (трьох) банківських днів з моменту її отримання.

На підтвердження того, що банк на виконання вказаних умов договору поруки звертався до поручителя з вимогою про виконання передбачених договором поруки зобовязань, банк посилається на лист від 23.01.2009р. №145/119, зазначаючи, що цей лист був отриманий відповідачем 05.03.2009р.

Зі змісту цього листа вбачається, що він не є вимогою банку в розумінні п. 3.2 договору поруки, як вказує позивач. Цим листом ОСОБА_1 повідомлявся, що боржник має заборгованість за кредитним договором станом на 22.01.2009р. у розмірі 5524804,74 грн., 31877,37 грн. прострочену заборгованість по сплаті процентів, у звязку з чим ОСОБА_1 пропонувалося протягом 30 (тридцяти) календарних днів усунути порушення кредитного договору, повернути всю суму кредиту у розмірі 5524804,74 грн., та проценти за користування кредитом у розмірі 100536,31 грн., а також сплатити нараховану пеню у розмірі 153558,96 грн. При цьому зазначено, що остаточна сума процентів, що підлягає сплаті за користування кредитом, буде розрахована в день повного дострокового повернення кредиту.

Згідно розрахунку заборгованості, пеня для стягнення з поручителя нарахована з моменту невиконання ним вимоги банку протягом трьох днів з моменту отримання вимоги, тобто з 10.03.2009р., хоча, як зазначалося вище, з такою вимогою банк до поручителя не звертався.

Крім того, заборгованість у зазначеному в листі від 23.01.2009р. розмірі існувала до 29.05.2009р., після чого була частково погашена боржником, зокрема, 29.05.2009р. на суму 452829,54 грн., 10.07.2009р. на суму 468333,01 грн., 11.11.2009р. на суму 495000,00 грн., 25.02.2010р. на суму 85000,00грн.

З 25.02.2010р. заборгованість по кредиту становить 4023642,19 грн., і саме про стягнення цієї суми боргу з поручителя банк ставить вимогу у даному позові.

Не знайшли свого підтвердження доводи позивача, що вказаний лист був отриманий відповідачем. Поштове повідомлення, на яке посилався позивач як на доказ, належним чином не підтверджує факту направлення та отримання ОСОБА_1 листа №145/119 від 23.01.2009р. Крім того, оригінал вказаного листа і поштовий конверт, в якому, на думку позивача, цей лист надсилався, з відмітками пошти, що свідчать про невручення поштової кореспонденції адресату, був наданий в судовому засіданні представником третьої особи у справі.

Строк виконання основного зобовязання відповідно до кредитного договору настав 12.12.2008р. Так як в договорі поруки не встановлений строк, після якого порука припиняється, то відповідно до п. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

На підставі викладеного суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 не звертався до поручителя ОСОБА_1 з вимогою погасити заборгованість ТОВ «ВПП «Променергокомплект» перед Банком за кредитним договором в строк не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання цієї вимоги, як це передбачено договором поруки. Вимога до відповідача була висунута шляхом предявлення цього позову від 07.04.2011р., тобто після спливу шестимісячного строку, встановленого ч.4 ст. 559 ЦК України. На цей момент порука була припинена.

Доводи Банку, що факт припинення поруки це має бути встановлений окремим рішенням суду за окремими позовними вимогами не ґрунтується на вимогах закону.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Перший Український міжнародний банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 57, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного Акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» до ОСОБА_1, 3-тя особа: товариство з обмеженою відповідальністю «Виробничо-проектне підприємство «Променергокомплект», про стягнення заборгованості за договором поруки - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Турбіна