АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
м. Київ, МСП, вул. Соломянська ,2 А
Справа № 22-ц/2690/4220-2012. Головуючий у І інстанції: Бабкл В.В.
Доповідач: Прокопчук Н.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2012року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеля-

ційного суду м. Києва в складі : Головуючого: Прокопчук Н.О.

суддів: Махлай Л.Д.,Мазурик О.Ф.

при секретарі: Кононенко В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання не чинити перешкоди у користуванні житловим приміщенням та відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 23 листопада 2011 року ,-

встановила:

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 23.11.2011 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Не погодившись і таким вирішенням спору, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового про задоволення заявлених нею вимог у повному обсязі. Посилається на неповне зясування обставин,що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи,неправильне застосу- вання норм матеріального і процесуального права. Апелянт зазначає ,що судом безпідставно не враховано ,що 20.08.2010 року відповідач не впустив її з дитиною до квартири і вона змушена була ночувати на вокзалі,що вона не має ключів від нижнього замка вхідної двері ,що колишній чоловік перешкоджає їй у користуванні житлом,зокрема не пускає її та дитину до лоджії ,яку переобладнав під свій кабінет і що таки його дії спричиняють їй моральну шкоду.

ОСОБА_1 у судове засідання не зявилася ,повідомлена належним чином,направила для участі у справі свого представника.

ОСОБА_3,який є представником ОСОБА_1 за довіреністю, апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Відповідач вважав,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню,оскільки рішення суду є законним та обгрунтованим. Подав письмові заперечення в яких зазначав,що позивачка про- живає у спірній квартирі,періодично виїжджає до своїх батьків, які мешкають у Житомирській області й до яких вона відвезла їх спільну доньку, перешкоджаючи йому у спілкуванні з дитиною. Вважає,що подання апеляційної скарги покликане бажанням помсти за те,що він не пого- дився на проживання у квартирі сестри позивачки.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обгрунтованість постановленої ухвали в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовивши у задоволенні позову ,суд виходив з того ,що позивачка не довела своїх позовних вимог,порушення її прав на час розгляду справи не встановлено,вона проживає у спірній

квартирі, має вільний доступ до неї, захист через судове рішення ще не порушених прав на май- бутнє не передбачений законодавством.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду і вважає його правильним з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом спірне жиле приміщення це слу- жбова двокімнатна квартира АДРЕСА_1, яка була надана відпо- відачу на сімю з трьох осіб : він, дружина,донька на підставі ордеру НОМЕР_1 від 20.07.2009 року ( а.с. 8).

Згідно довідки форми № 3 у квартирі зареєстровані сторони по справі та їх донька (

а.с.83).

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16.06.2007 року .Рішенням суду від 07.10.2010 року їх шлюб розірвано.

З 2010 року між сторонами склалися конфліктні стосунки,що підтверджується їх обопіль- ними неодноразовими зверненнями до органів міліції ( а.с.50-82) та поданою позивачкою 30.08.2010 року позовною заявою про розірвання шлюбу ( а.с. 18-19).

20.08.2010 року позивачка не змогла попасти до квартири ,оскільки відповідач поставив додатковий замок про що повідомив її запискою.

Під час перевірки та розгляду заяви позивачки до РУГУ МВС України в м. Києві щодо перешкоджання їй у користуванні жилим приміщенням відповідач був попереджений про про- типравність таких дій й порушення прав позивачки було припинено.

Судом встановлено і це не оспорюється сторонами ,що позивачка проживає у квартирі , користується нею, вставила замок в одну з кімнат на свій розсуд .Відповідач користується другою кімнатою з виходом на лоджію,яка була переобладнана на його кабінет ще під час сімейних стосунків сторін,що підтвердив батько позивачки ОСОБА_4 допитаний у судовому засі- данні як свідок.

Факт вільного доступу позивачки до квартири підтверджується також записами відвіду- вань у журналі консьєржів ,витяг з якого долучений до справи в якому зазначено , що не тільки позивачка , а і її батьки та знайомі заходили до спірної квартири,вивозили речі ( а. с . 175).

З ініціативи позивачки дитина сторін знаходиться у її батьків ,а тому суд обґрунтовано вважав посилання на порушення прав дитини щодо користування лоджією безпідставними.

Доказів на підтвердження порушення її прав щодо користування спірною квартирою на час звернення до суду позивачкою не подано,не долучено таких й до апеляційної скарги,за таких обставин доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин справи та помилковість висновків суду не можуть бути прийняті до уваги.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 314, 315 ,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 25 листопада 2011 року залишити без

змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і криміналь- них справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги

Головуючий:

Судді: