Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №.2-14/1204/2012р.

Категорія 2-33

13 лютого 2012 року Біловодський районний суд Луганської області

У складі: судді Ткаченко О.Д.

секретаря Торби Т.Є.

адвоката: ОСОБА_1

представника відповідача: гр. ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом гр. ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5, ПАТ « СК»Оранта- Лугань», Моторного ( транспортного ) страхового бюро України , ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третьої особи- Сіукаєва ОСОБА_8 про стягнення солідарно матеріальної шкоди, спричиненої ДТП в сумі 24047,82 гривні та моральної шкоди в сумі 3000 гривень,-

В С Т А Н О В И В :

Позов заявлено 17.08.2011 року , в якому позивач гр. ОСОБА_3 вказав, що 17 жовтня 2010 року на вулиці ім. Леніна селища Біловодськ ( в районі кафе - бара «Городок») мала місце дорожно транспортна пригода, а саме гр. ОСОБА_4, знаходячись у стані алкогольного спяніння , керував автомобілем ВАЗ 21074, який до цього часу зареєстрований за технічним паспортом за померлою до ДТП гр. ОСОБА_5 і має державний номерний знак НОМЕР_1 , та здійснюючи рух по вулиці ім. Леніна скоїв зіткнення з автомобілем позивача марки «Skoda Oktavia» реєстраційний номер НОМЕР_2, який перебував на стоянці. Особа, яка надає правову допомогу позивачу гр. ОСОБА_1 зазначив , що по результатам перевірки обставин ДТП було встановлено, що дорожньо - транспортна пригода сталася по вині відповідача та в результаті порушення ним п.2.9 та 12.1 Правил дорожнього руху, за що він був притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1, 124 КУпАП за даними матеріалів перевірки, які проведені Біловодським РВУМВС України . За доводами позивача , викладеними в позові, та гр. ОСОБА_1, підтриманими ним в судовому засіданні, вартість ремонту автомобіля позивача складає 19346,54 гривні, втрата товарного вигляду 4401,28 гривень, послуги з оцінки пошкоджень 300 гривень, а загальна сума матеріальних збитків склала 24047,82 гривні, окрім того, моральна шкода від пошкодження автомобіля 3000 гривень, яку позивач аргументує неможливістю тривалий час керувати пошкодженим автомобілем, із за чого доводилося нервувати з причин відсутності коштів на ремонт автомобіля, а винна особа не приймала будь - яких дій щодо компенсації матеріальної шкоди, також в наступному довелося декілька днів проводити на станції технічного обслуговування автомобілів та потім виконувати свою основну роботу в вечірній час та вихідні дні. Окрім того, в протоколі про адміністративне правопорушення було вказано, що відповідач гр. ОСОБА_4 керував транспортним засобом , не маючи для того на той час відповідних документів, а саме довіреності на право керування автомобілем, який належить іншим особам, а саме гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 після смерті гр. ОСОБА_5.

Окрім того, відповідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 27.10.2010 року гр. ОСОБА_4 близько двох годин ночі 17.10.2011 року , перебуваючи у стані алкогольного спяніння, здійснив зіткнення з автомобілем під керуванням гр. ОСОБА_9 марки «Фіат», який в порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху в нічний час зупинив керований останнім автомобіль на проїзній частині дороги, але включив аварійну сигналізацію та не встановив знаку аварійної зупинки і своєчасно не забрав свій автомобіль з проїзної частини дороги,тому в результаті зіткнення з зупиненим автомобілем автомобіль марки «Фіат» під керуванням третьої особи розвернуло та викинуло на зустрічну полосу дорожнього руху, а автомобіль ВАЗ 21074 після удару змінив напрямок руху та здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, який належить позивачу.

За клопотаннями особи, яка надає правову допомогу позивачу гр. ОСОБА_1Н до участі у справі як співвідповідачі були залучені «СК»Оранта Лугань»( а.с. 153,155), МТСБ України ( а.с. 171),гр.ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7( а.с. 194), а гр. ОСОБА_9 як третя особа у справі, який раніше залучався як співвідповідач за клопотанням представника відповідача гр. ОСОБА_4О.(а.с. 82, 116). Враховуючи всі добуті під час розгляду справи докази гр. ОСОБА_1 просить суд стягнути заявлені до стягнення суми з відповідачів гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як спадкоємців майна, а саме як власників джерела підвищеної небезпеки ВАЗ 21074 , яким керував та здійснив ДТП гр. ОСОБА_10 17 жовтня 2010 року в селищі Біловодськ, пошкодивши автомобіль позивача у справі з необережності.

Відповідач гр. ОСОБА_4 та його представник гр. ОСОБА_2 позовні вимоги не визнали повністю, при цьому вказали, що оскільки гр. ОСОБА_6 застрахував автомобіль за полісом з обовязкового страхування, дія полісу не була припинена на час дорожньо- транспортної пригоди в результаті зіткнення автомобілів , а саме ВАЗ 21074 та «Шкода- Октавія», страхова компанія , яка залучена як співвідповідач у справі, повинна сплатити потерпілому позивачу у справі страхове відшкодування за забезпечений договором страхування транспортний засіб.

В судових засіданнях також не визнала позовні вимоги і представник СК «Оранта- Лугань» та відповідач гр. ОСОБА_7, посилаючись в письмових відповідях на адресу позивача або суду про причини невизнання позовних вимог.

Жоден із представників МТСБУ в судове засідання не прибув, судом винесена протокольна ухвала про закінчення розгляду справи без участі співвідповідачів, які не прибули в судові засідання, також не прибув в судове засідання третя особа гр. ОСОБА_9, який також надіслав до суду свої заперечення щодо позову, які долучені до матеріалів справи.

Представник страхової компанії СК «Оранта Лугань» гр. ОСОБА_11 в судових засіданнях пояснювала, що гр. ОСОБА_4 керував ввіреним гр. ОСОБА_6 автомобілем, не маючи довіреності на керування , яка була обовязковою на час виникнення дорожно - транспортної пригоди, також володілець гр. ОСОБА_6, який застрахував свою обовязкову цивільну відповідальність, не перебував поряд з водієм автомобіля, який вчинив цю пригоду з пошкодженням автомобілів, одним з яких є автомобіль позивача у справі.. За цих обставин страхова компанія не несе будь - якої відповідальності за настання наслідків пошкодження кузова автомобіля позивача, тому вона вважає, що позовні вимоги є безпідставні, тому в задоволенні позову саме до Страхової компанії, інтереси якої вона представляє, необхідно відмовити, таку думку вона має і відносно ступеня відповідальності МТСБУ по відношенню до дорожньо- транспортної пригоди від 17.10.2010 року за участю сторін у справі в особі гр. ОСОБА_3А та ОСОБА_4 .

Відповідач гр. ОСОБА_6 позовні вимоги також не визнав та вказав, що він після того, як його пасинок гр. ОСОБА_4 потрапив в лікарню після ДТП, він приїхав на місце події і бачив гр. ОСОБА_9, який явно перебував у стані алкогольного спяніння, і який також був винуватцем ДТП з огляду на практичний досвід відповідача в керування транспортними засобами. Чому третя особа не несе відповідальності, це він відносить на розсуд суду, але вважає, що в зад ленні позову треба відмовити за їх безпідставністю як заявлених до нього. Вислухавши учасників процесу, оглянувши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню зі стягненням шкоди з спадкоємців у справі гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в дольовому виразі з наступних підстав:

За вимогами ст.10,11 ЦПК України суд розглядає справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України ,шкода, завдана внаслідок керування джерелом підвищеної небезпеки , відшкодовується особами, які на відповідній правовій підставі( право власності, інше речове право, тощо ) володіє транспортним засобом, зберігання та утримання якого створює підвищену небезпеку. Особливі правила ст. 1187 ЦК діють тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді , коли автомобіль стояв. Таким чином, субєктом відповідальності згідно ст. 1187 ЦК є володілець обєкта , діяльність з яким створює підвищену небезпеку , під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання , зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. В даному випадку має місце як юридична, так і матеріальна відповідальність осіб, якими є відповідачі у справі в особі спадкоємців - гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7. , тому що в даному випадку мало місце передачі управління небезпечним обєктом- джерелом підвищеної небезпеки у вигляді автомобіля одним із спадкоємців третій особі гр. ОСОБА_4 без необхідного юридичного оформлення за вимогами ЦК України, які діяли на час скоєння водієм дорожно - транспортної пригоди, бо в даному випадку суду доведено, що автомобіль, яким керував відповідач гр. ОСОБА_12, не виходив незаконно з володіння його безпосередніх володільців в особі гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_6, а сам гр. ОСОБА_6 застрахував тільки безпосередньо свою відповідальність при укладенні договору обовязкового страхування,і разом з водієм при управлінні ним транспортним засобом не знаходився, тому суд вважає, що саме спадкоємці повинні нести особисту майнову та юридичну відповідальність за спричинення шкоди позивачу у справі. .

Виходячи з даних постанови про притягнення гр. ОСОБА_4О до адміністративної відповідальності за ст. 130 ч.1 та 124 КУпАП, відповідач гр. ОСОБА_4 визнаний винним у тому, що в порушення п. 12.1 Правил дорожнього руху ,не обрав безпечну швидкість руху та не врахував дорожню обстановку , щоб мати змогу постійно контролювати рух керованого ним транспортного засобу та мати змогу своєчасно зупинити керований транспортний засіб , в межах видимості дороги, і він скоїв зіткнення з автомобілем «ФІАТ», державний номерний знак НОМЕР_4 під керуванням гр. ОСОБА_9 , в результаті чого автомобілі отримали технічні механічні ушкодження ( а . с. 43).

Суд , оглянувши зміст обох( а.с. 4, 43) постанов, винесених за результатами перевірки зіткнення автомобілів, одна з яких складена в Біловодському РОУМВД 27.10.2010 року по результатам перевірки дорожно - транспортної пригоди ( а. 4) та копія якої надіслана позивачу у справі відповідно даних Біловодського РВУМВС 27.10.2010 року, і яка як позивачем гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 не була оскаржена, і за якою встановлено, що водій автомобіля НОМЕР_5 під керуванням гр. ОСОБА_4 зіткнувся в районі кафе - бару «Городок» з автомобілем НОМЕР_6 під керуванням гр. ОСОБА_9, останній з яких в порушення п. 15.9 Правил дорожнього руху з причин технічної несправності автомобіля в нічний час зупинився в районі перехрестя в забороненій зоні , де мається суцільна лінія розмітки, та стояв на проїзній частині , включивши аварійну сигналізацію, але не виставив знак аварійної сигналізації, та не прийняв дій для того, щоб забрати несправний автомобіль з проїзної частини дороги, тому автомобіль «Фіат» викинуло на зустрічну смугу руху, а автомобіль ВАЗ 21074 під керуванням ОСОБА_4 від удару об цей автомобіль розвернуло та викинуло на припаркований біля кафе «Городок» автомобіль, який належить позивачу марки «Шкода- Октавія» .

У справі про відмову в порушення кримінальної справи ( надісланій суду) про спричинення шкоди позивачу від 25.11.2010 року даних про притягнення гр. ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності стосовно нього після зіткнення та пошкодження автомобілів під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля «Фіат» в матеріалах справи не має, як не має інших даних щодо втомобіля позивача у постанові про порушення Правил дорожнього руху відповідачем ОСОБА_4 , окрім порушення ним п.. 2.9 ПДР ( за викладеними в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи) , але не має і даних про притягнення гр. ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за п. 15.9 Правил дорожнього руху.

За наданими позивачем та відповідачами доказами та запереченнями суд вбачає причинний звязок між діями відповідача щодо спричинення технічних ушкоджень автомобілю позивача з вини відповідача гр. ОСОБА_4, який не помітив перешкоди у вигляді нерухомого автомобіля «Фіат», та який виник як перешкода на шляху водія ОСОБА_4, незалежно від того, чи встиг забрати свій автомобіль гр. ОСОБА_9 з проїзджої частини дороги, чи ні, бо водій повинен рухатися так, щоб у випадку виникнення будь-яких перешкод, які бувають під час руху, мав змогу обрати таку швидкість руху, яка б дозволила йому або зупинити автомобіль, або здійснити маневр, за яким він повинен був оминути таку перешкоду, навіть, якщо цією перешкодою є інший, в тому числі і нерухомий автомобіль. Але, на думку суду цивільно правову відповідальність за спричинену гр. ОСОБА_4 шкоду повинні нести гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 тільки в дольовому порядку як законні володільці належного саме їм і керованого гр. ОСОБА_4 транспортного засобу..

Судом встановлено, що залучені до участі у справі гр. ОСОБА_6 та його сестра гр. ОСОБА_7 мають право на спадщину за законом після смерті матері гр. ОСОБА_5, бо вказана як відповідач спадкоємець померла 01 січня 2006 року( а.с. 62,68), в тому числі і на автомобіль марки ВАЗ 21074 державний номерний знак 253978АХ, яким керував гр. ОСОБА_13 без передбаченої на час скоєння ДТП довіреності, та цивільно -правова відповідальність якого в собі водія гр. ОСОБА_4 не була застрахованою.

Суд, виходячи з того, що гр. ОСОБА_6 дозволив йому( ОСОБА_4О.) керувати транспортним засобом як особі, яка не тільки не мала довіреності, але й не застрахувала особисто свою цивільно - правову відповідальність в обовязковому порядку. Саме право спадкоємців на утримання, догляд , вчинення інших юридичних чи фактичних дій щодо спадкового майна випливає з ст. 1285 ЦК України, бо незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцям з часу відкриття спадщини, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємців на право на спадщину (ч.5 ст. 1268, ч.3 ст. 1296 ЦК). Таким чином, спадкоємець гр. ОСОБА_6 мав право застрахувати свою страхову відповідальність за раніше належним його матері гр. ОСОБА_5 автомобіль від свого імені, але керування автомобілем гр. ОСОБА_4 він вважав правомірним без видачі йому довіреності, і ніяких заяв про вибуття автомобіля з його власності він до правоохоронних органів не подавав. Зміна закону на час розгляду справи законодавчо не виключає відповідальності за відшкодування спричиненої шкоди від ДТП за особу , яка мала не всі необхідні документи на правомірне керування автомобілем на час настання наслідків від ДТП як шкоди за технічні ушкодження автомобіля, таким чином, саме гр. ОСОБА_10 отримав автомобіль для керування з усного дозволу гр. ОСОБА_6 , але без довіреності від його імені, яка була обовязковою на час виникнення ДТП, і поряд з водієм не було особи, яка застрахувала обовязкову відповідальність, тому суд приходить до висновку, що в даному випадку відповідач - страхова компанія «Оранта Лугансь» не повинна нести матеріальну відповідальність за наслідками пошкодження автомобіля позивача, в тому числі це не стосується і третьої особи - гр. ОСОБА_9 , бо даних про те, що керований третьою особою гр. ОСОБА_9 автомобіль здійснював рух під час зіткнення з ВАЗ 210754 , в суді не встановлено .

Суд виходить з того, що вирішуючи позов про відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, в даному випадку підлягає застосуванню саме ст. 1187 ЦК України, бо сам по собі факт не притягнення гр. ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за спричинення шкоди майну позивача гр. ОСОБА_14 у вигляді механічних пошкоджень його автомобілю при наїзді гр. ОСОБА_4 на автомобіль ОСОБА_9 , що надалі спричинило відкидання автомобіля ВАЗ 21074 на припаркований неподалік автомобіль гр. ОСОБА_3 , і який знаходився на стоянці, не може бути підставою для звільнення спадкоємців , яким має належати автомобіль як спадщина , від цивільної відповідальності. Суд критично оцінює позицію відповідачів гр. ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_10 щодо не встановлення причинного звязку між діями гр. ОСОБА_10 та нанесенням технічних пошкоджень автомобілю, який належить гр. ОСОБА_3, переводячи обсяг відповідальності на водія ОСОБА_9. Як встановлено при розгляді справи, автомобіль гр. ОСОБА_9 знаходився на своїй стороні руху після вимушеної аварійної зупинки, а наїзд водія ОСОБА_4 на на нерухомий автомобіль під управлінням ОСОБА_9 в результаті непередбачуваної аварійної зупинки спричинив дорожно- транспортну пригоду саме за рахунок руху автомобіля, керованого співввідповідачем у справі в особі гр. ОСОБА_10 , і вже якого потім не прогнозовано відкинутого в зворотному напрямку на автомобіль позивача гр. ОСОБА_14. На думку суду, в даному випадку автомобіль під управлінням третьої особи гр. ОСОБА_15 був тією перепоною, за наявності якої водій гр. ОСОБА_4 повинен був діяти відповідно до вимог правил дорожнього руху і передбачити таку швидкість руху, яка б змогла уникнути дорожно- транспортної пригоди, але він цього не зробив, тому після зіткнення з нерухомим обєктом на своїй полосі під керуванням гр. ОСОБА_15 та відкиданні автомобіля в іншу сторону, саме керований ОСОБА_10 автомобіль спричинив шкоду іншому транспортному засобу, який знаходився на стоянці.

В даному випадку суд виходить з того, що страхова компанія , в якій гр. ОСОБА_6 застрахував відповідальність , станом на час виникнення ДТП не повинна нести цивільно- правову відповідальність з причин відсутності на той час для цього законних підстав,також не вбачається підстав і для стягнення шкоди з МТСБУ, а саме з причин відсутності у гр. ОСОБА_4 доручення на керування транспортним засобом за відсутності поряд з ним і страхувальника в особі гр. ОСОБА_6.,бо відповідно до ст. 1194 ЦК України тільки особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, має право розраховувати на страхове відшкодування завданої нею шкоди внаслідок ДТП.

Учасниками процесу в цілому не оспорюється розмір шкоди, спричиненої позивачу у справі від ДТП за 17.10.2010 року , тому з відповідачів підлягають стягненню сума матеріальної 24047,82 гривень та моральної шкоди в розмірі 3000 гривень як достатньої для її відшкодування, також всі судові витрати у справі. За таких обставин суд приходить до висновку, що інші відповідачі у справі не можуть нести відповідальності, крім тих, які визнані судом як особи, які повинні нести повну матеріальну і юридичну відповідальність.

Суд приходить до висновку, що стягненню з відповідачів підлягають витрати стосовно судових витрат у вигляді судового збору на користь позивача та витрати держави на виклик відповідача гр. ОСОБА_7, інші витрати стягненню не підлягають, бо висновок спеціаліста з оціночної діяльності не є витратами на проведення судової експертизи у справі.

На основі викладеного, керуючись ст. ст. 10,11,57-60, 79, 86,213-215, ЦПК України, ст. ст. 23,1167 ч.3, 1187, 1194 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги гр. ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з гр. ОСОБА_6 та гр. ОСОБА_7 по 12023,91 гривні з кожного спричиненої матеріальної шкоди та по 1500 гривень моральної шкоди від пошкодження автомобіля позивача водієм гр. ОСОБА_4 17.10.2010 року .

На користь позивача з відповідачів гр. ОСОБА_6 та ОСОБА_7 стягнути (300,48 +120=420,48:2) по 210,24 гривень судових витрат з кожного .

На користь держави з гр. ОСОБА_7 стягнути 85 гривень за виклик її до суду.

В іншій частині позовних вимог в їх задоволенні повністю відмовити за їх безпідставністю.

Копію позову надіслати всім неприбулим в судове засідання учасникам процесу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області протягом 10 днів зі дня оголошення, а відповідачами, які не були присутніми під час розгляду справи, в цей же строк з часу отримання копії рішення суду.

Суддя: О.Д.Ткаченко.