05.12.2012 Справа № 2-1370/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Біляївський районний суд Одеської області в складі:

судді Буран В.М.

при секретарі Рогачко О.С.

позивачів представник ОСОБА_1

позивач ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Біляївка цивільну справу за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_3 , третя особа - Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області в особі органу опіки та піклування про визнання права власності на будинок в порядку набувальної давності,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом та в уточненій позовній заяві просили визнати за ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та ОСОБА_10 у рівних частинах право власності на будинок АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 30 січня 1988 року, знаходячись у шлюбі ОСОБА_5 з ОСОБА_6 купили будинок що знаходився за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 07.05.1990 року, засвідченого в сільській раді с. Нерубайське в якому позивачі проживають і на даний момент.

Через деякий час діти ОСОБА_5 та ОСОБА_6 близнюки ОСОБА_12 та ОСОБА_8 , 1988 року народження почали хворіти. Лікарі порекомендували для поліпшення стану дітей тимчасово змінити місце проживання. За їх рекомендацією в 1994 році сім`я переїхала у Вінницьку область до батьків, де проживали до 1996 року.

03.08.1994 року у Біляївській державній нотаріальній конторі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір, як спочатку позивачка думала, що це був договір управління на сімейний будинок, що надалі виявився договором дарування.

В 1996 році позивачі повернулись в с. Нерубайське, та стали мешкать в спірному будинку, доглядати за ним, ремонтувати та інше.

На підставі вищевказаного, позивачі вважають що набули право власності на спірний будинок порядку набувальної давності.

В судове засідання позивач ОСОБА_2 та представник позивачів ОСОБА_1 з`явилися, на задоволенні позовних вимог у повному обсязі наполягали.

Від позивачів ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ОСОБА_8 ОСОБА_2 , ОСОБА_9 також надійшла заява про розгляд справи за іх відсутності (а.с.83).

ОСОБА_2 також виступала в суді від неповнолітнього ОСОБА_10 як законий представник матір.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник до судового засідання з`явилися, проти задоволення позовних вимог заперечували.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, суд вважає, що позов необґрунтований, не знайшов своє підтвердження в судовому засіданні та не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивачі вважають, що оскільки вони з 1996 року проживають в спірному будинку за адресою: АДРЕСА_1 то в зв`язку з цим набули право власності на нього в порядку ст.. 344 ЦК України.

Відповідно ч.1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Але суд дійшов висновку що на правові відносини які виникли між позивачами відповідачем відносно спірного майна не може розповсюджуватись режим набувальної давності в розумінні ст.. 344 ЦК України.

Аналіз ст.. 344 ЦК України, дає підстави вважати, що коли незаконний володілець на протязі всього володіння майном впевнений, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього, це і є добросовістність володіння.

В судовому засіданні встановлено, що 30 січня 1988 року, знаходячись у шлюбі ОСОБА_5 з ОСОБА_6 купили будинок що знаходився за адресою АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 07.05.1990 року, засвідченого в сільській раді с. Нерубайське. (а.с.27)

03.08.1994 року у Біляївській державній нотаріальній конторі між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування спірного будинку, зареєстрований 09.08.1994 року в Нерубайській сільській раді. (а.с.119-120) який на час розгляду справи є дійсним, та відповідно до якого ОСОБА_3 набув право власності на будинок.

Оскільки між позивачами та відповідачем вже тривалий час, а саме з 1994 року триває спір про право власності на будинок за адресою АДРЕСА_1 , позивачі не можуть вважатись добросовісними володільцями чужого майна, а відповідач є власником вищевказаного будинку на підставі договору дарування.

Пояснення свідків які були допитані в судовому засіданні судом до уваги не приймаються, оскільки не спростовують наявність тривалого спору між позивачами та відповідачем та не підтверджують добросовісності набуття та володіння.

На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку, що позов необґрунтований, а тому не підлягає задоволенню, оскільки позивачами не було доведено наявність передбачених законом умов, які є підставою для набуття права власності саме за набувальною давністю.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 212-216 ЦПК України, ст.ст. 717, 344 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 до ОСОБА_3 , третя особа - Нерубайська сільська рада Біляївського району Одеської області особі органу опіки та піклування про визнання права власності на будинок в порядку набувальної давності відмовити повністю.

На рішення суду може бути подано Апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції.

Суддя Біляївського районного суду

Одеської області Буран В.М.