АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач: Волошина В.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2012 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого Волошиної В.М.

Суддів Котули Л.Г., Волкової Л.О.

при секретарі Вендоліній А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, усунення перешкод у користуванні житловою площею та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право проживання у квартирі.

Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2010 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_5, про визнання права власності на частку в спільному майні подружжя, усунення перешкод у користуванні житловою площею квартири АДРЕСА_1 посилаючись на те, що спірну квартиру було придбано на кошти, отримані від продажу квартири, яка дісталася матері позивача у спадщину, а також на те, що така квартира придбана у шлюбі та є спільною сумісною власністю подружжя, тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири. Також, посилаючись на те, що позивач має право користування квартирою, а відповідачка безпідставно чинить у цьому перешкоди, просив також зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_5 подала зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що придбана 30 березня 2001 року спірна квартира є особистою приватною власністю ОСОБА_5, оскільки куплена нею за кошти, отримані від продажу іншої квартири за адресою: АДРЕСА_2, яка належала ОСОБА_5 та ОСОБА_7 на праві приватної власності від її приватизації. На момент купівлі спірної квартири ОСОБА_4 належала інша квартира за адресою: АДРЕСА_3. Частину даної квартири ОСОБА_8 14 квітня 2000 р. подарував ОСОБА_6, а 17 липня 2001 р. разом зі ОСОБА_6 продав її третім особам. Посилаючись на те, що ОСОБА_4 понад три роки не проживає у спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, перестав бути членом сім'ї ОСОБА_5, остання звернулася з вимогою до суду про визнання ОСОБА_4 таким, що втратив право користування вказаним житлом.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_4 - відмовлено. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_9 - задоволено. Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, &qu8 ;тягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_10 37 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 8,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції представник позивача ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі представник позивача порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задовольнити, у зустрічному позові ОСОБА_5, відмовити повністю, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування оскарженого рішення зазначив, що суд першої інстанції встановивши, що спірна квартира придбана в період шлюбу, при розірванні якого питання про поділ майна не виникало, прийшов до хибного висновку, що спірна квартира не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, придбана лише на особисті кошти дружини, не зважаючи на те, що в умовах нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу відсутня відповідна заява подружжя, як це передбачено Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Висновок суду про позбавлення позивача права власності та права користування спірною квартирою свідчить про те, що суд неповно з'ясував обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення справи.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу представник відповідача посилається на з те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи позивача безпідставними та суперечливими, оскільки останній постійно змінює джерело походження * коштів, які він нібито вклав у купівлю спірної квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив із того, що квартира АДРЕСА_1, яка хоч і придбана у шлюбі з ОСОБА_4, однак не може вважатися спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана за кошти, отримані від продажу іншої квартири, яка належала особисто ОСОБА_11 як це передбачено ст. 24 КпШС. Крім того, суд вважав, що позивач пропустив строк позовної давності звернення із заявою про поділ майна подружжя, у зв'язку з цим прийшов до висновку і про відмову у задоволенні позовних вимог про зобов'язання ОСОБА_5 не чинити позивачу перешкоди у користуванні спірною квартирою.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право проживання у квартирі, суд першої інстанції керувався тим, що відповідно до ст. 406 ЦК України право користування чужим майном у ОСОБА_4 припинилось з моменту, коли відпали обставини для встановлення йому такого права, тобто з моменту розірвання шлюбу, а відтак не будучи членом сім'ї ОСОБА_5 ОСОБА_4 не має права користуватися спірною квартирою та підлягає визнанню таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1.

Колегія суддів не може погодитись з вказаними висновками суду, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи, зібраним доказам та вимогам закону.

Відповідно до частини 1 статті 22 КпШС України, чинного на час купівлі спірної |шартири, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Позовні вимоги про поділ спільного майна подружжя позивач заявив у 2010 році, а тому щодо вирішення основного позову про поділ майна слід застосовувати Сімейний кодекс |України.

Схожі положення щодо визначення статусу майна, набутого подружжям за час шлюбу, передбачені частиною 1 статті 60 та статтею 63 СК України.

Згідно зазначених норм закону, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна.

Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення (в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст. 25 КпШС) мають враховуватися при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст. 28 КпШС).

Судом першої інстанції встановлено, що 29 лютого 1992 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено шлюб. 01 червня 2007 року рішенням Подільського районного суду м. Києва шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_11 було розірвано. Під час шлюбу, а саме 30 березня 2001 року, ОСОБА_11 купила квартиру АДРЕСА_1 за 54 200 грн., що станом на день вчинення угоди складало 10 000 доларів США. 04 квітня 2001 року право приватної власності на вказану квартиру було зареєстровано у Київському міському БТІ за ОСОБА_11

Заперечуючи проти позову відповідач посилалась на те, що спірна квартира була придбана за кошти, отримані нею від продажу іншої квартири, яка належала їй особисто. На підтвердження даної обставини надала копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 (а.с. 46).

Із дослідженого договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 вбачається, що 26 квітня 2000 року ОСОБА_11 і ОСОБА_7 в рівних частинах кожна продали, а Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр-Трейд-Бізнес» купило належну продавцям квартиру АДРЕСА_2. Продаж вказаної квартири вчинено за 40 000,00 грн.

Наданий відповідачем вищезазначений договір купівлі-продажу не можна визнати належними та допустимим доказом того, що спірна квартира була придбана в період перебування сторін в зареєстрованому шлюбу, але за особисті кошти відповідача, отримані нею від продажу квартири АДРЕСА_2., оскільки з моменту продажу квартири АДРЕСА_2 у 2000 році до моменту купівлі спірної квартири минув один рік. Відповідно до договору купівлі-продажу квартира АДРЕСА_2 була продана за 40 000,00 грн. двома власниками відповідачем та ОСОБА_7 Спірна квартира була придбана 30 березня 2001 року за 54 200.00 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що відповідач не надала суду переконливих та беззаперечних доказів на підтвердження того, що спірна квартира АДРЕСА_1 придбана нею в період шлюбу з позивачем, але за кошти, що належали їй особисто, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що спірна квартира придбана сторонами під час перебування в зареєстрованому шлюбі, за спільні кошти і є спільною власністю подружжя.

Відповідно до приписів статей 69, 70 Сімейного кодексу України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно

від розірвання шлюбу; у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

Визначаючи розмір часток в спільному майні подружжя, колегія вважає за необхідне визнати їх рівними, оскільки підстав для відступу від засад рівності передбачених законом немає.

Також не ґрунтується на вимог закону висновок суду першої інстанції щодо порядку обчислення і застосування позовної давності до вимог позивача, при обчисленні якого початком перебігу вважав 11 червня 2007 року (дату набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили), оскільки початок позовної давності для вимоги про поділ спільного 'майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Таким чином, рішення суду першої інстанції від 17 червня 2011 року є таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального права, а тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визнання права власності на 1/2 частину квартири. В порядку розподілу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_4 право власності на 1Л частину квартири АДРЕСА_1 із зобов'язанням ОСОБА_5 усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування своїм майном.

Позовні вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_5, про визнання особи ОСОБА_4 таким, що втратив право користування житлом - квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку із задоволенням позову про визнання за останнім права власності на 1А частину зазначеної квартири у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя, задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 17 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5, про визнання права власності на Уг частину квартири та усунення перешкод у користуванні житловою площею, задовольнити. Визнати за ОСОБА_4 право власності на /2 частину квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного сумісного майна подружжя. Зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_4 квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_6, про визнання особи такою, що втратила право проживання у квартирі, відмовити.

. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 1 700,00 гривень судового збору та 120,00 гривень витрат на інформаційно- технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду.

Головуючий : Судді: