Справа №22-2690/2750/12 Головуючий у 1інстанції - Макуха А. А.
Доповідач - Панченко М.М
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:
Головуючого - Панченка М.М.
Суддів - Кирилюк Г.М. Вербової І.М.
При секретарі - Шерстюк Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 вересня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа Військова частина НОМЕР_1 про спонукання до виконання обов`язку,-
ВСТАНОВИЛА:
У квітні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», третя особа військова частина НОМЕР_1 і просив винести рішення, яким зобов`язати відповідача акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» виплатити страхове відшкодування на користь третьої особи військової частини НОМЕР_1 страхове відшкодування у розмірі 8.694 грн.07 коп.
Послався на те, що з його вини, на зазначену суму, був пошкоджений автомобіль «Хюндай-Соната» державний номер НОМЕР_2 , який належить 3-й особі військовій частині НОМЕР_1 , а оскільки відповідальність позивача перед третіми особами була застрахована відповідачем акціонерним товариством «Українська охоронно-страхова компанія», вважав правомірним звернутись з даним позовом до суду.
Рішенням Солом`янського районного суду м.Києва від 13 вересня 2011 року у позові відмовлено.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 вересня 2011 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.
Заслухавши доповідь по справі, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково. Рішення підлягає зміні в частині мотивування відмови у позові з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що згідно п.12 Постанови Кабінету Міністрів України від 28.09.1996 року за №1175 «Про порядок і умови проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу, винному у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди. А, оскільки 50 відсотків вини за вчинену ДТП, в результаті якої був пошкоджений автомобіль 3-ї особи, лежить на власнику транспортного засобу, суд першої інстанції дійшов висновку по відмову у позові.
Встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 28 травня 2002 року на Набережному Шосе поблизу мосту «Метро» у м.Києві, за участю позивача ОСОБА_1 , який керував власним автомобілем «Мерседес» державний номер НОМЕР_3 та за участю водія ОСОБА_2 , який керував автомобілем «Хюндай-Соната» державний номер НОМЕР_4 , який належить третій особі Військовій частині НОМЕР_1 , були заподіяні механічні пошкодження автомобілю«Хюндай- Соната».
Вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Хюндай-Соната» державний номер НОМЕР_4 склала 17.388 грн.14 коп.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 9 березня 2005 року, яке набрало чинності, вина водіїв ОСОБА_1 та ОСОБА_2 визнана обопільною в рівних частках.
Зазначеним рішенням Оболонського районного суду м.Києва за позовом Військової частини НОМЕР_1 стягнуто на користь позивача з ОСОБА_1 частина вартості заподіяної шкоди, що склала 8.694 грн.07 коп.
Встановлено також, що, відповідно до Полісу №Б/0192542 від 23.10.2001 року обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів була застрахована цивільна відповідальність позивача ОСОБА_1 за шкоду заподіяну третім особам, з лімітом відповідальності 25.500 грн.
Між тим, в указаному провадженні акціонерне товариство «Українська охоронно - страхова компанія» відповідачем не залучалось, а сам ОСОБА_1 не висував питання стягнення матеріальної шкоди з указаного страховика.
Посилаючись на вище зазначений договір страхування позивач ОСОБА_1 просив задовольнити його позов, стягнувши з відповідача страхової компанії АТ`Українська охоронна страхова компанія» на користь третьої особи Військової частини НОМЕР_1 страхове відшкодування у розмірі 8.704 грн.07 коп.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що вище зазначена дорожньо-транспортна пригода сталася з вини обох водіїв.
Між тим, таке мотивування відмови у позові не є правомірним, оскільки кожен із учасників ДТП вправі звертатись до суду до іншого учасника ДТП, з вимогами про відшкодування шкоди у розмірі, відповідно до ступеня вини кожного з учасників ДТП.
Колегія суддів вважає, що по суті у позові відмовлено правильно, однак належить змінити мотивування відмови у позові, яке застосоване судом першої інстанції.
Так, відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа у разі порушення її цивільного права вправі звернутись з позовом до суду за захистом цього права.
Між тим, позов ОСОБА_1 поданий не у власних інтересах, а інтересах іншої особи -Військової частини НОМЕР_1 , про що його Військова частина не просила.

Встановлено, що будь-яке право ОСОБА_1 відповідачем по справі страховою компанією АТ`Українська охоронна страхова компанія» не порушено, і позивач сам про це не зазначає.
При цьому, вимоги про стягнення страхового відшкодування на користь Військової частини НОМЕР_1 в даному провадженні, є такими, що не відповідають передбаченому порядку виплати страхового відшкодування на користь третіх осіб.
Так, відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно- правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. А також зазначається, які конкретно документи потерпіла особа повинна в цьому випадку подати страховику.
Тобто, законом передбачений порядок, що ініціатива стягнення страхового відшкодування повинна виходити лише від потерпілої особи, тобто, в даному випадку - від Військової частини НОМЕР_1 .
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки не узгоджуються з вимогами указаного Закону в частині порядку відшкодування шкоди страховиком за договором про обо`язкове страхування цивільно-правової відповідальності.
Дійшовши по суті правильного висновку про відмову у позові, суду першої інстанції, мотивуючи свій висновок, між тим, помилково послався на п.12 Постанови КМ України від 28.09.1996 року за №1175 «Про порядок і умови проведення обов`язкового страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», згідно якої, страховик не відшкодовує шкоди власнику пошкодженого транспортного засобу, винному у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.
На підставі встановленого, колегія суддів дійшла висновку про зміну рішення суду першої інстанції в мотивувальній його частині, визначивши інше мотивування у вище викладеному вигляді.
Керуючись ст.ст.307,308,309,314 ЦПК України, колегія суддів,-
ВИРІШИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити рішення Солом`янського районного суду м.Києва від 13 вересня 2011 року в частині мотивування рішення, а в решті рішення залишити без змін.
Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді