Справа № 2-2716/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї НИ

"19" вересня 2012 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

Головуючого судді Адамовича ОЙ.

При секретарі Агейчевій Ю.А.

За участю представника позивача ОСОБА_1,

розглянув у відкритому судовому засіданні у м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного підприємства «Капітолій» про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної шкоди,-

В С Т А Н О В И В

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним договір №000863 від 06 жовтня 2009 року та стягнути з ПП «Капітолій» 23535,60 грн. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 06.10 2009 року між нею та ПП «Капітолій» було укладено договір №000863 для отримання позики на придбання товару. При укладанні договору вона попросила у відповідача надати документ, який підтверджує законне здійснення фінансової діяльності ПП «Капітолій», а саме ліцензію, на що отримала відповідь про те, що всі установчі документи зберігаються в центральному офісі. Крім того відповідач запевнив її, що вона укладає договір кредиту, тобто товариство зобовязується надати їй фінансову послугу. Згідно укладеного договору відповідач гарантує надати відповідну суму у позику за умов виконання всіх умов договору. Зокрема, зобовязана була сплатити реєстраційний платіж у сумі 2100, 00 грн. (одноразово в день укладання договору), загальний платіж у сумі 535,89 грн. (щомісячно протягом 180 місяців) та адміністративний платіж у сумі 2100,00 грн. (одноразово протягом 15 банківських днів з моменту отримання дозволу на придбання товару). Як зазначає позивачка, крім зазначених платежів, згідно умов договору, відповідач поклав на неї витрати повязані з оформленням договорів забезпечення, а також витрати на обовязкове страхування предмета застави. Виконуючи всі умови договору та здійснюючи всі необхідні платежі на протязі 2009 р., 2010р. 2011р. та 2012р. позику відповідач їй не надав. Посилаючись на те, що спірний договір укладений з порушенням вимог Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» позивачка просить визнати його недійсним, стягнути з відповідача сплачені кошти на виконання договору та стягнути з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні представник позивача зменшила позовні вимоги, посилаючись на те що при поданні позовної заяви була допущена технічна помилка при розрахунках, тому подала до суду заяву в якій вказала сплачені кошти за весь період дії договору в розмірі 22535,60 грн. Також, пояснила, що просить стягнути не матеріальну шкоду, а кошти які були передані за недійсним договором, тобто просить суд застосувати наслідки недійсності правочину. Крім того, представник позивача зазначила, що діяльність, яку проводить ПП «Капітолій», адміністрування придбання товарів групах, відповідає всім критеріям фінансової послуги. У договорі, який укладений між сторонами, зазначено, що ПП «Капітолій» зобовязується надати учаснику позику на підставі отриманого дозволу (п.4.17 ст.4 додатку №2). Адміністратор надає відповідну суму у позику для придбання товару самим учасником (п.5.1 ст.5 додатку №2). Адміністратор гарантує надати відповідну суму у позику за умов виконання учасником всіх вимог договору (ст.14 додатку №2). Крім того, представник позивача вказала, що при укладанні договору адміністратор мав намір надати позику позивачці, а згідно п.6 ч.1 ст.4 ЗУ «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що надання коштів у позику послуга, яка визначена як фінансова. Згідно п.4 ч.1 ст.4 та п. 12 ч.1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» зазначено, що фінансовою послугою визнається послуга з залученням фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення, та інші операції, які відповідають критеріям визначеним у п.5 ч.1 ст. 1 цього ж Закону. Таким чином, послуги, які зобовязується надати ПП «Капітолій» позивачці відповідає усім критеріям фінансової послуги, а тому відповідач мав право укласти такий договір лише при наявності відповідної ліцензії на заняття таким видом діяльності. Посилаючись на викладені у позовній заяві обставини, доповнення до позовної заяви, виходячи із зменшених позовних вимог просить суд визнати недійсним договір №000863 від 06.10 2009 року, стягнути з відповідача суму сплачених коштів за весь період дії договору в розмірі 22535,60 грн.

Відповідач в судове засідання не зявився, 17.07.2012 року подав до суду заяву про розгляд справи без участі відповідача, позов не визнав, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях щодо позову від 22.06.2012 року (а.с.21-22).

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи,

оцінюючи в сукупності зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно з ч.1 ст.4 Закону України ві 12 липня 2001 року № 2664-111 « Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобовязанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів в позику в тому числі і на умовах фінансового кредиту,7) надання гарантій та поручительство; 8 ) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 11-1) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям визначеним у п.5 ч.1 ст.1 цього Закону.

06 жовтня 2009 року між ОСОБА_2 (учасник за договором) та ПП «Капітолій» (адміністратор за договором) було укладено договір № 000863 (а.с.9) (з додатками до нього) про надання послуг за програмою «Гарант». Відповідно до п.1.1 та п.1.3 цього договору Адміністратор має право організовувати та проводити асигнаційні заходи, здійснити оплату товару на користь Учасника або надавати Учаснику відповідну суму у позику. Учасник доручив Адміністратору використовувати суми чистих внесків для формування фонду групи та його розподілу, а також здійснювати оплату на користь Учасників групи чи надавати відповідні суми у позику.

Пунктом 4.15 ст. 4 додатку №2 до цього договору (а.с.37-38) передбачено, що дозвіл на отримання учасником за результатами заходу, є підставою для надання позики, придбання товару для учасника за рахунок фонду групи. Адміністратор проводить оплату товару, організовує його передачу у власність Учаснику або надає відповідну суму в позику для придбання товару самим учасником (п.5.1 ст. 5 додатку №2). Адміністратор гарантує придбати на користь Учасника товар або надати відповідну суму у позику за умови виконання останнім всіх вимог договору та додатків до нього (ст.14 додатку №2). Отже, відповідач, як адміністратор за умовами договору зобовязувався придбати на користь позивача товар або надати йому відповідну суму у позику.

В свої запереченнях від 22.06.2012 року представник відповідача зазначив, що між між ОСОБА_2 та ПП «Капітолій» було укладено договір за програмою адміністрування придбання товарів у групах «Гарант». За цією програмою відповідач залучає кошти від фізичних осіб для подальшого їх перерозподілу між учасниками групи. Кошти знаходяться на окремому рахунку в банку. Відповідач не має права розпоряджатися цими коштами в своїх інтересах, при цьому договорі позики, які мались укладатися з учасниками не передбачили нарахування відсотків за користування коштами. До того ж, зміни у законі України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» щодо внесення такого виду діяльності як адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах до фінансових послуг, були внесені після укладання договору з позивачем.

Проте, на думку суду послуга, яку надавав відповідач відповідно до умов договору № 000863 відповідає видам фінансових послуг визначеним в ч.1 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, а тому підлягала ліцензуванню. Не нарахування відсотків за таким кредитом не означає, що позивач не надає фінансові послуги, оскільки такі відсотки приховані в інших платежах (адміністративний платіж) тощо. Крім того, згідно п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансова послуга визначається як операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Отже, послуги, які надавалися відповідачем за договором відповідають критеріям встановлених в п.5 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» - оскільки послуга здійснювалась відповідачем в інтересах інших осіб (не визначене коло учасників), за рахунок цих осіб, з метою отримання відповідачем прибутку, при цьому кошти на придбання товару або надання позики мали бути залучені, згідно умов договору, з фонду групи, тобто залученню підлягають кошти інших осіб.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що ПП «Капітолій» мало право укладати договір №000863 з ОСОБА_2 лише при наявності відповідної ліцензії, не зважаючи на те, що на момент укладення договору ще не було доповнено ст.4 п.11-1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» положенням про віднесення адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах до виду фінансових послуг.

Зясування судом того, що діяльність відповідача підпадає під категорію фінансових послуг, є підставою для визнання договору недійсним (ОСОБА_3 спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10-729/0/4-12 від 28.05.2012 року).

Згідно ст.5 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» в редакції чинній на момент укладення договору, фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами субєктами підприємницької діяльності.

Частиною 3 статті 5 передбачала, що надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Відповідно до ч. 1 ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Судом встановлено, що спірний договір між сторонами був укладений без наявності у відповідача відповідного дозволу, а саме ліцензії на надання фінансових послуг. З врахуванням наведених обставин, суд відповідно до вимог ч. 1 ст. 227 ЦК України вважає, що спірний договір слід визнати недійсним, а позов ОСОБА_2 в цій частині задовольнити.

Наслідками визнання правочину недійсним у відповідно до ч.1 ст. 216 ЦК України є те, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину за вимогою заінтересованої особи або за власною ініціативою суду.

З матеріалів справи вбачається, що для виконання умов спірного договору позивачка внесла на рахунки ПП «Капітолій» 22535,60 грн.

Враховуючи викладені обставини та виходячи з вимог с.1ст. 216 ЦК України суд вважає, що сплачені ОСОБА_2 в сумі 22535,60 грн. на виконання договору підлягають поверненню відповідачем.

Суд вважає за необхідне самостійно застосувати наслідки недійсності правочину, щодо стягнення з відповідача отриманих від позивача коштів на виконання недійсного договору, оскільки заява представника позивача про зменшення позовних вимог, яка була подана в судовому засіданні 19.09.2012 року та надані нею пояснення, що кошти, які просить стягнути з відповідача не є матеріальною шкодою, як це вказано в позовній заяві, суд розцінює як зміну предмету позову, про що може бути заявлено згідно ст.31 ЦПК України лише до початку розгляду справи по суті. Тому, в частині стягнення 23535,60 грн. матеріальної шкоди слід відмовити.

Посилання відповідача на розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 31.03.2006 року №5555 «Про можливість надання юридичними особами субєктами господарювання, які за своїми правовим статусом не є фінансовими установами, фінансових послуг з надання коштів у позику та надання поручителів», є безпідставними, оскільки відповідач здійснював діяльність з надання фінансових послуг систематично, фактично діюча як фінансова установа.

Щодо стягнення з ПП «Капітолій» на користь держави судових витрат, суд вважає, що у звязку з тим, що позивачка подала до суду копію посвідчення ІІ групи інвалідності виданого Черкаським УПФУ в м. Ватутіне серії АЗ №386791, тому вона від сплати судового збору звільняється відповідно до п.9 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, тому підлягають стягненню з відповідача на користь держави 107 грн. судового збору з немайнових вимог, в частині яких позов задоволено повністю та 225 грн. 35 коп. з майнових вимог відповідно до суми, яка підлягає стягненню з відповідача.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.16, 203, 215, 227 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Капітолій» м. Житомир, ідент. код. 30931540 на користь ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідент. № НОМЕР_1) 22535,60 грн.( двадцять дві тисячі пятсот тридцять пять гривень 60 копійок).

Стягнути з Приватного підприємства «Капітолій» м. Житомир, ідент. код. 30931540 на користь держави 107 грн. судового збору з немайнових вимог та 225 грн. 35 коп. з майнових вимог.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира на протязі 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляцію протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О. Й. Адамович