АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа 22-2690/1420/2012 Головуючий у 1 інстанції: Бобровник О.В.
Доповідач: Поліщук Н.В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2012 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді: Поліщук Н.В.

Суддів : Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І.

при секретарі: Василевському Я.П.

за участю представника позивача Гамей В.В.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 16 листопада 2011 року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2011 року позивач звернувся з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про припинення дії, яка порушує право та усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що відповідачі відмовляються добровільно виселитись з квартири, яка на підставі Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.12.2010 року та Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 24.12.2010 року, передана позивачу у власність.

Уточнивши в липні 2011 року позовні вимоги, просив виселити всіх осіб, що зареєстровані у АДРЕСА_1.

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 16 листопада 2011 року позов Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення задоволено, вирішено виселити всіх осіб, що зареєстровані у АДРЕСА_1, стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ «Платину Банк» судовий збір в розмірі 08, 50 грн. державного мита та 37,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 45, 50 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 16 листопада 2011 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, посилаючись на необґрунтованість рішення та таке, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Особа, що подала апеляційну скаргу зазначила, що ПАТ «Платинум Банк» не набув право власності на майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 на підставі Акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 23.12.2010року та Свідоцтва, виданого приватним нотаріусом КМНО Малиновською О.Ю. 24.12.2010 року.

Вважає, що позивач не має права ні користуватися, ні розпоряджатися вказаною квартирою, оскільки не набув права власності на це нерухоме майно.

Окрім того, вказує, що у спірній квартирі, крім відповідачів, зареєстровано троє неповнолітніх дітей, виселення яких можливе лише за загоди опікунської ради та надання іншого житла.

У судовому засіданні особа, що подала апеляційну скаргу, підтримала апеляційну скаргу в повному обсязі та просила її задовольнити.

Представник ПАТ «Платинум Банк» заперечував проти задоволення апеляційної скарги.

У судове засідання відповідачка ОСОБА_2 не з'явилась, будучи повідомленою про місце і час розгляду справи (про що свідчать зворотні судові повідомлення), а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у її відсутність згідно ст. 305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого по справі рішення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що мешканці переданого в іпотеку житлового приміщення, на яке звернуто стягнення, в добровільному порядку не звільняють це приміщення, а тому дійшов висновку про виселення всіх зареєстрованих в ньому осіб.

Проте повністю погодитись з такими висновками суду неможливо, виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом, 09.04.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Щербак Т.В. було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, яка належала ОСОБА_1 та ОСОБА_2, на праві власності та була передана в іпотеку на підставі договору про іпотечний кредит № 2.07051215 від 23.05.2007 року, для задоволення вимог ЗАТ «Міжнародний іпотечний Банк», правонаступником якого є ПАТ «Платинум Банк».

Державним виконавцем було передано квартиру АДРЕСА_1 на реалізацію, яка проводилась ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція».

Прилюдні торги, які проводились 13.08.2010 року та 06.12.2010 року оголошено такими, що не відбулись.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель скористався своїм правом придбання предмета іпотеки, за початковою ціною, шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна.

23.12.2010 року головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Мазур Ю.С. складено Акт державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки.

24.12.2010 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Малиновської О.Ю. позивачу видано Свідоцтво зареєстроване в реєстрі за НОМЕР_1, яким було посвідчено право власності ПАТ «Платинум Банк» на майно, яке складається з 2 кімнатної квартири, загальною площею 44,3 м.кв., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач звертався до відповідачів з вимогою звільнити квартиру АДРЕСА_1 в добровільному порядку, однак відповідачі залишили звернення без виконання.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 109 ЖК України, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відтак законодавством встановлено, здійснення примусового виселення на підставі рішення суду за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотеко держателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як убачається з матеріалів справи іпотекодержателем 20.12.2010 року направлена письмова вимога відповідачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, яка якам останніми була отримана 04 січня 2011 року.

Ураховуючи, що в добровільному порядку мешканці не звільнили житлове приміщення, вони підлягають виселенню на підставі рішення суду.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що позивач не набув права власності на житлове приміщення у встановленому порядку, а відтак не набув права на звернення з вимогами щодо виселення, є безпідставними, ураховуючи, що позивач є іпотекодержателем, нотаріусом 24.12.2010 року видано Свідоцтво про придбання предмета іпотеки іпотекодержателем, при цьому, законом передбачено виселення мешканців в такому випадку за вимогою іпотеко держателя або нового власника, який в даному випадку є однією і тією ж особою.

Проте, висновки суду про виселення всіх осіб, що зареєстровані в житловому приміщенні є помилковими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідачем є особа, яка за заявою позивача залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладання на неї обов'язку щодо поновлення суб'єктивного права позивача.

Як убачається з матеріалів справи, вимоги пред'явлено до двох відповідачів - ОСОБА_1 та ОСОБА_2. Цим же особам направлялась письмова вимога щодо добровільного звільнення житлового приміщення.

Отже, ураховуючи диспозитивність цивільного судочинства, виселенню підлягають відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а рішення суду першої інстанції зміні в цій частині.

Доводи апеляційної скарги щодо виселення неповнолітніх осіб, колегія суддів відхиляє, оскільки такі особи не були в установленому порядку притягнуті до участі у справі, вимоги до них не заявлялись та не були предметом судового розгляду.

Оскільки рішення суду першої інстанції змінюється, апеляційна скарга задовольняється частково.

Керуючись ст.ст. 218, 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Солом'янського районного суду м.Києва від 16 листопада 2011 року змінити, в резолютивній частині рішення замість «всіх осіб, що зареєстровані у квартирі

АДРЕСА_1» - вказати про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення, може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України зрозгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: