Справа №22-3332/12
Головуючий у 1 інстанції - Бобровник О.В.
Доповідач - Українець Л.Д.
УХВАЛА

Іменем України

08 лютого 2012 року Колегія судців Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва В складі : головуючого - Українець Л.Д.

суддів - Шебуєвої В.А.

Оніщука М.І.

при секретарі - Дем'янчук Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, подану представником ОСОБА_3

на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

встановила:

У січні 2011 року позивач звернулася в суд із позовом про поділ спільного майна подружжя та просила визнати за нею право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Мотивувала свої вимоги тим, що 25.01.1997 року між нею та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану за №82. В шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народився син.

За час подружнього життя було придбано квартиру АДРЕСА_1 шляхом внесення (інвестування) грошових коштів до АТХК «Київміськбуд» відповідно до договору № 6379 від 28.11.2002 року про участь у Фонді фінансування будівництва.

30.06.2004 року на ім'я відповідача було видане свідоцтво про право власності на зазначену квартиру НОМЕР_1.

У зв'язку з тим, що подружнє життя з відповідачем не склалося, рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07.09.2009 року, шлюб розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації актів громадського стану зроблено актовий запис №916.

Зазначила, що на її утриманні перебуває дитина, яка є інвалідом дитинства. Відповідач надає в добровільному порядку кошти на утримання дитини у розмірі 1500 грн. щомісяця, проте цієї суми не вистачає на утримання дитини, її лікування. Окрім спірної квартири, вона та дитина іншого житла не мають. Вважала, що спірна квартира, яка була придбана під час шлюбу та за спільні кошти подружжя, підлягає поділу між сторонами з урахуванням інтересів дитини.

РішеннямСолом»янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2011 року позов задоволено частково.

Визнано квартиру, розташовану за адресою АДРЕСА_1 об»єктом спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_2

Визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частини квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1А частину квартири, розташованої за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат па інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Не погоджуючись із таким рішенням суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Зазначив, що рішення є незаконним та необгрунтованим. Судом неповно з»ясовано обставини, що мають істотне значення для справи, а саме той факт, що квартира АДРЕСА_1 була придбана за кошти, які належали відповідачеві особисто, оскільки були подаровані йому його батьком ОСОБА_7 відповідно до договору дарування від 20 листопада 2002 року та розписок про отримання відповідачем грошей в порядку дарування.

За час подружнього життя відповідачем особисто була придбана квартира АДРЕСА_1 шляхом внесення (інвестування) грошових коштів до АТХК «Київміськбуд» відповідно до договору № 6379 від 28 листопада 2002 року про участь у Фонді Фінансування Будівництва.

30 червня 2004 року Головним управлінням житлового забезпечення Київської міської державної адміністрації на ім'я відповідача було видане свідоцтво про право власності на квартиру НОМЕР_1. у якому зазначено, що спірна квартира належить відповідачу на праві приватної власності.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з"явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.01.1997 року між позивачем та відповідачем був укладений шлюб, зареєстрований Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану за № 82. Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син (а.с.6,7).

Рішенням Солом'янського районного суду м.Києва від 07.09.2009 року, шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, про що Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві в Книзі реєстрації актів громадського стану зроблено актовий запис №916 (а.с.11).

За час подружнього життя була придбана квартиру АДРЕСА_1 шляхом внесення (інвестування) грошових коштів до АТХК «Київміськбуд»відповідно до договору № 6379 від 28.11.2002 року про участь у Фонді фінансування будівництва. 30.06.2004 року на ім'я відповідача було видане свідоцтво про право власності на зазначену вище квартиру НОМЕР_1 (а.с.10).

Заперечуючи проти поділу квартири, ОСОБА_2 посилався на те, що спірна квартира є його власністю, оскільки придбана за кошти, які подарував йому його батько.

Як на доказ, посилався на письмовий договір дарування грошей від 20 листопада 2002 року за яким ОСОБА_7 подарував ОСОБА_2 229 800 грн. на придбання квартири, з яких 56 000 грн. він передав обдарованому 20.11.2002 року, а передача іншої частини грошей мала підтверджуватися розписками після їх передачі.

Згідно розписок решта коштів була передана відповідачу 01 грудня 2002 року, 03 січня 2003 року та 03 лютого 2003 року.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч.І ст. 244 ЦК України в редакції Закону 1963 року, який діяв на час укладення договору дарування грошей, договір дарування на суму понад 500 карбованців повинен бути нотаріально посвідченим.

В силу ст. 48 ЦК України - недійсна угода - це угода, яка не відповідає вимогам закону і тому не породжує тих правових наслідків, яких бажали сторона або сторони при здійсненні цієї угоди.

Отже, зазначена угода не може бути покладена в основу рішення суду, як допустимий доказ.

Представником відповідача в апеляційному суді підтверджено той факт, що питання визнання договору даруванням дійсним було предметом судового розгляду і в задоволені позову про визнання договору дарування дійсним ОСОБА_7 відмовлено.

Суд першої інстанції підставно відмовив в задоволенні клопотання про допит свідків на підтвердження укладення договору дарування грошей, оскільки покази свідків не є допустимими доказами на підтвердження цього факту.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що квартира АДРЕСА_1 є об'єктом права спільної сумісної власності сторін, як набута в період шлюбу та недоведеності відповідача про набуття квартири за кошти, що не є спільною сумісною власністю подружжя.

Статтями 70,71 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, допускається лише за його згодою.

Відповідно до ч.2 ст.183 ЦК України неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

Суд повно та всебічно з»ясував дійсні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити .

Рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 07 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий :

Судді: