Справа № 2-1186/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 грудня 2012 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ай ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобов'язання знести незаконно зведену прибудову, стягнення витрат за проведення відновлювальних робіт та стягнення судових витрат, -

встановив:

В судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги уточнив. Остаточно просить суд усунути перешкоди у користуванні майном, шляхом зобовязання відповідачів знести незаконно зведену прибудову та привести будинок у попередній стан; стягнути з відповідачів на користь позивача витрати на проведення відновлювальних ремонтно-будівельних робіт у сумі 3257,00 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати по справі. Свої вимоги мотивує тим, що відповідачі по справі її сусіди розпочали самовільне будівництво прибудови до належного їй будинку, чим самим порушують її права. В результаті реконструкції проведеною в квартирі №1, в її квартирі №2 виникли пошкодження, на проведення відновлювальних ремонтно - будівельних робіт вона має нести витрати, з цих підстав просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник відповідачів заявлені та уточнюючі позовні вимоги позивача не визнав та просить суд відмовити у задоволенні позову. Свої заперечення мотивують тим, що здійснюване відповідачами будівництво проведено на земельній ділянці, яка відведена саме для будівництва та відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт, виданого компетентним органом - інспекцією ДАБК, та належним чином затвердженим проектом. Будь-якого порушення будівельних норм і правил при реконструкції квартири відповідачів інспекцією ДАБК не встановлено.

Позивач добровільно написала заяву на імя директора управління містобудування та архітектури, у якій не заперечувала проти будівництва надбудови та реконструкції квартири №1 в м.Рівне по вул.Карбишева, 3; будівництва гаража та огорожі відповідачем на його земельній ділянці. Пошкодження в квартирі №2 не є наслідком проведення ремонтних робіт відповідачами. Вимога позивача про зобовязання знесення незаконно зведеної прибудови не ґрунтується на нормах матеріального права та є безпідставною, оскільки в силу ч.7 ст.376 ЦК України позивачем зі спору про знесення будівлі може бути лише відповідний орган державної влади чи місцевого самоврядування, яким позивач не являється 3 цих підстав просить відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони по справі є співвласниками двохквартирного житлового будинку №3 по вул.Карбишева в м.Рівне. Позивачу ОСОБА_1 належить квартира №2,а відповідачам квартира №1.

Відповідно до ст.376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Згідно з положенням ч.7 ст.376 ЦК України право на звернення до суду з позовом про знесення обєктів самочинного будівництва та проведення відповідних перебудов належить виключно відповідним органам державної влади або органам місцевого самоврядування.

За таких обставин, встановивши, що позов про знесення незаконної зведеної прибудови в двохквартирному житловому будинку № 3 по вул. Карбищшева в м.Рівне предявлено неналежним позивачем, тому з цих підстав в цій частині позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення витрат за проведення відновлювальних робіт, суд приходить до висновку, що вони не підлягають до задоволення.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Як встановлено судом, відповідачам на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0376 га за адресою АДРЕСА_1.

З дослідженого в судовому засіданні державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯВ №221165 виданого 21 травня 2007 року, вбачається,що цільове призначення землі встановлено для будівництва і обслуговування частини житлового будинку та господарських споруд.

Начальником міської інспекції ДАБК ОСОБА_7 03 вересня 2002 року відповідачам було видано дозвіл №289 на виконання будівельних робіт, який був чинним до 31 грудня 2011 року.

Вказаний дозвіл видано на виконання будівельних робіт з будівництва гаража та продовження розпочатого розширення з реконструкцією квартири №1 в житловому будинку на вул.Карбишева, 3 відповідно до проектної документації, затвердженої та зареєстрованої за №216 від 01 серпня 2002 року.

Відповідно до ч.1 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок,будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Відповідно до ч.2 ст.29 Закону України «Про планування і забудову територій» дозвіл на виконання будівельних робіт надається інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю. При цьому, за змістом ч.3 вказаної статті закону передбачено, що для одержання дозволу на виконання будівельних робіт, замовник подає до відповідної інспекції проектну документацію на будівництво, погоджену та затверджену в порядку, визначеному законодавством.

07 серпня 2001 року, позивач добровільно написала заяву на імя директора управління містобудування та архітектури, у якій не заперечувала проти будівництва надбудови та реконструкції квартири №1 в м.Рівне по вул.Карбишева, 3; будівництва гаража та огорожі відповідачем на його земельній ділянці.

Справжність підпису позивача на даній заяві засвідчено приватним нотаріусом по Рівненському міському нотаріальному округу ОСОБА_8 07 серпня 2001 року та зареєстровано в реєстрі №2669.

Як вбачається з дослідженого в судовому засіданні висновку №20426/4 ФМ судової будівельно-технічного експертизи від 17 травня 2012 року, який в судовому засіданні підтримав експерт ОСОБА_9, що пошкодження, які виникли в квартирі АДРЕСА_2, а саме тріщини під стелею по стінах у приміщенні №3, затікання на стелі в приміщенні №4,№5, тріщини на фасаді, протікання покрівлі в деяких місцях, не є наслідком проведення ремонтних робіт відповідачем.

Отже суд. не приймає до уваги як доказ по справі висновок №Д-01/11 експертного будівельно-технічного дослідження від 03 лютого 2011 року, оскільки він повністю спростований висновком №20426/4 ФМ судової будівельно-технічного експертизи від 17 травня 2012 року

Крім того, посилання позивача на порушення відповідачами норм ДБН-36092 та ДБН 79-92

не заслуговують на увагу, оскільки ДБН-36092 в Україні не існує і ніколи не існувало, а ДБН 79-92 втратив чинність 01 січня 2006 року на підставі наказу Державного комітету України з будівництва та архітектури від 28 вересня 2005 року N2175, що у свою чергу унеможливлює їх застосування до спірних правовідносин між сторонами по справі.

Враховуючи вище встановлені обставини, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні представник позивача заявлені позовні вимоги не довів, а представник відповідача їх повністю спростував наданими суду письмовими доказами, про те, що здійснюване відповідачами будівництво проведено на земельній ділянці, яка відведена саме для будівництва, відповідно до дозволу на виконання будівельних робіт, виданого компетентним органом-інспекцією ДАБК, та належним чином затвердженим проектом та з дозволу позивача,а відповідачами не порушуються норми ст.ст. 103,104 ЗК України, як про це вказувала позивач, пошкодження в квартирі №2 не є наслідком проведення ремонтних робіт відповідачами, тому суд вважає, що з цих підстав у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Оскільки позивачу в задоволені позовних вимог відмовлено, тому і в цій частині позовні вимоги не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,60,88,212,213,215,294 ЦПК України, ст.ст.375,376,1166 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном шляхом зобовязання знести незаконно зведену прибудову,стягнення витрат за проведення відновлювальних робіт та стягнення судових витрат - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: