Справа № 2-33/11 Провадження № 22-ц/0290/426/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 5 Доповідач: Шемета Т. М.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючої: Шемети Т.М.,

суддів: Пащенко Л.В., Марчук В.С.,

при секретарі: Сніжко О. А.

з участю ОСОБА_2, представника ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 представника ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, голови СТ «Комунальник-1»ОСОБА_8,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_3, Вінницької РДА на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2011 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_9, ОСОБА_5, Вінницької РДА, ОСОБА_7, за участю третіх осіб СТ «Комунальник-1», управління Держкомзему у Вінницькому районі, про визнання нечинним державного акту на право власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування, усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, визнання нечинним розпорядження Вінницької РДА, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернулася до суду із вказаним позовом та протягом розгляду справи неодноразово уточнюючи позовні вимоги, просила суд:

- визнати нечинним розпорядження Вінницької районної державної адміністрації за № 1203 від 27.06.2008 р., на підставі якого ОСОБА_9 було видано ОСОБА_10 на право власності на земельну ділянку.

- визнати нечинним ОСОБА_10 акт на право власності на земельну ділянку, що розташована в с. Агрономічне, СТД «Комунальник-1»по вул.. Виноградній, № 66, виданий на імя ОСОБА_9 з реєстраційною посвідкою щодо нового власника ОСОБА_5 в частині зазначення вимірів ширини земельної ділянки, зі сторони вул. Виноградної та довжини вказаної земельної ділянки;

- визнати нечинним укладений 09.12.2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5Г договір дарування приватизованої земельної ділянки, площею 0, 1059 га, яка розташована на території Агрономічної сільради Вінницького району, СТ «Комунальник-1», ділянка № 66 по вул.. Виноградна, 67 та належить ОСОБА_9 на підставі Державного ОСОБА_10 на право приватної власності на землю серії ЯЖ № 770291, виданого Вінницькою райдержадміністрацією 29.10.2008 р. та зареєстрованого за № 0108/80201349. Кадастровий номер земельної ділянки :01:001:0770;

- усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 68, що перебуває у власності ОСОБА_2, шляхом відновлення меж земельної ділянки № 66, що належить ОСОБА_9 (ОСОБА_5) згідно схеми первісного розподілу земельних ділянок СТД «Комунальник-1»с. Агрономічне вінницького району, що розташовані по вул.. Виноградній, за яким розмір земельної ділянки № 66, що належить ОСОБА_9 (ОСОБА_5Г.) матиме площу 0,10 га, ширину (з боку вул.. Виноградної) 16,3 м, а довжину 59 м.;

- зобовязати ОСОБА_9 (ОСОБА_5) зняти металеву огорожу, яку вони встановили на порушеній межі зі сторони вул.. Виноградної.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона та відповідачка ОСОБА_9 є власниками суміжних земельних ділянок і в 2008 році вона виявила, що ОСОБА_9 захопила частину її земельної ділянки, що було зафіксовано компетентною комісією. Оскільки ОСОБА_9 подарувала належну їй земельну ділянку, ОСОБА_10 акт по якій оскаржується, позивач вважала договір дарування нечинним. Підставою для визнання нечинним розпорядження РДА зазначила те, що воно було видано на земельну ділянку, більшою за розміром, ніж відповідно до Генерального плану і це порушує її права як власника земельної ділянки.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю, вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_9 подала апеляційну скаргу, де, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати дане рішення, та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Апелянт посилається на те, що суд не взяв до уваги, що

згідно пояснень залучених судом спеціалістів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 всі земельні ділянки по вул.. Виноградній різним чином зміщені, приватизація відбулася на підставі фактичного користування;

згідно проведеної за дорученням суду ПП «Земельне кадастрове бюро»горизонтальної зйомки земельних ділянок, розміри земельної ділянки позивача зменшені за рахунок накладення зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 (№70).

Згідно технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості), виготовленої і проведеної на виконання ухвали суду, також встановлено, що розміри земельної ділянки позивача зменшені за рахунок накладення зі сторони земельної ділянки ОСОБА_7 (№70), а між її земельною ділянкою та земельною ділянкою позивача було відновлено межі і межові знаки передано їм як власникам земельних ділянок на зберігання. Тому позовні вимоги мали б стосуватися ОСОБА_7, а не її та ОСОБА_5

Огорожа між земельними ділянками існувала задовго до того як позивач придбала свою земельну ділянку і ніхто її з того часу не зрушував.

Суд порушив норми процесуального права, так як позивач протягом розгляду справи не лише збільшувала розмір позовних вимог, але й змінювала предмет і підставу позову, що вона згідно ч.2 ст. 31 ЦПК України, мала право зробити до початку розгляду справи судом.

Не погодившись з вказаним рішенням, Вінницька РДА подала апеляційну скаргу, в якій посилається на однобічність розгляду справи судом, вказує на безпідставність висновків, до яких прийшов суд, просить скасувати дане рішення, та постановити нове, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити. Апелянт посилається на те, що суд не взяв до уваги, що ОСОБА_9 правомірно набула у власність земельну ділянку, а Вінницька РДА діяла у беззаперечній відповідності до вимог закону, на підставі належно і в передбачуваному чинним законодавством України порядку оформлених документів, будь-яких порушень не допускала. Позивач не навела доказів порушення її права, однак суд на це уваги не звернув та виніс необґрунтоване рішення.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представники ОСОБА_9, подану їх довірителькою апеляційну скаргу підтримали повністю, вважають також підставною та такою, що підлягає задоволенню, апеляційну скаргу Вінницької РДА. ОСОБА_5, представник ОСОБА_5 ОСОБА_6 подані апеляційні скарги вважають обґрунтованими та просять їх задовольнити. ОСОБА_2, ОСОБА_7, представник СТ «Комунальник 1»просять подані апеляційні скарги відхилити та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з наступного:

-2-

- Вінницька РДА приймала лише рішення про затвердження технічної документації по складанню державного акту та про видачу Державного акту ОСОБА_9 , рішення про передачу їй у приватну власність земельної ділянки, в порушення вимог ст.. 118 ЗК України, не приймалося, хоча це мала зробити саме райдержадміністрація, так як земельна ділянка розташована поза межами населеного пункту, послався суд також на порушення порядку погодження меж з сусідніми власниками земельних ділянок, вказавши що біля прізвища ОСОБА_2 стоїть не її підпис, зазначив також суд, що межові знаки не були встановлені та передані на зберігання власникам земельних ділянок.

- оскільки договір дарування ОСОБА_9 уклала на підставі державного акту, Розпорядження про видачу якого та сам державний акт визнаний незаконними, то й договір дарування слід визнати недійсним;

- так як металева огорожа, розташована між земельною ділянкою ОСОБА_9 (ОСОБА_5Г.) та ОСОБА_2, розташована по межі, яка не відповідає закріпленим за земельною ділянкою № 66 та за № 68 розмірам відповідно до первинної схеми розподілу земельних ділянок, суд прийшов до висновку про зобовязання ОСОБА_9, ОСОБА_5 усунути чинимі ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою та відновити межі.

Погодитись із таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно ст.. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підт верджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давнос ті, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвер дження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка пра вова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судо чинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухва лене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказа ми, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність вис новків суду обставинам справи.

Суд першої інстанції встановлено наступне: ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0, 9660 га, розташованої на території СТ «Комунальник 1»по вул.. Виноградна за № 68 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_13 (т.1, а.с.8), в результаті чого отримала ОСОБА_10 акт на право приватної власності на землю серії ЯБ № 951306 від 31.10.2008р. (т.1, а.с.10). Суміжні земельні ділянки: № 70, що належить ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН від 09.03.2000 р. ( а.с. 131, т.2), та № 66, що належала ОСОБА_9 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯЖ за № 770291, виданого Вінницькою РДА 29.10.2008 р.. ОСОБА_10 акт був отриманий ОСОБА_9 на підставі розпорядження Вінницької райдержадміністрації від 22.10.2007 року за № 1826 (а.с. 90, т.1). В подальшому 09.12.2008 р. між ОСОБА_9 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування належної їй земельної ділянки (а.с. 47, т.1).

Згідно ст. 13 Конституції України, земля є обєктом права власності Українського народу. Від імені народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування, в межах, визначених Конституцією.

Статтею 116 ЗК України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим кодексом.

Отже, розпорядження землями від імені Українського народу здійснюють органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування в межах своїх повноважень шляхом прийняття рішень.

Встановлено, що земельна ділянка, яка передана ОСОБА_9 в приватну власність, хоча й знаходиться в адміністративних межах Агрономічної сільської ради Вінницького району Вінницької області, проте розташована поза межами населеного пункту цього селища, тому за п. 12 Перехідних положень розділу X Земельного кодексу України, повноваження по розпорядженню такими землями, в тому числі затвердження технічної документації та прийняття рішення про видачу державного акта, належить відповідним органам виконавчої влади (в даному випадку Вінницькій районній державній адміністрації). Як вбачається з технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_9 (копії на а.с. 89 109, т.1), видача Вінницькою РДА розпорядження № 1203 від 27.06.2008 р., на підставі якого ОСОБА_9 було видано ОСОБА_10 на право власності на земельну ділянку, здійснено у відповідності до вимог 118, 185, 186 ЗК України, Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації, зберігання державних актів на право приватної власності на землю, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди, затвердженої Наказом Держкомзему України від 04.05.1993 року № 43, Зареєстровано в Міністерстві юстиції України

4 червня 1999 р. за N 354/3647. Абрис зовнішніх меж земельної ділянки перед видачею державного акта було визначено згідно протоколу погодження та закріплення меж земельної ділянки (а.с.95), а посилання суду першої інстанції, що при погодженні меж підпис поставила не особисто ОСОБА_2, а її чоловік, а тому це є порушенням порядку встановлення меж, - є необґрунтованим, не доведеним відповідними та належними доказами, не є підтвердженням незаконності чи неправильності встановлення меж. Суд першої інстанції, належно не перевіривши повноваження Вінницької РДА, та не зазначивши які ж саме норми закону Вінницька РДА порушила, приймаючи розпорядження № 1203 від 27.06.2008 р., на підставі якого ОСОБА_9 було видано ОСОБА_10 на право власності на земельну ділянку, ухвалив помилкове рішення про визнання цього розпорядження нечинним.

Суд, приймаючи рішення по справі, не звернув уваги на те, що з технічної документації зі складання державного акта на право приватної власності на земельну ділянку ОСОБА_9 (а.с. 164-188, т.1), зокрема із довідки про правовий статус земельної ділянки (а.с. 172) вбачається, що підставою надання земельної ділянки було рішення 19 сесії 04 скликання Агрономічної сільської ради від 12 березня 2005 року (копія вказаного рішення була приєднана в ході апеляційного розгляду справи а.с. 62, т.3, аналогічне рішення є по земельній ділянці № 68, переданій у приватну власність ОСОБА_13 і яка в подальшому була придбана ОСОБА_2 а.с.213, т. 2) та дійшов помилкового висновку про те, що рішення про передачу ОСОБА_9 земельної ділянки у приватну власність не приймалося.

Суд першої інстанції, вирішуючи позовні вимоги в частині визнання недійсним укладеного 09.12.2008 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_5Г договору дарування приватизованої земельної ділянки, площею 0, 1059 га, яка розташована на території Агрономічної сільради Вінницького району, СТ «Комунальник-1», ділянка № 66 по вул.. Виноградна, 67, - вірно послався на ч.1 ст. 215, ч.1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України як на норми права, які підлягають застосуванню при вирішенні питання про дійсність чи недійсність правочину. Разом з тим, пославшись на вищезгадані норми права, суд не вказав, з яких же конкретно підстав слід визнати оспорюваний договір недійсним, а лише зазначив, що в звязку з визнанням розпорядження Вінницької РДА нечинним та визнання нечинним Державного акту, договір дарування є недійсним.

Однак такий висновок суду першої інстанції не відповідає вимогам чинного законодавства, а саме: Договір дарування земельної ділянки було укладено ОСОБА_9 та ОСОБА_5 09.12.2008 року (копія на а.с.47, т.1). Згідно ч.1 ст. 4 Закону України, від 01.07.2004, № 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень": «Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: 1) право власності на нерухоме майно ». Згідно ст. 2 цього ж Закону, «нерухоме майно - земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення». Таким чином, у відповідності до ст. 210 ЦК України, договір дарування земельної ділянки підлягає обовязковій державній реєстрації. Виходячи з положень ч.3 ст. 640 ЦК України, договір, що підлягає державній реєстрації, є укладеним з моменту його державної реєстрації. Відповідно до п. 8 постанови пленуму ВСУ від 06.11.2009 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою

-3-

недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено». Всупереч положенням закону, суд першої інстанції не зясував, чи оспорюваних правочин був вчинений чи ні. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.47, т.1, а.с.132 , т.1), договір дарування, укладений між ОСОБА_9 та ОСОБА_5, не був зареєстрований відповідно до умов чинного законодавства. Отже, з огляду положень ст. ст. 210, 640 ЦК України, він не є вчиненим, а тому в звязку з цим в задоволенні позову в частині визнання договору дарування недійсним слід відмовити.

Що стосується вимоги ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом зобовязання ОСОБА_9 та ОСОБА_5 відновити межі земельної ділянки № 66 відповідно до схеми первинного розподілу земельних ділянок в СТ «Комунальник-1»та зняття металевої огорожі по спільній межі земельних ділянок за № 66 та за № 68, судова колегія приходить до наступних висновків: і ОСОБА_2, і ОСОБА_9, і ОСОБА_7 є власниками земельних ділянок відповідно до державних актів на право приватної власності на землю та їхні земельні ділянки в звязку з цим були виділені їм в натурі. Згідно ч.3 ст. 41 конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений власності. Рішення суду першої інстанції про захист права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку шляхом приведення ОСОБА_9 своєї земельної ділянки у відповідність до схеми первісного розподілу земельних ділянок в СТ «Комунальник 1»не ґрунтується на вимогах закону та суперечить закону. Суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦК України). Відновлення прав власності одного власника за рахунок ущемлення прав іншого власника є неприпустимим.

Згідно з положеннями ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право. При цьому слід довести факт дій відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним своїх прав щодо власності, а для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об'єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення. Однак суд першої інстанції, пославшись лише на невідповідність земельних ділянок схемі первісного розподілу земельних ділянок в Т «Комунальник 1», при цьому не взяв до уваги та не дав оцінки наступним фактам:

- згідно технічної документації із землеустрою щодо горизонтальної зйомки земельних ділянок ОСОБА_2 та ОСОБА_9 , яка була виготовлена на виконання ухвали суду від 24.12.2009 р. П.П. «Земельно-кадастрове бюро», розміри земельної ділянки ОСОБА_14 зменшені за рахунок накладки зі сторони земельної ділянки № 70, належної ОСОБА_7 (а.с.38 48, т.2);

- згідно технічної документації із землеустрою щодо відновлення меж земельних ділянок в натурі ОСОБА_2 ОСОБА_9, ОСОБА_7, яка була виготовлена на виконання доручення суду першої інстанції від 26.10.2010 року ВРФ «Центр державного земельного кадастру», зокрема ситуаційної схеми (а.с.142, т.2), зменшення меж земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося за рахунок накладення з боку земельної ділянки ОСОБА_7В.(№70) та по фактичному користуванні ОСОБА_2 використовує частину земельної ділянки, яка належить ОСОБА_9 ( № 66), будь-яких порушень з боку ОСОБА_9 зафіксовано не було. Згідно вказаної схеми, на якій зазначено межі фактичного користування, паркан між земельними ділянками ОСОБА_2 (№ 68) та ОСОБА_9 (№ 66) не порушує меж земельної ділянки ОСОБА_2 згідно Державного акту (Червона лінія). При цьому межі між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_9 були відновлені, межові знаки встановлено та передано на зберігання власникам земельних ділянок, про що складено відповідний акт, який підписано ОСОБА_2, ОСОБА_9 (а.с.133- 146, т.2), при цьому будь-яких претензій та зауважень не було.

Таким чином, факт порушення права власності ОСОБА_2 з боку ОСОБА_9 чи ОСОБА_5 доведено не було, а тому й в задоволенні позову слід відмовити.

Вищевикладені обставини, згідно ст. 309 ЦПК України, дають апеляційному суду підстави для задоволення вимог поданих апеляційних скарг та скасування оскаржуваного рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3, Вінницької райдержадміністрації задовольнити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 27 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: Т.М. Шемета

Судді: Л.В.Пащенко

ОСОБА_15