АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0440/2-2717/11
Справа № 2-2727/11 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/491/561/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 (3) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Євтодій К.С.,

за участю представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «Північний ГЗК») та просила стягнути з відповідача 192000 грн. моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, на її користь з ПАТ «Північний ГЗК» стягнуто 20000 грн. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Північний ГЗК» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надала, не звернув увагу на те, що позивач була попереджена про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві і з власної волі продовжувала працювати, навіть після того, як у неї виникли розлади здоровя, оскільки дана робота її влаштовувала, а також не врахував, що позивачем пропущено тримісячний строк, передбачений ст. 233 КзпП України. Крім того, вважає, що розмір моральної шкоди, стягнутої судом є необґрунтованим

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач тривалий час працювала учнем та машиністом конвеєра ДФ № 1 ПАТ Північний ГЗК у шкідливих умовах праці.

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 04 лютого 2009 року ОСОБА_3 встановлені професійні захворювання: хронічна шийна радикулопатія в стадії неповної ремісії з помірним больовим компонентом, хронічна двостороння сенсо-невральна приглухуватість з легким ступенем зниження слуху, у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 11 від 27 лютого 2009 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійного захворювання позивача є робота протягом 12 років 11 місяців в умовах важкої праці, шуму та несприятливого мікроклімату, винними в профзахворюванні позивача визнано керівництво державного підприємства ПівнГЗК з 1995 року по 1996 рік та роботодавець ВАТ ПівнГЗК з 1996 року по 2008 рік, які порушили вимоги ст. 153 КЗпП України.

Висновком МСЕК від 07 травня 2009 року ОСОБА_3 вперше встановлено 35 % втрати професійної працездатності на безстроковий термін.

Згідно рекомендацій МСЕК позивач потребує медикаментозного лікування та виробів медичного призначення.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», а з 01.01.2008 року відшкодування Відділенням Фонду моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припинено.

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 07 травня 2009 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з її професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач була попереджена про наявність шкідливих факторів, які є особливістю виробничого процесу на підприємстві і з власної волі продовжувала працювати, навіть після того, як у неї виникли розлади здоровя, оскільки дана робота її влаштовувала, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку позовної давності безпідставні, оскільки відповідно до п.3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати нею професійної працездатності, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 15000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат на користь ОСОБА_3 до 15000 (п'ятнадцяти тисяч) грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складання повного рішення відкладено до 27 березня 2012 року.

Головуючий :

Судді: