Справа № 1309/2-3351/11 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/1390/6013/12 Доповідач в 2-й інстанції: Каблак П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Кота І.Н.,

з участю секретаря Гордій У.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 04 липня 2012 року по цивільній справі

за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 з участю третіх осіб: Об`єднання співвласників багатоквартирних будинків «Марія», Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради про визнання права власності на частину квартири та визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

у вересні 2011 року позивачка звернулася до суду із зазначеним позовом до відповідача про визнання за нею права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та в цій частині визнати недійсним свідоцтво про право власності на цю квартиру, видане відповідачу.

Посилалася на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі з 1970 року, під час перебування в шлюбі відповідач вступив у житлово-будівельний кооператив та за час подружнього життя ними сплачено пай за спірну квартиру, після чого в 1997 році шлюб між ними було розірвано, але спільне майно подружжя не поділено. У 2010 році відповідач отримав свідоцтво про право власності на виплачену ними квартиру, хоча така є їх спільною власністю в рівних частинах.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позовних вимог про поділ спільного майна подружжя відмовлено за закінченням строку позовної давності, в частині вимог про визнання свідоцтва про право власності недійсним відмовлено за безпідставністю таких.

Представник позивачки в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати з ухваленням нового про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що строк позовної давності почався з часу розірвання шлюбу. Натомість, строк позовної давності почався з часу видання Управлінням комунальної власності Львівської міської ради наказу про оформлення відповідачу права власності на квартиру в цілому, на підставі якого було видано свідоцтво про право власності, про що позивачка дізналася 01.09.2011 року з відповіді Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничної районної адміністрації, наданої на запит адвоката.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статей 10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції та не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення (ч.1,3 ст.303 ЦПК).

Судом встановлено, що сторони з 1970 до 1997 року перебували в шлюбі, за час якого відповідач став членом ЖБК і в 1977 році йому видано ордер на кооперативну квартиру, яка є предметом спору, на сімю з трьох осіб: він, дружина (позивачка по справі) і донька, пай на квартиру виплачено в 1992 році, шлюб між сторонами розірвано в 1997 році, спільне майно подружжя сторони не ділили ні в судовому, ні в іншому порядку, що підтвердили представники сторін в апеляційній інстанції.

06.12.2010 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради видано наказ про оформлення відповідачу права приватної власності в цілому на квартиру АДРЕСА_1 , Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничного району оформити та видати свідоцтво про право власності на квартиру, яке відповідачу зареєструвати в обласному комунальному підприємстві Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». Таке свідоцтво видано відповідачу, що підтверджується відповіддю Відділу приватизації державного житлового фонду Залізничної районної адміністрації від 01.09.2011 року на запит адвоката позивачки.

В мотивах оскаржуваного рішення суд визнав, що спірна квартира є спільною сумісною власністю сторін, однак, прийшов до висновку, що позивачкою пропущено трьохрічний строк позовної давності про поділ спільного майна подружжя, який слід рахувати з часу розірвання шлюбу 27.08.1997 року.

Щодо вимог про визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, то суд зазначив, що відповідач є неналежним в такому спорі.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ст.ст.11,29 КпШС України для вимог про поділ майна подружжя було встановлено трирічний строк позовної давності, який обчислювався, якщо інше не встановлено законом, з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Аналогічно регулює ці питання і новий СК України в ст.ст.20,72, який почав діяти з 01.01.2004 року.

Як роз`яснив Верховний Суд України в абз.3 п.15 постанови Пленуму №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС чи з дати набрання рішенням суду законної сили, а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

Таким чином, позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки відповідач оформив право власності на спільне майно в 2010 році про що позивачка дізналася у вересні 2011 року та зразу ж звернулася з даним позовом в суд, а висновок суду про те, що такий строк слід рахувати з часу розірвання шлюбу є помилковим та не відповідає нормам матеріального права у зв`язку з чим рішення суду в законній силі залишатися не може, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову, адже відповідач є належним, оскільки спірні правовідносини стосуються безпосередніх прав та обов`язків сторін щодо їх спільного майна.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу задоволити.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова області від 04 липня 2012 року скасувати, ухвалити нове, яким позов задоволити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним в частин Ѕ свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 , видане ОСОБА_3 .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

Кіт І.Н.