Номер провадження: 22-ц/1590/1056/2012
Головуючий у першій інстанції Куриленко
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.01.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі ОСОБА_1,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2011 року у справі по скарзі ОСОБА_2 на дії старшого державного виконавця другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 (далі старший державний виконавець) щодо зупинення виконавчого провадження,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011р. ОСОБА_2 звернулася до суду з указаною скаргою.

Зазначала, що постанова старшого державного виконавця Мельниченко А.В. від 30.09.2011р. про зупинення виконавчого провадження є незаконною. Дія Закону України Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергітичного комплексу, (далі - Закон № 2711-ІV) що слугував підставою для зупинення виконавчого провадження, не поширюється на правовідносини між заявником і боржником. Та обставина, що боржник внесений до Реєстру підприємств паливно-енергітичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до зазначеного вище Закону, не дає правових підстав для застосування норм п.15 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 04.11.2011р. у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу про задоволення скарги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення апелянта, перевіривши законність та обгрунтованість рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні скарги суд першої інстанції дійшов висновку про те, що дії старшого державного виконавця щодо зупинення виконавчого провадження відповідають вимогам п.15 ч.1 ст.37 Закону України Про виконавче провадження.

Проте з таким висновком погодитися не можна.

Встановлено, що постановою від 30 серпня 2011р. старшим державним виконавцем Мельниченко А.В. зупинено виконавче провадження з примусового виконання рішення Апеляційного суду Одеської області від 13 червня 2011р. у справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ ЕК Одесаобленерго про визнання дій незаконними, стягнення матеріальної і моральної шкоди, завданої відключенням електропостачання.

Відповідно до п. 15 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у випадку внесення підприємства паливно-енергетичного комплексу до реєстру підприємств паливно-енергетичного комплексу, які беруть участь у процедурі погашення заборгованості відповідно до Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу».

Разом з тим, у преамбулі Закону № 2711-ІV зазначено, що він визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно - енергетичного комплексу. Метою цього Закону є сприяння поліпшенню фінансового становища підприємств паливно-енергетичного комплексу, запобіганню їх банкрутству та підвищенню рівня інвестиційної привабливості шляхом урегулювання процедурних питань та впровадження механізмів погашення заборгованості, надання субєктам господарської діяльності права їх застосування, визначення порядку взаємодії органів державної влади та органів місцевого самоврядування, розпорядників бюджетних коштів із субєктами господарської діяльності щодо застосування механізмів погашення заборгованості.

Згідно з п. 1.3. ст. 1 Закону № 2711-ІV цей закон регулює відносини між учасниками розрахунків, якими є підприємства паливно-енергетичного комплексу, суб'єкти господарської діяльності, розпорядники коштів державного та місцевих бюджетів, державні цільові фонди, Державний комітет України з державного матеріального резерву, правонаступники ліквідованих фондів, що були передбачені законодавством, розпорядник цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України, які мають дебіторську або кредиторську заборгованість та здійснюють заходи щодо її погашення на умовах, визначених цим Законом.

Під заборгованістю, погашення якої проводиться за нормами цього Закону, згідно з п. 1.4. ст. 1 Закону мається на увазі заборгованість - підтверджена учасниками розрахунків на розрахункову дату сума коштів, яка: підлягає сплаті за товари, роботи (послуги), спожиті у процесі виробництва (видобутку), передачі (транспортування) та/або постачання енергоносіїв, відповідно до укладених договорів або з інших підстав, передбачених законом, у тому числі суми пені, штрафних та фінансових санкцій, але не сплачена; є податковим боргом та підлягає сплаті, але не сплачена, до бюджетів усіх рівнів та державних цільових фондів, у тому числі ліквідованих; підлягає сплаті, але не сплачена, до цільового галузевого фонду створення ядерно-паливного циклу Міністерства палива та енергетики України; передбачена видатками бюджетів усіх рівнів, але не отримана суб'єктами господарської діяльності, у тому числі за пільгами та субсидіями, для сплати за спожиті енергоносії; підлягає сплаті і виникла внаслідок відсутності у Державному бюджеті України минулих років видаткових статей або передбачення видатковими статтями часткового фінансування видатків для розрахунків за енергоносії, у тому числі за пільгами та субсидіями (трансфертами), спожиті підприємствами, організаціями, закладами та установами, які фінансуються з бюджетів усіх рівнів.

Отже, даний Закон не регулює відносини зі сплати підприємствами паливно-енергетичного комплексу на користь фізичних осіб сум на відшкодування завданої їм матеріальної і моральної шкоди у звязку з відключенням електропостачання.

Таким чином, судом скаргу було вирішено всупереч нормам процесуального права, що відповідно до п. 4 ч.1 ст. 311 ЦПК України є підставою для скасування постановленої ним ухвали і постановлення нової ухвали про задоволення скарги.

Керуючись п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 4 ч.1 ст. 311, п. 6 ч. 1 ст. 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 04 листопада 2011 року скасувати.

Скаргу ОСОБА_2 на постанову старшего державного виконавця задовольнити.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 30 серпня 2011 року про зупинення виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-1982/11 від 19 серпня 2011 року про стягнення з відкритого акціонерного товариства «Енергетична компанія Одесаобленерго» в особі Південного району електричних мереж на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 2250,00 грн.

Зобовязати Другий Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції вчинити дії по виконанню виконавчого листа № 2-1982 від 19 серпня 2011 року щодо стягнення з відкритого акціонерного товариства «Енергетична компанія Одесаобленерго» на користь ОСОБА_2 грошової суми у розмірі 2250,00 грн.

Стягнути з Другого Київського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 134, 50 грн.

Ухвала колегії суддів набирає чинності з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: /підпис/ ОСОБА_4

/підписи/ ОСОБА_5

ОСОБА_6

ВІРНО: суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_4