Справа № 1318/2-1205/11 Головуючий у 1 інстанції: Марчук І.С.
Провадження № 22-ц/1390/5063/12 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 грудня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Військової прокуратури Західного регіону України та Державної казначейської служби України на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Військової прокуратури Західного регіону України, Державної казначейської служби України, про відшкодування шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2012 року позов задоволено частково. Стягнуто з Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 39 000 грн. та 3 255 грн. майнової шкоди. В решті позову відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_1 , Державна казначейська служба України та Військова прокуратура Західного регіону України.

ОСОБА_1 , посилаючись на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з`ясованих обставинах справи, просить його змінити в частині відмови у задоволенні позову про стягнення відшкодування витрат на правову допомогу та відшкодування моральної шкоди та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному об`ємі. Зазначає, що 29 червня 2009 року військовим прокурором Івано-Франківського гарнізону проти нього, як заступника військового комісара Самбірського ОМВК, порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч.І ст. 422 КК України (за фактом розголошення державної таємниці). 20 липня 2009 року винесено постанову про притягнення його як обвинуваченого і винесено постанову про оголошення його в розшук. Вказує, що 25 липня 2009 року йому пред`явлено звинувачення у вчиненні злочину, передбаченому ч.І ст. 422 КК України, та обрано запобіжний захід у виді підписки про невиїзд, відсторонено від займаної посади. 4 вересня 2009 року постанову про відсторонення його від посади скасовано. 29 березня 2010 року під час розгляду справи у військовому суді Львівського гарнізону йому змінено обвинувачення і зменшено обсяг обвинувачення. 14 вересня 2011 року кримінальну справу повернуто прокурору для додаткового розслідування. 23 серпня 2011 року кримінальну справу відносно нього закрито за недоведеністю його участі в інкримінованому злочині. Вказує, що відносно нього незаконно проводилося досудове слідство і він перебував під судом з 29 червня 2009 року до 23 серпня 2011 року ( 2 роки 1 місяць та 25 днів). Внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури і суду йому заподіяно майнову та моральну шкоду.

Державна казначейська служба України просить рішення суду скасувати в частині стягнення майнової і моральної шкоди. Вказує, що право на відшкодування шкоди, завданої громадянинові діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду дає лише встановлена незаконність дій посадових осіб вказаних органів. Жодним процесуальним документом незаконність дій працівників зазначених органів у зв`язку з порушенням відносно позивача кримінальної справи не встановлено, а тому немає підстав для відшкодування шкоди. Крім того, оскільки шкода відшкодовується державою, то стягнення повинно проводитися безпосередньо із Державного бюджету України. При цьому не потрібно уточнювати спосіб такого виконання, так як останній визначений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або бюджетних установ, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 3 червня 2011 року.

Військова прокуратура Західного регіону України вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим. Зазначає, що позивачем не наведено достатніх доказів, які б свідчили про суму втраченого заробітку, не подано детального розрахунку сум. Вказує, що відстороненим від посади позивач був один місяць та 8 днів, сума грошового забезпечення за цей період становить 3 840 грн. В період з липня до вересня 2009 року позивачу нараховували певні суми грошового забезпечення. Компенсація витрат на правову допомогу виплачується за рахунок державного бюджету в межах видатків, передбачених Державній судовій адміністрації України на здійснення правосуддя місцевими загальними та адміністративними судами. Вважає, що визначена позивачем сума моральної шкоди в розмірі 1 000 000 грн. є надто завищеною, не відповідає обставинам справи та не доведена. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Така сума становить 22 310 гривень. Просить рішення суду в частині стягнення шкоди в сумі 42 255 грн. скасувати та прийняти в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 1176 ЦК України визначено, що шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, підлягає відшкодуванню у порядку і випадках, передбачених законом. Згідно з п.1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» від 1 грудня 1994 року(далі Закон 267/94) підставами відшкодування шкоди, завданої громадянинові, крім іншого, є незаконне засудження, незаконне притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконне проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконне накладення арешту на майно, незаконне відсторонення від роботи (посади) та інші процесуальні дії, що обмежують права громадян.

Встановлено, що позивач працював заступником військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з порушенням кримінальної справи з 27 липня 2009 року його було відсторонено від посади на підставі наказу № 55 військового комісара цього військового комісаріату (по стройовій частині) від 27 липня 2009 року на підставі постанови військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону від 25 липня 2009 року. Згідно наказу № 71 від 7 вересня 2009 року військового комісара скасовано відсторонення обвинуваченого від займаної посади на підставі постанови військової прокуратури Івано-Франківського гарнізону від 4 вересня 2009 року. Отже майор ОСОБА_1 не працював на займаній посаді з 5 липня 2009 року по 4 вересня 2009 року. При виконанні своїх обов`язків у зв`язку з проходженням служби на займаній ним посаді при відсутності відсторонення від посади йому за вказаний час належало грошове забезпечення в сумі 3 255 гривень. Ці кошти ним не були отримані і є грошовими дохордами, які позивач втратив внаслідок незаконних дій. Такі підлягають відшкодуванню (поверненню) відповідно до п.1 ст. 3 Закону 267/94.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що грошові кошти, витрачені позивачем для здійснення поїздок до місць проведення слідчих дій і судових засідань в сумі 2 112 грн., витрати на оплату квитанцій та конвертів у розмірі 912 гривень не підлягають відшкодуванню у порядку Закону 267/94, оскільки не включені у перелік ст. 3 Закону.

Відмовляючи у задоволенні вимоги про стягнення витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги позивачу. Суд першої інстанції виходив з того, що постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави`затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов`язаних розглядом справ. Граничний розмір витрат, пов`язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи. Однак таких розрахунків позивач суду не надав. З такими висновками суду слід погодитися. Окрім того, наданий розрахунок в суді апеляційної інстанції про надання позивачеві правової допомоги адвокатом Телішевським І.Д. не містить відомостей на обгрунтування затрат часу на правову допомогу, не підтверджений матеріалами справи, належними та допустимими доказами. Відтак, вказаний розрахунок не спростовує висновків суду першої інстанції в с частині відмови у задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу. По справі також встановлено, що позивачеві правову допомогу під час розслідування та розгляду кримінальної справи надавали інші фахівці у галузі права. Однак, вимоги про стягнення витрат на їх допомогу не ставилися, докази не надані.

Судом встановлено, що позивач протягом 26 місяців піддавався незаконному та безпідставному кримінальному переслідуванню. Під час проведення слідчих дій, а саме обшуку в помешканні родичів позивача, нанесено травму його родині та здоров`ю. Слідчим безпідставно оголошено позивача в розшук без встановлення його місця перебування, без виклику для проведення слідчих дій у передбаченому законом порядку.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди визначається судом з урахуванням обставин справи у межах, встановлених цивільним законодавством.

Відповідно до п.2 ч.І ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади який її завдав, якщо шкода завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт. Пунктом 5 ст.3 Закону 267/94 передбачено відшкодування моральної шкоди.

Суд першої інстанції вірно виходив з того, що відповідно до ст.ст.1-4,13 Закону 267/94 позивач має право на відшкодування моральної шкоди, спричиненої незаконними діями правоохоронних органів. Відшкодування слід провести шляхом стягнення Державного казначейства України за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 13 Закону 267/94 розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи, характеру та обсягу моральних страждань, в межах, встановлених цивільним законодавством, виходячи із засад розумності, поміркованості і справедливості. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», передбачено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподаткованим мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати що діє на час розгляду справи. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2012 рік»(ст.13) розмір мінімальної заробітної плати з 1 квітня до 1 липня 2012 року становить 1 094 гривні.З урахуванням того , що на час розгляду справи розмір мінімальної заробітної плати становив 1 094 гривні, суд визначив розмір моральної шкоди в сумі, яка є не меншою від 28 544 грн.

Згідно п.17 Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України № 6/5/3/41 від 4 березня 1996 року передбачене частиною 5 ст. 4 Закону відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв`язку з наведеним, враховуючи страждання, заподіяні позивачу внаслідок впливу, пов`язаного з порушенням, тривалим розслідуванням та судовим розглядом кримінальної справи відносно нього, відстороненням позивача від посади, що призвело до погіршення можливостей реалізації ним своїх знань, професії, освіти; інших негативних наслідків морального характеру, призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача на протязі тривалого часу і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя; суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди з врахуванням не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на час перебування під слідством і судом (з врахуванням розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи), що узгоджується із ч.3 ст.13 Закону 267/94. Визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди, що підлягає відшкодуванню, достатній для розумного задоволення потреб позивача як потерпілої особи і не приводить до його збагачення.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду. Оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Державної казначейської служби України та Військової прокуратури Західного регіону України відхилити.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 29 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: