Справа № 2-723/11 Провадження № 22-ц/0290/467/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 46 Доповідач: Стадник І. М.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року місто Вінниця

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

Головуючого, судді Стадника І.М.,

Суддів: Войтко Ю.Б., Голота Л.О.,

при секретарі: Яблонській І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_2 на ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, -

встановила:

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2011 року визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя.

Згідно з умовами мирової угоди за позивачем ОСОБА_3 в результаті розподілу спільного майна подружжя визнається право власності на житловий будинок площею 103,3 кв. м., розташований в м. Тульчин, вул. Кленова, будинок №6, який належить ОСОБА_3 і земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку, площею 0,10 га, розташовану за адресою: Вінницька область, м. Тульчин, вул. Кленова, 4, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку; за відповідачем ОСОБА_4 визнано право власності на два автомобілі: Chevrolet Lacetti, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1, а також KIA Magentis GE2.0, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2. З моменту затвердження судом мирової угоди право спільної сумісної власності подружжя на вищевказане майно припинене та перейшло у приватну власність кожного з подружжя, згідно з вищевказаним розподілом.

Не погодившись з даною ухвалою особа, яка не брала участі в даній цивільній справі Фізична особа підприємець ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, які мають значення для справи, невірне застосування ст. 175 ЦПК України, ст. 52 ЦК України, ст. 70 СК України постановив незаконну ухвалу про закриття провадження у справі та визнання мирової угоди, яка порушує його права та охоронювані законом інтереси.

Позивач ОСОБА_3 і відповідач ОСОБА_4 подали суду заперечення проти апеляційної скарги, згідно з якими просять її відхилити, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилаються на те, що оскаржуваною ухвалою не вирішувалися питання про права та обовязки ОСОБА_2, вона є законною і обґрунтованою.

Повідомлений в установленому порядку про дату, час і місце розгляду справи, апелянт в судове засідання не зявився, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не є перешкодою для апеляційного розгляду справи.

Представник відповідача ОСОБА_5 проти вимог апеляційної скарги заперечує, просить її відхилити та залишити без змін ухвалу суду першої інстанції. Пояснив, що розподілом майна подружжя ОСОБА_4 права фізичної особи підприємця ОСОБА_2 не порушено. Навпаки створено умови для звернення стягнення на відповідну частку боржника ОСОБА_4 в майні, що було спільним сумісним майном подружжя.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги на ухвалу суду з наступних підстав.

ОСОБА_3 звернулася в районний суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позову посилалася на те, що перебувала в шлюбі з ОСОБА_4, зареєстрованому 28 січня 1989 року Тульчинським районним відділом РАГС у Вінницькій області.

Рішенням Тульчинського районного суду від 19 травня 2011 року шлюб між ними розірвано, неповнолітня дочка ОСОБА_6 проживає з матірю.

За період шлюбу з 28.01.1989 року до припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства сторони набули у спільну сумісну власність подружжя майно: житловий будинок, земельну ділянку, два автомобілі, на яке позивач просила визнати за нею право власності.

Оскаржуваною ухвалою Тульчинського районного суду від 14 червня 2011 року закрито провадження в цивільній справі та за клопотанням сторін визнано мирову угоду, укладену між ними на умовах, що викладені вище.

Згідно з ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Сторони можуть укласти мирову угоду і повідомити про це суд, зробивши спільну заяву. Якщо мирову угоду або повідомлення про неї викладено в адресованій суду письмовій заяві сторін, ця заява приєднується до справи.

До ухвалення судового рішення у зв'язку з укладенням сторонами мирової угоди суд роз'яснює сторонам наслідки такого рішення, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення.

У разі укладення сторонами мирової угоди суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Закриваючи провадження у справі, суд за клопотанням сторін може постановити ухвалу про визнання мирової угоди. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Правовідносини, що виникли між сторонами по справі, врегульовані ст. 60, 61, 69 СК України, згідно з якими майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Статтею 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Таким чином, посилання апелянта не те, що мирова угода як така, що відступає від засад рівності часток сторін, порушує вимоги закону, зокрема ст. 70 СК України, є безпідставними.

Рішенням господарського суду Вінницької області від 22 лютого 2010 року частково задоволено позов фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до фізичної особи підприємця ОСОБА_4 про розірвання договору оренди та стягнення 95885,63 грн. Зокрема, постановлено стягнути з ФОП ОСОБА_4 на користь ФОБ ОСОБА_2 82580 грн. боргу зі сплати орендної плати, 5070,53 грн. пені, 3989,54 грн. витрат на оплату енергопостачання.

Згідно з ст. 52 ЦК України фізична особа - підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

10 березня 2010 року Господарським судом Вінницької області видано наказ про виконання зазначеного рішення, а постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тульчинського районного управління юстиції від 2 червня 2011 року відкрито виконавче провадження з його виконання.

Таким чином, між ФОП ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_4 як між сторонами виконавчого провадження (стягувачем і боржником) виникли правовідносини, що врегульовані Законом України «Про виконавче провадження».

Права і обовязки сторін та інших учасників виконавчого провадження передбачені статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження», а правові засоби захисту прав стягувача, боржника та інших осіб у виконавчому провадженні статтями 82-88 цього Закону.

Арешт на майно ФОП ОСОБА_4 з метою виконання наказу господарського суду не накладався. Водночас у ФОП ОСОБА_2 відсутні будь-які речові права на конкретне майно, що було обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4, а тому його посилання на те, що мирова угода свідчить про умисність дій ОСОБА_4 та ОСОБА_3, направлених на уникнення в такий спосіб від виконання рішення господарського суду, а відповідно на порушення його прав та інтересів, є необґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що поділ спільного сумісного майна подружжя є нерівноцінним і позбавляє не тільки його, а й банк, в заставі якого перебувають автомобілі, що відійшли у власність ОСОБА_7, права на отримання стягнутих судом грошових коштів, є припущенням, що не підтверджене доказами по справі.

Таким чином, ухвала Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2011 року постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляції підстав для її скасування не містять, а тому апеляційну скаргу згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України слід відхилити, а ухвалу залишити без змін.

Враховуючи викладене вище, керуючись ст. 312, 315, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Тульчинського районного суду Вінницької області від 14 червня 2011 року (датована 14 червня 2010 року) - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_8
Судді: (підпис) (підпис)ОСОБА_9 ОСОБА_10
«З оригіналом вірно»

Суддя апеляційного суду Стадник І.М.