Справа № 1321/2-970/11 Головуючий у 1 інстанції: Веремчук О.А.
Провадження № 22-ц/1390/5934/12 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Острівської сільської ради, про визнання належними землекористувачами ,-

в с т а н о в и л а:

Позивачі звернулися з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про визнання їх належними землекористувачами земельних ділянок, що знаходяться навпроти їх господарств на АДРЕСА_1 . В обґрунтування своїх вимог посилаються на те, що вони безперешкодно користуються вказаними земельними ділянками. В 1992 році звернулися до сільської ради із заявами про надання їм вказаних земельних ділянок. На їх звернення протягом 1992-2006 років правовстановлюючі документі на ці ділянки їм не видані. Просять позов задовольнити.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року позов задоволено. Визнано позивачів належними користувачами спірних земельних ділянок.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 .

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові. Вказує, що він є власником спірної земельної ділянки відповідно до виданого йому державного акту, однак, суд не залучив його до розгляду справи та вирішив спір без його (апелянта) участі. При вирішенні спору суд посилається на ст. 119 ЗК України та визнав позивачів належними землекористувачами за набувальною давністю. Вважає, що це положення можливо застосувати лише після 1 січня 2017 року, оскільки чинний ЗК набрав чинності з 1 січня 2002 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі судом першої інстанції рішення даним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч.1 ст. 11, ст.ст. 10,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Встановлено, що відповідно до повідомлень Острівської сільської ради від 9 червня 2006 року, документи про виділення спірних земельних ділянок позивачам відсутні. Рішенням виконкому цієї ради від 15 жовтня 1998 року № 50 надано дозвіл на підготовку матеріалів попереднього погодження розташування спірної земельної ділянки під будівництво індивідуальних житлових будинків. Рішенням № 150 16 сесії 4 скликання Острівської сільської ради від 4 жовтня 2004 року затверджено генеральний план забудови с.Добрячин Сокальського району (а.с.40-47). Спірну земельну ділянку відповідно до рішень Острівської сільської ради від 28 грудня 2002 року та 14 квітня 2003 року передано у власність ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_1 (а.с.63-65). Ці особи позивачами не залучені до розгляду справи у якості відповідачів. В порядку ст. 33 ЦПК України суд не вирішив питання про залучення їх як співвідповідачів, хоч оскаржуваним рішенням вирішив питання про права та обов`язки вказаних осіб.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідно до ст. 119 ЗК України позивачі добросовісно, відкрито і безперервно користуються спірними земельними ділянками протягом 15 років, але не мають документів, які б посвідчували наявність у них права на земельні ділянки. Однак, у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження цього висновку суду. Поряд з тим в матеріалах справи наявні відомості про те, що відносно цих земельних ділянок існують спори, з відповіді сільської ради вбачається, що позивачами спірні земельні ділянки зайняті самовільно (а.с.7,26,40-47,63-70).

Позивачі стверджують, що з 1992 року користуються спірними земельними ділянками. Відповідно до ЗК України 1990 року, який був чинний на той час, надання земельних ділянок у користування відносилося до компетенції сільських рад, на території яких знаходилася земельна ділянка (ст. 19). Відповідно до ст.ст. 22-24 вказаного Кодексу право власності на землю або користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Використання земельної ділянки до встановлення меж ділянки в натурі і одержання документа (виданого і зареєстрованого відповідною радою державного акту) заборонялося. Право користування оформлялося відповідним договором.

Інститут набуття права на земельну ділянку за давністю користування (набувальна давність) запроваджений діючим на даний час ЗК України, який набрав чинності з 1 січня 2002 року (п. 1 Прикінцевих положень). Із змісту ст. 119 цього Кодексу вбачається, що набувальна давність як форма набуття права власності або користування земельною ділянкою поширюється на громадян. Підстава набувальної давності може мати місце при набутті права на земельні ділянки, якими громадяни користувалися раніше. Строк добросовісного та відкритого користування земельною ділянкою становить не менше 15 років. Це користування має бути безперервним. Відсутність будь-якого з названих елементів свідчить про відсутність достатніх підстав для реалізації і інституту набувальної давності. Добросовісне користування передбачає таке користування, коли ним не порушуються права та законні інтереси інших осіб. Відкрите користування земельною ділянкою передбачає, що інформація про таке користування була відома уповноваженим органам і не порушувалося питання про самовільне використання земельної ділянки. Передача земельної ділянки у власність або користування громадянам на підставі набувальної давності здійснюється у встановленому ЗК України порядку. Цей порядок передбачає звернення громадянина з клопотанням, розгляд клопотання компетентним органом, прийняття рішення, підготовку землевпорядної документації, відведення земельної ділянки в натурі, видачу відповідних документів, здійснення реєстрації земельної ділянки. Зворотної дії в часі ця норма не має.

Позивачі не надали доказів про виділ в натурі їм спірних земельних ділянок, видачу документів на підтвердження користування, безперервне, відкрите та добросовісне користування ними спірними земельними ділянками більше 15 років. Вони не надали доказів на підтвердження фактичних обставин, якими підтверджується таке користування спірними земельними ділянками. Вказані вище обставини вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. З огляду на наведене, з висновком суду першої інстанції погодитись не можна. Тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст. 303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 24 лютого 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 до Острівської сільської ради про визнання за позивачами права на земельні ділянки та визнання їх належними землекористувачами за набувальною давністю земельними ділянками, що знаходять навпроти належних їм житлових будинків на АДРЕСА_1 .

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосереднього до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: