Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковальчук Н.М., Ковалевича С.П.,

секретаря судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Вважає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим, судом першої інстанції неповно з"ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а також винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому підлягає скасуванню.

Вказує, що він та його дружина люди похилого віку та не розуміючи правильності вчинення вказаних дій, довірились онукові, щодо порядку оформлення документів на приватизацію земельної ділянки.

____________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-1790/1824/2012 Головуючий у суді 1 інстанції: ОСОБА_4

Доповідач : Демянчук С.В.

Зазначає, що таким чином він погодився на пропозицію його онука та пішов разом з ним до нотаріуса для оформлення документів на приватизацію земельної ділянки.

Крім того вказує, що 15 липня 2011 року він звернувся до приватного нотаріуса Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_3, який в свою чергу повідомив йому, що він дійсно подарував спірний будинок та земельну ділянку своєму онукові ОСОБА_5 згідно договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 06 березня 2010 року та договору дарування земельної ділянки від 06 березня 2010 року.

Також вказує, що під час дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки він мав на меті оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, яка йому була надана в користування згідно рішення Сарненської міської ради № 1583 від 11 лютого 2010 року в урочищі Оболоньдля ведення огородництва. У зв"язку з чим він неправильно сприйняв істотні умови укладеного договору, що вплинуло на його волевиявлення.

Також звертає увагу на те, що підпис у зазначених договорах дарування не його, про що свідчить його підпис у паспорті, договорі про надання послуг з газопостачання № 9815 від 06 лютого 2006 року, описі газового обладнання, що містяться в робочому проекті газифікації житлового будинку № 2 по вул. Мічуріна, 2, що в м. Сарни Рівненської області.

Просить скасувати рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2012 року та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У судовому засіданні ОСОБА_1, його представник, підтримавши апеляційну скаргу повністю, надали пояснення в межах її доводів.

ОСОБА_5 в судове засідання апеляційного суду не з"явився. Про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про що свідчить розписка про отриманні судової повістки.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів, що на момент укладення оспорюваних правочинів мала місце помилка, і що зона мала істотне значення.

При цьому , судом прийняті як достовірні показання свідка ОСОБА_3 / приватного нотаріуса, який посвідчував оспорювані угоди /, якими спростовуються доводи позивача про відсутність його вільного волевиявлення щодо долі предмета договору при укладенні договорів 06 березня 2010 року.

Проте, з таким висновком районного суду колегія суддів апеляційного суду погодитися не може.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, проте, суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права, або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

Підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 309 ч.1 п.3, п.4 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення судом або неправильне застосування норм матеріального права.

Норми матеріального права вважаються порушеними, якщо не застосовано закон, який піддягав застосуванню до спірних правовідносини або застосований закон, який не підлягав застосуванню.

Як визначено у ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а

також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Судом встановлено, що змістом договорів дарування, посвідчених приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_7 від 06 березня 2010 року та зареєстрованих в реєстрі за № 210,212, ОСОБА_1 як дарувальник подарував, а ОСОБА_2 як обдарований, прийняв житловий будинок з надвірними будівлями та земельну ділянку площею 0,0841 га по вул. Мічуріна, 2 в м. Сарни.

Вказані об'єкти належали дарувальнику на підставі правовстановлюючих документів: зареєстрованого в БТІ свідоцтва про право власності на домоволодіння та Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Статтею 203 ЦК України встановлені загальні вимоги до правочинів. їх невиконання є підставою для визнання правочинів недійсними.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки. Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину.

На підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним особа повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також, що вона має істотне значення.

Під помилкою, яка має істотне значення, цивільне законодавство розуміє помилку в характері (природі) правочину, прав та обов'язків сторін.

Суд першої інстанції на зазначені вище положення закону уваги не звернув; доводів позивача та заперечень відповідача належним чином не перевірив; не встановив щодо яких саме умов правочину помилявся позивач, чи є ці умови істотними та якими доказами це підтверджується.

Як вбачається з доводів позивача, його дії при укладенні оспорюваної угоди були спрямовані на оформлення документів на приватизацію земельної ділянки, яка йому була надана в користування згідно рішення Сарненської міської ради № 1583 від 11 лютого 2010 року в урочищі Оболоньдля ведення огородництва, а не на відчуження будинковолодіння та земельної ділянки, на якій воно розташоване, та такі його дії не відповідали його внутрішньому волевиявленню.

Такі доводи позивача є послідовними, не суперечливими щодо обставин справи і такими, що в сукупності свідчать про відсутність наміру ОСОБА_2К, позбавлятися свого житла та помилки щодо правової природи та змісту правочину.

Відсутність наміру на відчуження будинковолодіння та земельної ділянки підтвердили суду допитана в якості свідка дружина позивача ОСОБА_8А, яка також підтвердила і про відсутність її волевиявлення щодо дарування відповідачеві будинку та землі.

Окрім того, про це свідчить послідовність подій, які передували укладенню договору та після його укладення.

Позивач категорично заперечує про те, що надавав відповідачу правоустановлюючі документи на об"єкти відчуження, при цьому відповідач дані обставини не спростував. Окрім того, відповідач заперечує, що особисто надавав нотаріусу жодних документів, необхідних для посвідчення договору дарування, як і не надавав ОСОБА_5 будинкової книги чи ключів від будинку. Протягом всього часу позивач проживає в спірному житлі, сплачує необхідні платежі. А про оспорювані правочини він дізнався лише тоді, коли відповідач почав ставити питання про виселення його та дружини. Іншого житла вони з дружиною не мають.

Окрім того, колегія суддів враховує, що фактором, який сприяв помилці позивача ОСОБА_1 при підписанні спірних договорів був його похилий вік, та хворобливий стан через його численні хвороби. З пояснень останнього вбачається, він не здатний був в повній мірі розуміти природу вчиненого ним правочину та настання його наслідків.

Також, позивач вказує, що через хворобу очей, а саме катаракти, він не міг ознайомитися з текстом договорів. На підтвердження своїх пояснень позивачем надано медичні документи, які підтверджують неможливість позивача ознайомитися з текстами спірних договорів дарування. На думку колегії суддів, такі його доводи є обгрунтованими, оскільки тексти договорів не могли бути ним прочитані через вади зору, а нотаріусом тексти не зачитувались / відмітка про це відсутня /.

Слід також зазначити, що позивач заперечує про те, що на тексті спірних правочинів відсутні виконані ним підписи. В тексті договору зазначено особу дарувальника і обдарованого ОСОБА_1, тобто лише його.

Позивач заперечує, що витяги з державних реєстрів об"єктів нерухомості та земель він отримував. При цьому, при розслідуванні кримінальної справи на звернення позивача, почеркознавчою експертизою встановлено, що підпис на отримання витягу з державного реєстру земель на земельну ділянку, яка знаходиться в м. Сарни вул. Мічуріна, 2 виконаний не ОСОБА_6 , а іншою особою. /а.с.34-36/

За встановлених обставин в сукупності вбачається, що ОСОБА_1 при укладанні оспорюваниих договорів дарування, наміру на відчуження належних йому на праві власності будинковолодіння та земельної ділянки не мав і помилялася щодо правової природи та змісту правочину, який він вчиняв ; не розумів змісту та правової природи правочину, перебуваючи під впливом обману з боку свого онука ОСОБА_2А./ ініціатора укладення угоди/ , та безумовно мав намір оформити документи на приватизацію земельної ділянки .

На думку колегії суддів, порок волі в оспорюваній угоді характеризується тим, що він не є умисним, і виникає не в силу зовнішнього впливу чи впливу певних осіб, а внаслідок помилки самої особи, оскільки позивач неправильно уявляв про обставини, які мають для нього істотне значення. Встановлено, що зазначена угода не була б укладена при відсутності помилки.

Відповідно до норм процесуального права передбачається, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності; в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов'язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Належними і допустимими доказами в передбаченому законом порядку відповідач зазначені висновки суду не спростував.

При цьому слід зазначити на безпідставність посилання відповідача на пропущення позивачем встановленого статтею 258 ЦК України річного строку спеціальної позовної давності щодо вимоги про розірвання договору дарування, оскільки в даному випадку позивач просив не розірвати спірні договори, а визнати їх недійсними.

За встановлених обставин оскаржуване рішення підлягає до скасування з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі ст. 229 ЦК України, керуючись ст. ст. 307, 309, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 05 вересня 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування від 06 березня 2010 року житлового будинку з надвірними будівлями № 2 по вулиці Мічуріна в м.Сарни Рівненської області, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим за реєстровим № 210 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати недійсним договір дарування від 06 березня 2010 року земельної ділянки № 2 по вулиці Мічуріна в м.Сарни Рівненської області, посвідчений приватним нотаріусом Сарненського районного нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстрованим за реєстровим № 212 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : Н.М. Ковальчук

ОСОБА_9