Справа № 204/2461/2012
Провадження по справі № 2/204/562/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2012 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Ковчежнюка В. М.

при секретарі Цвігун О. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним, -

Встановив:

07.08.2012 р. хвора престаріла (1929 р.н.) позивачка через представника заявила уточнені 14.09.2012 р. вимоги про визнання недійсним укладеного 21.08.1998 р. договору дарування належного їй житлового будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району; в заяві зазначала, що на час його укладення хотіла оформити на старшого сина свій будинок заповітом, в 2012 р. вирішила переоформити заповіт на меншого сина і взнала про наявність договору дарування цього будинку відповідачеві, з чим незгодна, оскільки наміру до своєї смерті відчужувати будинок будь-кому не мала, володіє і користується ним з 21.08.1998 р. безперервно як власниця, бажає передати його у спадок молодшому сину, який доглядає та утримує її; 28.12.2012 р. представники позивачки письмово погодились на застосування судом щодо спірних правовідносин норм про спадкування за заповітом, в судовому засіданні просили повністю задоволити позовні вимоги та стягнути судові витрати.

Відповідач проти позову заперечив і пояснив, що через сварку з молодшим сином 21.08.1998 р. позивачка вирішила оформити свій будинок на нього, старшого сина; в нотаріальній конторі їм порадили зробити це заповітом чи даруванням, пояснили про можливість односторонньої зміни чи скасування заповіту і неможливість одностороннього розірвання договору дарування, в звязку з чим для гарантованого переходу права власності на будинок йому і всупереч його застереженням щодо передчасності цієї дії матір на випадок своєї смерті уклала договір дарування будинку за умови фактичного отримання його ним після її смерті; з того часу вона постійно проживала в будинку, газифікувала його і оплачувала спожиті газ та електроенергію; він же щороку приїжджав надавати їй допомогу в господарюванні, але фактичним власником будинку до смерті матері ставати не бажав; заявив про застосування позовної давності і відмову в позові в звязку з закінченням його строку.

З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає позовні вимоги повністю обґрунтованими з таких міркувань.

Доведено, що з метою гарантованого отримання відповідачем після смерті позивачки належного їй житлового будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району унеможливленням змін щодо права власності на нього її волі остання замість заповіту 21.08.1998 р. уклала договір дарування цього будинку відповідачеві, з тих пір володіє і користується ним як власниця, а через перебування її на утриманні іншого сина в 2012 р. вирішила заповісти цей будинок вже йому.

Спірні правовідносини регламентуються нормами ЦК УРСР 1963 р. (далі ЦК), що діяли на час їх виникнення:

- ч.2 ст.58 ЦК, згідно з якою коли угода укладена з метою приховати іншу угоду (удавана угода), то застосовуються правила, що регулюють ту угоду, яку сторони дійсно мали на увазі;

- ст. 41, ч.1 ст.48 ЦК, за якими заповіт як одностороння угода є недійсним, якщо він не відповідає вимогам закону;

- ст.ст. 534, 544 ЦК, за змістом яких кожен може заповісти своє майно будь-кому, а також відповідною заявою нотаріусу чи новим заповітом скасувати попередній заповіт.

Оскільки договором дарування від 21.08.1998 р. житлового будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району сторони приховали заповіт, позбавивши цим його законної властивості бути зміненим чи скасованим власницею майна, яке тепер вона хоче заповісти іншому, то спірний договір дарування як захищений від зміни чи скасування заповіт не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним.

Висновки суду підтверджуються такими доказами.

З договору (а.с.97) видно, що 21.08.1998 р. ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 житловий будинок по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району, того ж дня здійснено його державну реєстрацію на обдарованого.

Довідкою (а.с.7) та копією паспорта (а.с.16) встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 і до 01.06.2012 р. проживала по вул.Садова-11, а з 01.06.2012 р. по вул.Садова-13 у сина ОСОБА_3 за станом здоров'я (гіпертонія, кардіосклероз, рак шлунку) медична довідка на а.с.6.

З довідки БТІ (а.с.5) вбачається, що адвокату, яка надавала юридичну допомогу ОСОБА_1, 10.07.2012 р. повідомлено про належність ОСОБА_2 житлового будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району на підставі договору дарування від 21.08.1998 р.

Довідками (а.с.а.с.36;8) доведено, що ОСОБА_2 на території Кіблицької сільської ради земельного податку не сплачував, а без реєстрації проживав там з 10.11. по 05.12.2011 р. та з 20.01. по 30.06.2012 р. - з його ж слів.

Копії документів на газифікацію, оплати спожитих газу і електроенергії (а.с.а.с.40-50,163-170), документи електромережі (а.с.151-160), газового господарства (а.с.143-150), Кіблицької сільської ради (а.с.а.с.34,161) підтверджують, що з 21.08.1998 р. ОСОБА_1 постійно володіє і користується будинком по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району, газифікувала його, оплачує спожиті газ та електроенергію, з 08.04.2005 р. до 19.03.2010 р. знаходилась на соціальному обслуговуванні.

Голова й секретар Кіблицької сільської ради ОСОБА_4 та ОСОБА_5 засвідчили, що в травні 2012 р. ОСОБА_1 заявила їм про передачу своєї хати у спадок ОСОБА_3, а свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили про висловлювання їм ОСОБА_1 бажання передати будинок у спадщину молодшому сину і повідомляла, що старшому сину хати не дарувала.

Заява відповідача про заперечення позову до уваги судом прийматися не може, оскільки його пояснення щодо фактичних обставин справи збігаються з твердженнями позивачки, що в сукупності та взаємозвязку з наведеними вище доказами дало підстави суду для висновку про приховування ними заповіту договором дарування і необхідність для вирішення справи застосовувати чинні на час виникнення спірних правовідносин норми спадкового права; при цьому суд зазначає, що мотив приховування сторонами однієї угоди іншою згідно з ч.2 ст.58 ЦК правового значення для вирішення спору не має; з підстав пропущення строку позовної давності, про що заявляє відповідач, в позові також відмовити неможливо, оскільки у разі приховання заповіту даруванням перебіг цього строку починається не раніше дня відкриття спадщини, а такого факту стосовно будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі немає.

Суд також зауважує, що угода визнається недійсною внаслідок невідповідності її вимогам закону на підставі ст.48 ЦК як загальної норми, коли відсутні підстави визнання її недійсною за правилами спеціальних норм (ст.ст.49-58 ч.1 ЦК), що має місце в цій справі.

Свідчення ОСОБА_8 та ОСОБА_9 щодо висловлювань позивачки про дарування свого будинку старшому сину ОСОБА_2 до уваги суд також не бере, оскільки незалежно від змісту наступної оцінки нею угоди від 21.08.1998 р. на час укладення її сторони мали на увазі перехід до обдарованого права власності на будинок лише після смерті дарительки, що беззаперечно вказує на приховування ними заповіту даруванням.

Судові витрати зі сплати судового збору в сумі 497,54 грн. (214,60+107,30+107,30+68,34) належить стягнути з відповідача на користь позивачки згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,-

Вирішив:

Позовні вимоги задовільнити повністю.

Визнати недійсним з моменту його укладення договір дарування від 21.08.1998 р. житлового будинку по вул.Садова-11 в с.Кібличі Гайсинського району між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 497,54 грн. судових витрат.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів до апеляційного суду Вінницької області.

Суддя:підпис.

Копія вірна. Рішення набрало чинності 09.01.2013 р.

Оригінал рішення знаходиться в цивільній справі 204/2461/2012 Гайсинського районного суду.

Голова суду ОСОБА_10