Справа № 2-679/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

05 січня 2012 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області

у складі головуючої судді Сімонової С.Г.

за участі секретаря Ралець О.С.,

позивача ОСОБА_1, представника позивачів адвоката ОСОБА_2, представника відповідача адвоката ОСОБА_3 (фізичних осіб), представника третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору виконкому Пирятинської міської ради ОСОБА_4 (юридичної особи),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями,

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1, ОСОБА_5 у вересні 2011 року звернулися до суду з позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої неправомірними діями.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі указують на те, що 18.02.2010 ухвалою Пирятинського районного суду Полтавської області визнана мирова угода між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_5 про розподіл в натурі майна приватного підприємства «Агромаркет».

За умовами мирової угоди за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на приміщення 1 гаражу «В» (площею 27,7 м2), цеху «Г»з прибудовою «г», гаража «Д», огорожі №4, частини огорожі №5 (від огорожі №4 до приміщення 2 у гаражі «В»), що становить 43/100 частини майнового комплексу, який знаходиться за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20.

За позивачем ОСОБА_5 визнано право власності на приміщення 2 гаражу «В»(площею 56,2 м2), складу «Б», адміністративного будинку «А-1», прибудови «а», огорожі №1-3, частини огорожі №5, огорож №6-7, воріт №8, що становить 57/100 частини майнового комплексу, розташованого за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20.

ОСОБА_6, ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою (площею 0,11 га), розташованою у м. Пирятині Полтавської області, пл. Червоноармійська 20.

ОСОБА_6 зобовязувався облаштувати проїзд на територію своєї ділянки поряд з приміщенням 1 гаражу «В» до 31.12.2010.

ОСОБА_5 зобовязувалась надати ОСОБА_6 право безперешкодного проїзду через належну їй земельну ділянку до 31.12.2010.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 зобовязувалися за спільні кошти встановити огорожу на межі земельних ділянок між приміщеннями гаража «В»та прибудови «г» до 31.03.2011.

До сьогоднішнього часу ОСОБА_6 своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав.

17.09.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 власним коштом установили огорожу із металевого профнастилу між земельними ділянками та закрили проїзд через ділянку ОСОБА_5 Проте, того ж дня установлений паркан ОСОБА_6 зруйнував.

Вищевказані дії відповідача порушують право власності позивачів та унеможливлюють користування земельною ділянкою. Тому позивачі просять суд зобовязати ОСОБА_6 відновити пошкоджений ним паркан із профнастилу на межі земельних ділянок, порядок користування якими визначено мировою угодою. Стягнути з відповідача відшкодування за завдану їм моральну шкоду в сумі 1700 грн та судові витрати.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивачів ОСОБА_2 позов підтримали, представник позивачів пояснив, що 18.02.2010 між ОСОБА_1, ОСОБА_5 та відповідачем була укладена мирова угода, яка визнана судом, який постановив про це ухвалу. Проте, й дотепер ОСОБА_6 своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав. 17.09.2011 він зруйнував паркан, збудований ОСОБА_1 у виконання мирової угоди.

Просить суд зобовязати ОСОБА_6 відновити пошкоджений ним паркан із профнастилу на межі земельних ділянок, порядок користування якими визначено мировою угодою. Стягнути з відповідача відшкодування за завдану позивачам моральну шкоду в сумі 1700 грн.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти його задоволення заперечує, пояснив, що позов поданий до неналежного відповідача, оскільки його довіритель, зламавши паркан, діяв як представник юридичної особи ТОВ «БК «Енергобудпроект», якому позивачі, збудувавши паркан, закрили проїзд до службових приміщень.

Судом установлено:

18 лютого 2010 року між позивачами та відповідачем було укладено мирову угоду, яка визнана судом, що підтверджується копією ухвали суду від 18.02.2011 (а.с.11-13).

За умовами мирової угоди за відповідачем ОСОБА_6 визнано право власності на приміщення 1 гаражу «В» (площею 27,7 м2), цеху «Г»з прибудовою «г», гаража «Д», огорожі №4, частини огорожі №5 (від огорожі №4 до приміщення 2 у гаражі «В»), що становить 43/100 частини майнового комплексу, який знаходиться за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20.

За позивачем ОСОБА_5 визнано право власності на приміщення 2 гаражу «В»(площею 56,2 м2), складу «Б», адміністративного будинку «А-1», прибудови «а», огорожі №1-3, частини огорожі №5, огорож №6-7, воріт №8, що становить 57/100 частини майнового комплексу, розташованого за адресою м. Пирятин Полтавської області, пл. Червоноармійська, 20.

ОСОБА_6, ОСОБА_5 перейшло право користування земельною ділянкою (площею 0,11 га), розташованою у м. Пирятині Полтавської області, пл. Червоноармійська 20.

ОСОБА_6 зобовязувався облаштувати проїзд на територію своєї ділянки поряд з приміщенням 1 гаражу «В» до 31.12.2010.

ОСОБА_5 зобовязувалась надати ОСОБА_6 право безперешкодного проїзду через належну їй земельну ділянку до 31.12.2010.

ОСОБА_5, ОСОБА_6 зобовязувалися за спільні кошти встановити огорожу на межі земельних ділянок між приміщеннями гаража «В»та прибудови «г» до 31.03.2011.

Оскільки ОСОБА_6 у встановлений ухвалою суду від 18.02.2011 термін своїх зобовязань за умовами мирової угоди не виконав,17.09.2011 ОСОБА_5 та ОСОБА_1 власним коштом установили огорожу із металевого профнастилу між земельними ділянками та закрили проїзд через ділянку ОСОБА_5 у місці, визначеному ухвалою суду. Проте, того ж дня встановлений позивачами паркан, ОСОБА_6 зруйнував.

Заслухавши пояснення позивача та представника позивачів, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивачів обґрунтовані і позов підлягає задоволенню у частині відновлення пошкодженого майна.

Відповідно до ч.1 ст.1192 Цивільного кодексу України (ЦК України) з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Так, як у судовому засіданні встановлено, що відповідач пошкодив паркан, установлений позивачами на виконання ухвали суду, позов у частині відновлення паркану підлягає задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про те, що позов предявлений позивачами не до належного відповідача, як безпідставні, оскільки, ламаючи паркан, відповідач діяв як фізична особа.

Разом з тим, суд не знаходить підстав для стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки згідно абз.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У судовому засіданні факт заподіяння позивачам моральних чи фізичних страждань не знайшов свого підтвердження, тому суд приходить до висновку, що позов у частині відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 207, 212, 215 ЦПК України, ст. 1192 ЦК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_5 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_6 відновити пошкоджений ним паркан із профнастилу між належним позивачу ОСОБА_5 гаражем «В»та прибудовою «г», що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія «Енергобудпроект»за адресою місто Пирятин Полтавської області, площа Червоноармійська, 20, збудований позивачами згідно ухвали Пирятинського районного суду Полтавської області від 18 лютого 2010 року.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, ОСОБА_5 у повернення оплати на правову допомогу по 150 (сто пятдесят) грн кожному та у повернення оплати витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи по 18 грн 50 коп, а всього стягнути кожному по 168 (сто шістдесят вісім) грн 50 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи.

Повний текст рішення виготовлений 12 січня 2012 року.

Головуюча