Справа №
Провадження №22-ц-6192/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія18Доповідач у 2 інстанції Яворський
________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

04 грудня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Укрсоцбанк, ОСОБА_3, обслуговуючого кооперативу Житлово будівельна компанія Святошинський регіон, арбітражного керуючого (ліквідатора) ОСОБА_4 про визнання договору недійсним, визнання права власності та зобовязання вчинити дії, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року ОСОБА_2К.о. звернувся до суду із зазначеним позовом до ПАТ Укрсоцбанк, ОСОБА_3, ОК ЖБК Святошинський регіонта у відповідності до норм ст.ст. 230, 321 ЦК України, ст. 6 Закону України Про іпотеку просив визнати недійсним з моменту його підписання договір іпотеки № 02-10/4313 від 29.12.2007 року укладений між ПАТ Укрсоцбанкта ОСОБА_3, визнати право власності за ним на двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, зобовязати ОСОБА_3 виконати умови Договору доручення № 23 від 12.04.2007 року та передати квартиру за вищевказаною адресою у власність позивача, стягнути з відповідачів солідарно на його користь суму судових витрат.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 15.06.2007 року між ним та ОК ЖБК Святошинський регіонбув укладений договір № 23 про придбання загальної площі житла в порядку пайової участі, відповідно до п. 1.1 якого, ОК ЖБК Святошинський регіонприймає позивача у пайову участь в будівництві будинку за адресою: м. Вишневе. Пунктом 1.2 вказаного Договору визначено, що квартира має загальну площу 63,57 кв.м., житлова площа 28,06 кв.м. та складається з двох кімнат.

У відповідності з п. 1.2 договору, 18.07.2008 року між сторонами Договору було укладено Додаткову Угоду № 01 до Договору № 23 від 15.06.2007 року, відповідно до якої ОК ЖБК Святошинський регіонзобов'язується передати позивачу квартиру № 55, що знаходиться за адресою: м. Вишневе, вул. Староюріївська, 24 не пізніше 10.09.2008 року, який в свою чергу зобов'язується прийняти зазначену квартиру.

29.12.2007 року позивачем було здійснено повну оплату згідно умов Договору. Всупереч умовам Договору та Додаткової угоди, лише в грудні 2008 року позивачу було передано ключі від квартири АДРЕСА_2.

Також, ОК ЖБК Святошинський регіонне було здійснено передачу квартири у порядку, який був передбачений Договором, а саме між сторонами не було підписано акту прийому - передачі, як це вимагає п. 4 вказаного Договору.

Не зважаючи на вказані вище обставини, позивач змушений був заселитися в нову квартиру, оскільки не мав іншого житла для проживання і відповідно до умов Договору на нього були покладені всі витрати щодо нотаріального засвідчення угоди про передачу квартири, щодо проведення реєстрації прав власності та технічного паспорта на дану квартиру.

Позивач неодноразово звертався до ОК ЖБК Святошинський регіонз проханням прискорити реєстрацію права власності на квартиру, таким чином, 19.12.2008 року він надіслав на адресу ОК ЖБК Святошинський регіонзаяву-пропозицію про повернення сплачених за квартиру коштів, проте останній з невідомих причин зволікав з відповіддю.

Невздовзі позивач отримав Гарантійний лист від голови правління ОК ЖБК Святошинський регіонОСОБА_5, про те, що право власності на дану квартиру вже оформлено на члена правління даного кооперативу ОСОБА_3 з гарантією, що дані обставини тимчасові, і що в термін до 30.04.2008 року буде здійснено переоформлення права власності на ім'я позивача.

Проте жодних дій щодо переоформлення квартири до цього часу здійснено не було.

03.08.2011 року на адресу позивача надійшов лист від арбітражного керуючого ОСОБА_4 про звільнення квартири АДРЕСА_2, оскільки боржника фізичну особу-підприємця ОСОБА_3 визнано банкрутом, відкрито ліквідаційну процедуру, якою було виявлено майном банкрута вищевказану квартиру.

Таким чином, внаслідок протизаконних навмисних дій голови ОК ЖБК Святошинський регіонта ОСОБА_3 було порушено умови договору та права позивачатому просив їх захистити в судовому порядку.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2К.о подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків суду обставинам справи, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, ОСОБА_3 та АК (ліквідатор) ОСОБА_4 подали заперечення, з посиланнями на цілком правильне, законне, обґрунтоване рішення першої інстанції та просили його залишити без змін.

При апеляційному розгляді вказаної справи представник апелянта ОСОБА_2К.о ОСОБА_6 подала до апеляційного суду заяву в якій просить рішення суду першої інстанції у вказаній справі скасувати та у відповідності до вимог ст.207 ч.1 п.5 та ст. 310 ЦПК України залишити поданий позивачем позов без розгляду .

Відповідачі у справі заперечили щодо задоволення вказаного клопотання та просять суд відхилити, і апеляційну скаргу та подану заяву про залишення позову без розгляду, посилаючись на те, що спір судом уже вирішений, а тому підстав для залишення позову без розгляду не має. Крім того вважають такі дії позивача наміром затягнути розгляду іншої справи яка розглядається між сторонами про виселення позивача із спірної квартири.

Колегія суддів заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про безпідставність доводів апеляційної скарги.

Так, судом першої при розгляді вказаної справи встановлено, що 15 червня 2007 року між ОСОБА_2К.о та ОК ЖБК Святошинський регіонукладено договір № 23 про придбання загальної площі житла в порядку пайової участі .

Відповідно до п. 1.1 даного Договору ОК ЖБК Святошинський регіонприймає ОСОБА_2К.о у пайову участь в будівництві будинку за адресою: м. Вишневе. Пунктом 1.2 Договору визначено, що квартира має загальну площу 63,57 кв.м., житлова площа 28,06 кв.м. та складається з двох кімнат. (а.с.11) При цьому конкретного номеру квартири сторонами визначено не було.

18 липня 2008 року між Сторонами Договору було укладено Додаткову Угоду № 01 до Договору № 23 від 15.06.2007 року, відповідно до якої ОК ЖБК Святошинський регіонзобов'язався передати ОСОБА_2К.о квартиру № 55, що знаходиться за адресою: м. Вишневе, вул. Староюріївська, 24 не пізніше 10 вересня 2008 року, а останній зобов'язався прийняти зазначену квартиру.

29.12.2007 року Позивачем було здійснено повну оплату згідно умов Договору. Всупереч умовам Договору та Додаткової угоди № 01 ОК ЖБК Святошинський регіонне було здійснено передачу квартири у порядку, що був передбачений Договором. Між сторонами не було підписано Акту прийому-передачі, як це вимагає п. 4 Договору № 23.

Відповідно до рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 вересня 2009 року встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно власником квартири АДРЕСА_3 станом на час укладення Договору №23 була ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31.10.2006 року № 94/28. Зазначене свідоцтво не скасоване і право власності на квартиру АДРЕСА_3 належало ОСОБА_7.

Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2007 року ОСОБА_7 продала, а ОСОБА_3 купив належну продавцю на праві приватної власності квартиру № 55 в будинку № 24, який розташований на вулиці Святоюріївська в місті Вишневе Київської області.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що позивач у встановленому чинним законодавством порядку не надав суду достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому вважав позов не доведеним.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Так, відповідно до вимог ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Як встановлено судом на час укладення Договору №23 від 15 червня 2007 року на придбання загальної площі житла в порядку пайової участі власником квартири №55 по вулиці по вул. Святоюріївській 24 в м. Вишневе була ОСОБА_7 на підставі рішення виконавчого комітету Вишневої міської ради від 31.10.2006 року № 94/28, а тому право володіти та розпоряджатися вказаним нерухомим майном могла лише вона, а не відповідач у справі ОК ЖБК Святошинський регіон який не був власником вказаного майна.

Із договору купівлі-продажу квартири від 29 грудня 2007 року укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_3 придбав указану квартиру у свою власність. Загальна площа вказаної квартири відповідно до свідоцтва про право власності становить 67,4 кв.м., а житлова 28.1 кв.м. що не відповідає п. 1.2 Договору 323 укладеному між ОСОБА_2К.о та ОК ЖБК Святошинський регіон, де загальна площа квартири визначена 63.57 кв.м. (а.с. 16,17).

Із договору не відновлювальної кредитної лінії №21-18/136 укладеного 28 грудня 2007 року між АКБ Укрсоцбанкта громадянином ОСОБА_3 вбачається, що банк надав позичальнику 312900 доларів США для придбання 4 квартир в тому числі і для придбання квартири АДРЕСА_4 (п.1.3.2 Договору). На забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та позичальником 29 грудня 2007 року було укладено договір іпотеки №02-10/4313 та передано останнім в іпотеку банку в тому числі і квартиру АДРЕСА_4.

Колегія вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_2К.о в частині визнання недійсним договору іпотеки, оскільки судом встановлено що власником вказаної квартири на момент укладення договору іпотеки був саме іпотекодавець ОСОБА_3 , а не ОСОБА_2К.о , тому доводи позивача про порушення його прав вказаним договором іпотеки є безпідставними.

Згідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 2 ст. 331 Цивільного кодексу України, визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу у позовних вимогах про визнання права власності на квартири АДРЕСА_4 оскільки доказів того, що відповідач у справі ОК ЖБК Святошинський регіонбув належним відчужувачем вказаної квартири, а також те, що позивач у порядку визначеному ст. 657 ЦК України набув право власності на спірну квартиру суду надано не було.

Не обґрунтованими також є доводи апелянта про незаконність рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні його позовних вимог щодо зобовязання ОСОБА_3 виконати умови Договору доручення від 12 квітня 2007 року оскільки позивач не є стороною вказаного договору та предметом вказаного договору не є спірна квартира. Крім того рішенням господарського суду м. Києва від 01 серпня 2012 року вказаний договір доручення за позовом ФОП ОСОБА_3 до ОК ЖБК Святошинський регіон визнаний таким, що не укладений.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм процесуального та матеріального права в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Не може бути задоволено і клопотання апелянта про скасування рішення суду першої інстанції та залишення поданого ним позову без розгляду.

Так згідно до п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач подав заяву про залишення позову без розгляду.

Зазначене право позивача передбачено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

В апеляційному суді справа хоча й розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, проте цей порядок має свої винятки і доповнення, встановлені главою 1 "Апеляційне провадження" розділу V ЦПК України.

Права особи, яка подала апеляційну скаргу, визначені ст. 300 ЦПК України, що надає їй право на доповнення, зміну апеляційної скарги або її відкликання чи відмови від неї.

Статтею 306 ЦПК України позивачеві надано право відмовитись від позову, а сторонам укласти мирову угоду.

Аналіз наведених норм свідчить про те, що на стадії апеляційного розгляду позивачеві не надано право заявляти клопотання про залишення позовної заяви без розгляду, таке право він може реалізувати лише під час розгляду справи в суді першої інстанції до ухвалення судом рішення з цієї вимоги.

Враховуючи викладене, а також те, що під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції не встановлено підстав для скасування рішення суду тому і заява позивача про залишення позову без розгляду не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314 ЦПК України, ст. ст. 316, 317, 319, 328,331, ЦК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні заяви ОСОБА_2 про скасування рішення суду та залишення позову без розгляду відмовити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий: М.А.Яворський

Судді: Т.Ц. Кашперська

ОСОБА_8