Справа № 419/4354/2012 р.
Провадження № 2/419/2052/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 жовтня 2012 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Самсонової В.В.

при секретарі Калініченко М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-1», Державна міграційна служба Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Державна міграційна служба Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання квартири спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 частину квартири, -

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 без надання іншого житлового приміщення, усунути йому перешкоди в користуванні житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття з реєстрації ОСОБА_3 та виселення без надання іншого житлового приміщення, зобовязати сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 з належної йому квартири на праві приватної власності яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідачів судові витрати. В обґрунтування позову позивач вказав на те, що з 1992 року він перебуває в цивільному шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2. За час їхніх стосунків у них народилася дочка - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 01 листопада 2002 року позивач придбав квартиру за адресою: АДРЕСА_1, яка належить йому на праві приватної власності, що підтверджується договором купівлі-продажу від 01.11.2002 року та технічним паспортом на квартиру № 100 в житловому будинку № 7 по провулку Енергетичному в м. Дніпропетровську. В квітні 2003 року позивач та відповідачки переїхали жити в придбану позивачем квартиру розташовану за адресою: АДРЕСА_1. Влітку 2011 року позивач прописав ОСОБА_3 у себе в квартирі за адресою: АДРЕСА_1. За останні декілька років їхні стосунки зійшли нанівець, через що постійно виникають сварки та конфлікти. Відповідачі перешкоджають позивачу в користуванні та пересуванні у власній квартирі незважаючи на те, що в квартирі знаходиться все його майно, а також відповідачі дуже часто приходять додому після 12 години ночі, що порушує спокій та право на відпочинок позивача. За весь час проживання відповідачів у спірній квартирі, вони матеріальної допомоги в оплаті комунальних послуг в ремонті та обслуговуванні даної квартири участі не приймали.

В вересні 2012 року відповідачка за первісним позовом ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання квартири спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 частину квартири, в якому просила встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з 1992 року, визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, спільне сумісне майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1. В обґрунтування зустрічного позову, позивачка вказала на те, що знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_1 з 1992 року. У період їхніх фактичних шлюбних стосунків у них народилася дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент народження їхньої дочки, позивачка за зустрічним позовом ще знаходилася у попередньому шлюбові, тому дитина була зареєстрована на імя ОСОБА_4, з яким позивачка розірвала шлюб 23.06.1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. З 1992 року, вони з відповідачем вели спільне господарство, мешкали разом за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фабрично-Заводська, 33/13 у комунальній квартирі, та почали збирати кошти на придбання окремого спільного житла. 01 листопада 2002 року вони з відповідачем придбали за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5, від імені якої діяв за дорученням ОСОБА_6, кватиру № 100 в будинку № 7 по пров. Енергетичному в м. Дніпропетровську. Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1-3747. Вказану квартиру було придбано за суму, що дорівнювала 4580 грн. Впродовж з 2002 року по теперішній час позивачка, відповідач та їхня дочка разом мешкають у придбаній спірній квартирі, сплачують разом всі комунальні платежі та проводять всі необхідні ремонтні роботи. Починаючи з 2011 року у їхній сімї почали виникати сварки,які влаштовував відповідач за зустрічним позовом не маючи на те достатніх підстав, став виганяти позивачку з донькою з квартири, тому вони були змушені були неодноразово звертатися до міліції за допомогою. Встановлення даного факту, що має юридичне значення позивачці за зустрічним позовом необхідно для того, щоб вона мала можливість захистити себе та свою дочку від необґрунтованого виселення, а також для вирішення питання відносно розділу майна, що є спільною сумісною власністю.

Ухвалою суду основний та зустрічний позови були обєднані в одне провадження.

Ухвалою суду третю особу по справі Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Красногвардійського РВ ДМУ УМВС в Дніпропетровській області було змінено на належну третю особу - Державну міграційну службу Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області.

В судове засідання позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 не зявився, був повідомлений належним чином про слухання справи, раніше надав суду заяву в якій вказав, що заявлені ним позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просив справу розглянути без його участі. Раніше в судовому засіданні також підтримував заявлені ним позовні вимоги, а в задоволенні зустрічного позову просив відмовити, оскільки спірну квартиру було придбано за кошти, які він позичив у свого родича і які потім особисто віддавав без допомоги ОСОБА_2, утриманням спірної квартири також займався він особисто без допомоги відповідачів за первісним позовом. Крім того, вказав, що його дочка ОСОБА_3 ніде не працює, не готує та не прибирає в спірній квартирі.

Відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, була повідомлена про слухання справи належним чином, раніше її представник ОСОБА_8 надала суду заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності. Раніше в судовому засіданні ОСОБА_2 заперечувала проти задоволення первісного позову та просила задовольнити зустрічний, оскільки вона проживала з ОСОБА_1 однією сімєю з 1992 року, в них від таких стосунків в 1993 році народилася донька ОСОБА_3 Також вказала, що кошти за придбану спірну квартиру вони віддавали разом за сумісні кошти. А також протягом всього часу, що вони проживають разом в спірній квартирі, вона передавала частину коштів ОСОБА_1 для оплати за комунальні послуги та необхідні ремонтні роботи, оскільки всі особисті рахунки по спірній квартирі оформлені на імя ОСОБА_1

Відповідачка за первісним позовом та третя особа за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, була повідомлена про слухання справи належним чином, раніше її представник надала суду заяву в якій просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі, справу просила розглянути за її відсутності.

Представник Комунального підприємства «Жилсервіс-1»в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про слухання справи, причин неявки суду не повідомив.

Представник Державної міграційної служби Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений про слухання справи, причин неявки суду не повідомив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вислухавши свідків, суд вважає, що позов ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, а позов ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню по наступним підставам.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

У судовому засіданні встановлено, що з 1992 року відповідачка за первісним позовом та позивачка за зустрічним ОСОБА_2 проживала разом як жінка та чоловік однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_1. Факт проживання однією сімєю без шлюбу не заперечували й самі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Від даних стосунків у ОСОБА_1 та ОСОБА_2 народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, але у звязку з тим, що на той період ОСОБА_2 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу серії ІІІ-КИ № 384082 виданим 30.10.1987 року (а.с.170), тому батьком дитини ОСОБА_3 був записан не позивач, а прізвище вказано як «Клеймьонова»(а.с.61). Вищевказані обставини визнаються сторонами ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Крім того, вищевказані обставини, підтвердили свідки, які були опитані в судовому засіданні. Так в судовому засіданні свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які є сестрою та братом позивача за первісним позовом, які вказали, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 проживали разом після народження їхньої сумісної дочки ОСОБА_11 в 1993 році, так після народження дитини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали проживати разом в квартирі матері ОСОБА_1, а після цього його мати продала свою квартиру та дала кошти ОСОБА_1 на придбання житла за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Фабрично-Заводська, куди переїхали жити ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_11. Свідок ОСОБА_10 також пояснив, що спірна квартира АДРЕСА_2 купувалась позивачем за зустрічним позовом та ОСОБА_2 для проживання в ній їхньої родини.

Тому, оскільки ОСОБА_2 розірвала шлюб з ОСОБА_4 23 червня 1993 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії ІІІ-КИ № 354805 виданим 23.06.1993 року, актовий запис № 522 (а.с.63), суд, вважає за можливе встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з 1 січня 2004 року по теперешній час. Що стосується позовних вимог про встановлення факту проживання без шлюбу позивача та відподачки з 1992 року, то вони задоволенню не підлягають у звязку з тим, що чиним законодавством на той період часу не передбачалося встановлення такого факту.

01 листопада 2002 року ОСОБА_1 придбав за договором купівлі-продажу у ОСОБА_5, від імені якої діяв за дорученням ОСОБА_6, кватиру № 100 в будинку № 7 по пров. Енергетичному в м. Дніпропетровську, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 1-3747 (а.с.7). В договорі купівлі-продажу вказано, що продаж квартири здійснено за 4580 грн. (а.с.7).

З 2003 року по теперішній час ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_11 разом мешкають у придбаній спірній квартирі, що не заперечували сторони по справі та підтвердили свідки. Зареєстровані в спірній квартирі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.10).

Відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», який був чиний на момент виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї, є їх спільною сумісною власністю, якщо іншу не встановлено письмовою угодою між ними.

Згідно до вимог п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 16 Закону "Про власність", ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім'ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону "Про власність"); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сім'ї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду").

Факт придбання спірної квартири ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як родиною за сумісні кошти підтвердили свідки, які були опитані в судовому засіданні. Свідки ОСОБА_12, яка знає родину ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхньої дочки, з початку їхніх стосунків у 1992 році, та ОСОБА_13, яка є донькою ОСОБА_2 від першого шлюбу, пояснили, що спірне житло було придбано ОСОБА_1 та ОСОБА_2 як родиною, вони разом робили в спірній квартирі ремонт, вели спільний бюджет, а також вказали, що ОСОБА_2 протягом всього періоду проживання з ОСОБА_1 працювала, а деякий час коли була безробітна, вона отримувала допомогу по безробіттю, а також її допомагала грошима її матір, всі ці кошти ОСОБА_2 витрачала на сімю та на придбання квартири. Факт витрачання грошей ОСОБА_2 на потреби сімї не заперечував в судовому засіданні і сам ОСОБА_1 Крім того, в судовому засіданні був опитаний свідок ОСОБА_14, який є знайомим їхньої родини з 2001 року, пояснив, що спірне житло ОСОБА_1 та ОСОБА_2 купили через його знайомого, а саме пояснив, що в 2002 році до нього звернулася ОСОБА_2 вказавши, що вони з чоловіком та дитиною шукають якусь недорогу квартиру, щоб переїхати з комунальної кімнати, після чого він звів їх з людиною яка продавала недорого спірну квартиру, яку вони і придбали. Також ОСОБА_14 вказав, що працює майстром в ПАТ «Дніпрогаз»і протягом деякого часу вів ділянку по ремонту, де почали проживати ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхня дочка ОСОБА_11, і коли він приходив до них за адресою: АДРЕСА_1, то вони проживали як звичайна сімя. А також в судовому засіданні була опитана в якості свідка ОСОБА_15, яка є сусідкою ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їхньої дочки ОСОБА_11, яка пояснила, що їхня сімя проживає в спірній квартирі з 2003 року, проживали дружно, мирно як звичайна сімя, їхня дочка ОСОБА_11 гарна дівчина та дуже спокійна, але протягом останніх півтора років в їхній сімї між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 почали дуже часто виникати сварки з бійками, через що неодноразово викликалася міліція. Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 в судовому засіданні вказували, що кошти на придбану квартиру, ОСОБА_1 позичав у родича, проте вищевказані свідки та сам ОСОБА_1 не заперечували, що ОСОБА_2 працювала та всі зароблені нею кошти йшли в їхню сімю.

За таких обставин, а також враховуючи спільне проживання сторін з 1993 року, їх спільну діяльність у період купівлі спірної квартири, суд приходить до висновку, що спірне майно-квартира № 100 в будинку № 7 по пров. Енергетичному в м. Дніпропетровську була придбана ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за сумісні кошти і тому відповідачка має право на Ѕ частину спірного будинку відповідно до положень ст. 112 ЦК України (1963 року) та ст. 17 Закону України «Про власність», якы дыяли на час придбання спырноъ квартири.

З урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1, розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, спільне сумісне майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Що стосується позу ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення, то він задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна доводити ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 просив виселити відповідачів та зняти з реєстрації ОСОБА_3 у звязку з тим, що вони постійно порушують спокій в домоволодінні, провокують конфлікти та сварки у звязку з чим їх повинно бути виселено із спірного домоволодіння, але доказів цьому не надав. Крім того, ці твердження ОСОБА_1 спростовуються свідченнями опитаних в судовому засіданні свідків. Проте в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 неодноразово було допущено насилля в сімї, що підтверджується численними повідомленнями начальника Красногвардійського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області та постановами про відмову в порушенні кримінальної справи від 11.03.2011 року, від 05.01.2012 року, від 11.03.2012 року та від 13.04.2012 року (а.с.68-69,71-76).

Тому, з урахуванням вищевказаного, суд вважає за необхідне відмовити ОСОБА_1 в задоволенні його позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слідує стягнути судовий збір в сумі 1208,20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 60, 74 СК України, ст. ст. 368, 372 ЦК України, п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України (в редакції яка діяла станом на момент придбання спірної квартири, а саме 01.11.2002 року), ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215, 256 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Комунальне підприємство «Жилсервіс-1», Державна міграційна служба Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та зняття з реєстрації без надання іншого житлового приміщення - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Державна міграційна служба Красногвардійського РВ ДМУ УВС України в Дніпропетровській області про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання квартири спільним сумісним майном та визнання права власності на 1/2 частину квартири - задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, починаючи з червня 1993 року.

Визнати спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2, квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

Розділити між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, спільне сумісне майно - квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1208,20 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Самсонова