Справа №2/1416/1215/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва, у складі: головуючого - судді Румянцевої Н.О., при секретарі Ляшик С.В., за участю: відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2011року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на частку квартири.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказують на те, що 14.03.2008р. між позивачами та відповідачем був укладений договір дарування, відповідно до якого позивачі подарували відповідачу квартиру АДРЕСА_1.

ОСОБА_2, ОСОБА_3 стверджують, що укладання цього договору викликано тим, що вони є непрацездатними, за станом здоровя потребують догляду. Позивачі вважали, що вони дарують ОСОБА_1 вище вказану квартиру, а відповідач буде довічно їх доглядати, забезпечувати продуктами харчування, здійснювати комунальні платежі. За цих умов позивачі підписали договір дарування від 14.03.2008р., текст якого не читали, оскільки думали, що в ньому передбачено все, про що домовлялися сторони. Проти виявилося, що договір має інший зміст і не передбачає тих прав і обовязків, про які домовлялися сторони перед його підписанням.

У звязку із вищезазначеним ОСОБА_2, ОСОБА_3 просили суд визнати договір дарування від 14.03.2008р. недійсним; поновити за ними право власності на 2/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Від позивача - ОСОБА_2, надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутністю, а також про те, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Позивач - ОСОБА_3, у судове засідання не зявилася, повідомлялася належним чином, причини неявки не повідомила.

Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявилась, в запереченнях до позову, позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи переходить до наступного.

14.03.2008р. між сторонами був укладений договір дарування, за яким ОСОБА_2, ОСОБА_3 передають безоплатно ОСОБА_1 2/3 частки квартири АДРЕСА_1.

Вказані частки квартири належала позивачам на праві приватної спільної часткової власності, по 1/3 частці кожному, на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 14.01.2008р. Адміністрацією Ленінського району виконкому ММР, на підставі розпорядження адміністрації Ленінського району виконкому ММР № 441р від 26.12.2007р., зареєстрованого ММБТІ 14.01.2008р., р. № 11297115, номер запису 17050 в книзі № 94.

У п. 1.4 та 3.1 договору дарування від 14.03.2008р. сторони за договором засвідчили, що укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявлення є вільним, усвідомленим та відповідає їх внутрішній волі, умови договору зрозумілі та відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину та спрямований на реальне настання наслідків, які обумовленні в ньому. Дарувальники стверджують, дарування здійснене ними за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу, насильства, як фізичного, так і морального.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження наміру ОСОБА_2, ОСОБА_3 укласти договір довічного утримання та докази, які б свідчили про досягнення між сторонами згоди з усіх істотних умов такого договору, а також того, що умовою оспорюваного договору була матеріальна допомога та догляд за безпорадними позивачами.

Крім цього, статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона спирається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що за його думкою є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обовязків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Позивачами не надано жодного допустимого та належного доказу в підтвердження фактів викладених у позовні заяві.

Також позивачами було заявлено клопотання про поновлення строку позовної давності.

Представником третьої особи було заявлено клопотання про відмову у задоволенні позову з підстав спливу строку позовної давності.

Відповідно до ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі , є підставою для відмови у позові.

Однак положенням п.11 постанови Пленуму ВСУ №14 від 18.12.2009року про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що вказана норма цивільного законодавства застосовується, крім випадків, коли позов не доведено, що самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на вищевказане, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 необхідно відмовити у звязку з їх недоведеністю.

Керуючись ст. ст. 14, 15, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні цивільного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа Публічне акціонерне товариство «Укрсиббанк» про визнання договору дарування недійсним і поновлення права власності на частку квартири відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання в 10-дневний строк з дня проголошення рішення чи отримання його копії, апеляційної скарги.

Суддя: