Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.,

суддів: Парапана В.Ф.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_2,

та представника апелянта ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2006 року, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, -

в с т а н о в и л а:

16 березня 2006 року позивачка звернулася до суду із позовною заявою до ОСОБА_5, у якій просила визнати недійсним договір купівлі-продажу №2335/Б від 13 липня 1999 року укладений між позивачкою та відповідачем. За зазначеним договором ОСОБА_5 придбав у позивачки житловий будинок №15а по вул. Фрунзе, с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивувала тим, що 13.07.1999 року між нею та ОСОБА_5 на Одеській товарній біржі було укладено договір купівлі-продажу №2335/Б. Згідно договору відповідач придбав у позивачки за 10 794 гривень будинок №15а по вул. Фрунзе, с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області. Позивачка вважає, що зазначений договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним, так як на момент подачі позову ОСОБА_5 не сплатив ОСОБА_2 вартість будинку, а крім того договір не було посвідчено нотаріально, тому він не відповідає вимогам діючого законодавства.

На підставі вищенаведеного, та з правових підстав визначених у позовній заяві позивачка ОСОБА_2 просила суд її позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_5 у судовому засіданні заявлені до нього позовні вимоги визнав та проти їх задоволення не заперечував.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2006 року позов задоволено, суд визнав договір купівлі-продажу №2335/Б жилого будинку, розташованого по вулиці Фрунзе, №15а в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, укладений 13.07.1999 року в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 недійсним, повернуто ОСОБА_2 у первісний статус власника, визнано її власником жилого будинку, розташованого по вул. Фрунзе №15а в с. Випасне, Білгород-Дністровського району Одеської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, та ухвалити нове рішення яким у задоволенні позову відмовити, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим.

У судове засідання не з'явився відповідача по справі ОСОБА_5, але про розгляд справи він сповіщався належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання ним судової повістки. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України його неявка до суду апеляційної інстанції не перешкоджає розглядові справи, та не перешкоджає йому у доступі до суду.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 та пояснення на апеляцію її представника ОСОБА_4 а також заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Матеріалами справи встановлено, що 13.07.1999 року між позивачкою та відповідачем в Білгород-Дністровському представництві Одеської товарної біржі був укладений договір купівлі-продажу №2335/Б жилого будинку розташованого по вулиці Фрунзе, №15а в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області.

При задоволенні позову суд першої інстанції керувався положеннями ст.ст. 202, 209, 655, 657 ЦК України, але з таким висновком місцевого суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що спірні правовідносини виникли у 1999 році, тобто до набрання чинності ЦК України (в ред. 2004 року), а тому при вирішенні спору суд першої інстанції повинен був керуватись нормами ЦК УРСР та Законом України «Про товарну біржу», що діяли на момент укладення договору купівлі-продажу.

Таким чином, підставу нотаріального не оформлення договору купівлі-продажу нерухомого майна для визнання його недійсним, суд першої інстанції не міг застосовувати, так як відповідно до діючого на той час законодавства, це не було обовязковою умовою для визнання дійсним договору-купівлі нерухомого майна.

Також судом першої не були враховані інтереси ОСОБА_3, яка на момент укладення договору купівлі-продажу та ухвалення рішення судом першої інстанції перебувала у шлюбі з відповідачем по справі. Зазначена обставина підтверджується наявними в матеріалах справи свідоцтвом про укладення шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 14 листопада 1987 року та свідоцтвом про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 від 15 жовтня 2009 року.

Відповідно до положень ст. 22 КпШС України, що діяв до 01 січня 2003 року, ОСОБА_7, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Статтею 23 КпШС України, встановлено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що придбання житлового будинку розташованого по вулиці Фрунзе, №15а в с. Випасне Білгород-Дністровського району Одеської області, відбулось під час знаходження ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у шлюбі, а тому зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя.

Таким чином, ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_2 судом першої інстанції були порушені права ОСОБА_3

З огляду на викладене, оскаржуване судове рішення не можна визнати законним і обґрунтованим, а тому судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, судове рішення скасувати, як незаконне і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 за їх безпідставністю.

З урахуванням викладеного, на підставі п.п.1,4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову позивачу в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, ч.1, п.2 ст.307, п.п. 1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27 березня 2006 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: пдпис ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_1

підпис

Копія вірна: суддя М.М. Драгомерецький