У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.

ОСОБА_1,

при секретарі: Сенчук А.О.

за участю: позивачки ОСОБА_2І

та представника відповідачки ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а:

28 жовтня 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за розпискою. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що ОСОБА_5 надала її в присутності ОСОБА_3 для покупки квартири гроші двома частинами на загальну суму у розмірі 55 000 доларів США, про що позивачка надала ОСОБА_5 дві розписки на зазначену суму.

Однак, одразу вона не змогла придбати квартиру, тому в червні 2007 року ОСОБА_5 знищила дві розписки ОСОБА_2 і замість цього ОСОБА_2 та ОСОБА_3 написали дві нові розписки, в яких вказали суми боргу по 27 500 доларів США. В жовтні 2007 року позивачка видала ОСОБА_3 26 000 доларів США, про що відповідачка склала розписку, в якої вказала строк повернення грошей до 30 жовтня 2007 року. На даний момент борг позивачці не повернуто.

Посилаючись на викладені обставини та на ст.ст. 1046,1047,149 ЦК України позивачка ОСОБА_2 просила суд її позов задовольнити.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала та зазначила, що дана розписка була нею написана за тяжких життєвих обставин, коли їй знадобилось 100 доларів США на ліки для дитини. ОСОБА_2 погодилась надати відповідачці у борг кошти лише за умови, що вона напише розписку, у якій зазначить суму позики у розмірі 26 000 доларів США. ОСОБА_3 погодилась та написала таку розписку, але нижче зазначила дійсну суму, яку отримала 100 доларів США. Таким чином, відповідачка вважає дану розписку в частині суми 26 000 доларів США безгрошовою, на підставі чого просить у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 суму боргу у розмірі 207 732,20 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить дане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, а тому воно постановлено з порушенням норм права.

У судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилася відповідачка по справі ОСОБА_7, але про розгляд справи вона сповіщалася належним чином, крім того її інтереси у суді апеляційної інстанції представляє довірена особа. Тому у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України її неявка в суд не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга, задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом першої інстанції встановлено, що 13 жовтня 2007 року між позивачем ОСОБА_2 і відповідачкою ОСОБА_3 був укладений у простій письмовій формі договір позики, за яким позичальниця отримала у борг 26 000 доларів США і зобов'язалася повернути вказану суму до 30 жовтня 2007 року, що підтверджується наявною у справі розпискою.

У встановлений строк відповідачка борг не повернула, тому позивач за захистом порушеного права звернувся до суду з позовом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобовязання за договором позики порушені відповідачкою ОСОБА_3 і права позивача підлягають захисту судом шляхом стягнення з неї на його користь заборгованості за договором позики в розмірі 26 000 доларів США, що за курсом НБУ складає 207 732,20 грн.

Твердження відповідачки ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки суд не врахував, що вона не одержувала у позивача у борг грошові кошти за договором позики, розписку підписала під тиском позивача, не приймаються до уваги за таких підстав.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції перевірив в судовому засіданні надані сторонами докази з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості і у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України дав їм правильну оцінку.

Тому судом першої інстанції з достовірністю встановлено, що між сторонами у справі був укладений договір позики, за яким позичальниця ОСОБА_3 отримала у борг від ОСОБА_2 26 000 доларів США і зобов'язалася повернути вказану суму до 30 жовтня 2007 року, що підтверджується наявною у справі розпискою, справжність якої не оскаржувалась сторонами.

Отже, місцевий суд повно встановив обставини справи, правильно визначився зі спірними правовідносинами та нормами права, що такі регулюють, ухвалив рішення з дотриманням норм процесуального права.

Твердження відповідача в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим, є неспроможними, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції з постановленням нового рішення по справі про відмову в задоволенні позовних вимог немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: під ОСОБА_8

підпис

ОСОБА_9

підпис

ОСОБА_1