АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа №22-ц/491/815/12 Головуючий в 1 інстанції Шум Л.І.
Категорія 52 ( 1 ) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

«20» березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Карнаух В.В., Остапенко В.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

представників відповідача ОСОБА_2 та ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Національні кабельні мережі», 3 особа - ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся із вказаним позовом до суду і позовні вимоги обґрунтував тим, що з 01.06.2010р. він працював у відповідача - ТОВ «Національні кабельні мережі» (надалі Товариство) на посаді керівника Криворізького представництва, а потім на посаді начальника відділу продаж Південного регіону. Засновником та фінансовим директором Товариства є ОСОБА_5, а 3 особа по справі ОСОБА_4 працює директором.

05.07.2011р. йому в усній розмові по телефону запропонували до кінця місця звільнитися з роботи про що він відмовився писати заяву про звільнення.

З 06.07.2011р. по 09.07.2011р. він перебував на лікарняному, а 11.07.2011р. звернувся до керівництва про надання щорічної тарифної відпустки з 12.07.2011р. до 04.08.2011р. на 24 календарних дні.

05 серпня 2011 року по пошті на домашню адресу ним було отримано листа від Товариства із наказом №36/к від 29.07.2011р. про звільнення його з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогули з неповажних причин.

Вважає своє звільнення незаконним, а тому просив суд поновити його на посаді начальника відділу продаж по Південному регіону в ТОВ «Національні кабельні мережі», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 25.07.2011р. по день ухвалення рішення та моральну шкоду в сумі 5тис. грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового по суті позовних вимог з огляду на те, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Так, суд не взяв до уваги надану копію електронної переписки з керівництвом Товариства; не врахував погодження із ОСОБА_5 його тарифної відпустки та те, що ним була покладена резолюція про надання відпустки, хоча сам ОСОБА_5 не мав права на підписання цієї заяви, оскільки також перебував у відпустці, і заяву не передав керівництву.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, наказом №17-К від 02.06.2010р. ОСОБА_1 прийняти на роботу у ТОВ «Національні кабельні мережі» на посаду начальника відділу продаж Південного регіону з 02.06.2010р. (а.с. 46).

З 06 липня 2011 року по 09 липня 2011 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному (а.с. 15).

Наказом №36-К від 29 липня 2011 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин на підставі акту про прогули (а.с. 9), тобто за відсутність на роботі 18.07.2011 року, 19.07.2011 року, 20.07.2011 року, 21.07.2011 року, 22.07.2011р., 25.07.2011р. 26.07.2011р., 27.07.2011р. та 28.07.2011 року.

Судом встановлено, що дійсно з 19.07.2011 року по 28.07.2011р. позивач здійснив прогули, що підтверджується зокрема: Актами про прогули, складеними працівниками ТОВ НКМ, з яких вбачається, що позивач у зазначені дні був відсутній на роботі і в порушення / а. с.49- 57/.

Доказів поважності причин відсутності на роботі у вище зазначені дні позивач суду не надав, як і не надав суду доказів відсутності прогулів з його боку.

Суд першої інстанції вірно встановив обставини справи, перевірив доводи сторін та давши їм належну правову оцінку обґрунтовано, згідно з процесуальним і матеріальним законом, постановив рішення про відмову позивачу у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п.4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Аналогічне положення міститься і в роз'ясненнях п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» який зазначає, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин ( самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Доводи ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що суд під час розгляду справи не врахував надану ним електронну переписку з керівництвом колегія суддів не приймає до уваги, оскільки зазначена переписка не є належним доказом.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Також є безпідставним посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що ним було погоджено з керівництвом його щорічна відпустка, що підтверджується резолюцією на заяві ОСОБА_5

Колегія вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір і відмовляючи в позові достатньо дослідив даний довод позивача і обгрунтовано послався на те, що згідно абз.4 ст. 79 КЗпП України черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом, в той час як відповідно графіку відпусток ТОВ НКМ позивачу встановлено термін відпустки з 29.98.2011р. по 21.09.2011р. (а.с. 77).

Судом першої інстанції також відповідно до положень Інструкції з діловодства на підприємстві відповідача дійшов правильного висновку про те, що напис на заяві про відпустку ОСОБА_1, яка долучена позивачем до матеріалів справи, не є резолюцією і заява ОСОБА_1 про відпустку в ТОВ НКМ не надходила, директором підприємства не розглядалась і жодне рішення по ній не приймалось.

Крім того, посадовою інструкцією заступника директора з економічних питань, яким є ОСОБА_5, вирішення питань щодо надання відпусток не передбачено (а.с. 168).

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивач звільнений з роботи на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України у відповідності з вимогами трудового законодавства, а тому підстав для задоволення його позовних вимог немає.

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Справа розглянута судом у відповідності з вимогами ч.1 ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих суду сторонами.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду, як законне і обгрунтоване залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: