Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 квітня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Криворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 березня 2011року по справі за позовом ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

12 січня 2010року представник ПАТ «Укргазбанк» в особі Одеської філії звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_1, в обґрунтування якого послався на те, що 09липня 2008р. між Банком та ОСОБА_2 був укладений Кредитний договір за №242-08/П-3, згідно якого ОСОБА_2 був наданий кредит на суму 68000 доларів США строком до 08.07.2038р. із сплатою відсотків 13,8% річних на придбання нерухомості. В цей же день між Банком та ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки та між Банком і ОСОБА_1 - договір поруки. У звязку з неналежним виконанням умов договору виникла заборгованість. На підставі наведеного представник позивача просив суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку суму боргу в розмірі 74834,87 доларів США та 12987грн.86коп., що складається з: залишку по кредиту 65166,65 доларів США, простроченої заборгованості по кредиту 2072,65 доларів США, простроченої заборгованості по процентам 7595,57 доларів США, пені за прострочення сплати кредиту 3001грн.34коп., пені за прострочення сплати процентів 9986грн.52коп. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором представник позивача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути з відповідачів судові витрати (а.с.3-8).

Справа розглянута у заочному порядку.

Заочним рішенням суду від 09.03.2011р. позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» задоволено частково (а.с.62,63-64).

Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 74834,87 доларів США та 12987грн.86коп., судовий збір в сумі 1700грн. та витрати на ІТЗ розгляду справи в сумі 120грн.

Ухвалою суду від 22 серпня 2011р. заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення (а.с.85).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування заочного рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову у задоволені позову у повному обсязі, при цьому посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с.90-94).

В судовому засіданні апеляційної інстанції справа розглянута у відсутності відповідача ОСОБА_2, яка була сповіщена про слухання справи належним чином за останнім місцем проживання.

Колегія суддів, заслухав суддю доповідача, представників апелянта ОСОБА_1 і Банку, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення, з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі допустили порушення умов договору і свої зобовязання за договором не виконують, що призвело до утворення заборгованості як по кредиту, так і по відсотках та призвело до утворення пені.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно кредитного договору за № 242-08/П-3 від 09 липня 2008року ОСОБА_2 отримала від ВАТ АБ „Укргазбанк", яке в наступному було перейменовано в публічне акціонерне товариство акціонерний банк „Укргазбанк", кредит в розмірі 68000доларів США строком до 08липня 2038року для придбання квартири АДРЕСА_1 із сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 13,8% річних. Отримання коштів ОСОБА_2 не заперечується.

Пунктом 3.2.6. Кредитного договору встановлено, що у випадку порушення позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти та неустойку (а.с.13-16).

09 липня 2008р. між ВAT АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, згідно якого даний договір забезпечує всі вимоги Банку, які випливають з кредитного договору №242-08/п-3 від 09 липня 2008р. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_2 (а.с.17-19).

На забезпечення виконання даного кредитного договору 09 липня 2008р. між Банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 прийняла на себе зобов'язання відповідати як поручитель по кредитним зобов'язанням ОСОБА_2 (а.с.20). Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Судом першої інстанції було встановлено, що з боку ОСОБА_2 умови кредитного договору належним чином виконані не були, внаслідок чого перед банком за договором кредитування, станом на 09 листопада 2009р. виникла заборгованість в розмірі 74834,87 доларів США та 12987грн.86коп., у тому числі: сума непогашеного кредиту в розмірі 65166,65 дол. США; прострочена заборгованість по кредиту - 2072,65 дол. США; заборгованість за простроченими відсотками - 7595,57 дол. США; пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків - 12987грн.86коп.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв, ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до вимог ст.525 ЦПК України одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Частиною І статті 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч.3 цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Частино 2 ст.533 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до частини І ст.589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, приймаючи до уваги недопустимість односторонньої відмови від виконання договірного зобов'язання, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що позов є обґрунтованими та підлягає задоволенню в повному обсязі, шляхом стягнення з відповідачів в солідарному порядку заборгованості за кредитним договором.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідачі не надали суду першої інстанції та апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх заперечень.

Доводи апелянта відносно того, що суд першої інстанції не перевірив чи мав право Банк надавати кредит в іноземній валюті є необґрунтованими.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Згідно ч.3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. Пункт 1.3. Положення про валютний контроль, затвердженого постановою Правління НБУ № 49 від 08.02.2000р., визначає, що використання іноземної валюти як засобу платежу - це розрахунок за продукцію, роботи, послуги, об'єкти права інтелектуальної власності та інші майнові права.

Як визначає стаття 1054 ЦК України, за кредитним договором Банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, виконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором в частині повернення суми кредиту та сплати процентів у іноземній валюті не є використанням іноземної валюти як засобу платежу, відповідно, дія статей 192 та 533 Цивільного кодексу України на дані правовідносини банку та позичальника не розповсюджується.

Правомірність укладення кредитної угоди в іноземній валюті за наявності банківської ліцензії та письмового дозволу НБУ вбачається з наступного.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі - Декрет КМУ). Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 цього ж Декрету.

Пунктом 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921) встановлено, що за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

*неторговельні операції з валютними цінностями;

*операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

*ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

*залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

*залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

*інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту "в" п. 4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то необхідно зазначити, що на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004р. № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

До того ж, як визначає Верховний Суд України в узагальненнях судової практики розгляду цивільних справ, які виникають з кредитних правовідносин (2009-2010p.p.) від 07.10.2010р., при розгляді спорів про визнання недійсними договорів про надання кредиту в іноземній валюті судам слід враховувати, що у випадку наявності у банку відповідної генеральної ліцензії та письмового дозволу Національного банку України, здійснення кредитних операцій у валюті не суперечить вимогам чинного законодавства України.

Дані умови відображаються зі статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», якою встановлено, що кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Слід зазначити, що ПАТ АБ «Укргазбанк» має всі необхідні ліцензії для здійснення валютних операцій відповідно до вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», що вбачається з аркушів справи 106,107,108. Тому ПАТ АБ «Укргазбанк» має достатні правові підстави для укладення кредитних угод в іноземній валюті з фізичними та юридичними особами.

Судова колегія вважає, що доводи апелянта про необґрунтованість стягнення з відповідачів заборгованості по кредиту у іноземній валюті, а саме в доларах США, підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Суд першої інстанції в порушені вищевказаних вимог закону стягнув з відповідачів заборгованість за кредитним договором іноземний валюті. Тому стягнення боргу необхідно проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долару США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

З наданого представником Банку суду апеляційної інстанції розрахунку вбачається, що у відповідачів виникла заборгованість перед банком за договором кредитування, станом на 20 квітня 2012року в розмірі 74834,87 доларів США та 12987грн.86коп., у тому числі: сума непогашеного кредиту в розмірі 65166,65 доларів США, що складає 520401грн.32коп.; прострочена заборгованість по кредиту і заборгованість за простроченими відсотками 9668,22дол. США, що складає 77207грн.50коп., а усього 597608грн.82коп., і пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків в сумі 12987грн.86коп. (а.с.147-149).

Доводи апелянта, що кредитний договір є недійсним з підстав зазначених в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки відповідачами такий позов не заявлявся та кредитний договорів у встановленому порядку не був визнаний недійсним.

Посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, оскільки судом розглянуто справу в заочному порядку у відповідності до вимог ЦПК України. Зазначений позов поступив до суду 12 січня 2010року, провадження по справі відкрито 22 січня 2010року. Справа неодноразово призначалась до слухання, про що всі сторони належним чином були повідомлені. Заяви від відповідачів про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходили. Тому на підставі ст.224 ЦПК України суд обґрунтовано розглянув справу у заочному порядку і 09 березня 2011року постановив заочне рішення суду.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09 березня 2011року скасувати, ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 597608грн.82коп. і пеню в сумі 12992грн.07коп.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Одеської філії АБ «Укргазбанк» судовій збір в сумі 1700грн., витрати на інформаційне-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюри

ОСОБА_4