Справа № 22-ц-1665/12 Головуючий у 1 інстанції: Пилипюк Г.М.
Провадження № 22-ц/1390/1665/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Зубань У.З.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного авіапідприємства Львівські авіалініїна рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного авіапідприємства Львівські авіалініїпро стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення компенсації і втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів виплати та середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року позов задоволено.

Стягнуто із Державного авіапідприємства Львівські авіалініїмісцезнаходження якого: м. Львів, вул. Любінська, 168 на користь ОСОБА_2 середній заробіток за весь час затримки в розмірі 31989 грн. 93 коп., 3794 грн. 83 коп. заборгованості по відрядженню та заробітній платі.

Стягнуто з Державного авіапідприємства Львівські авіалініїна користь держави судовий збір в розмірі 51 грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Рішення суду оскаржило Державне авіапідприємство Львівські авіалінії.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального права. Вважають, що невиплата позивачу виплат по службових відрядженнях відбулася з обактивних причин, які не залежали від ДАП Львівські авіалінії, оскільки виконавчою службою постійно блокуються рахунки підприємства, що унеможливлює вчасну виплату заробітної плати та інших виплат. Внаслідок накладення арешту на рахунки авіапідприємство не мало змоги здійснювати жодних розрахунків, в тому числі виплатити позивачу виплат по службових відрядженнях. З приводу цього вони неодноразово зверталися з листами у Міністерство транспорту, облдержадміністрацію, Головне управління юстиції з проханням посприяти в розблокуванні рахунків. Крім того, зазначає, що позивачем поданий невірний розрахунок середнього заробітку.

Просить рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в позові.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Судом встановлено, що позивачка перебувала з відповідачем у трудових відносинах та працювала на посаді бортпровідника з 18.09.2008 року по 24.01.2011 року. Згідно наказу № 21/к від 24.01.2011 року була звільнена з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з скороченням чисельності працівників та оптимізацією кадрового складу ДАП Львівські авіалінії.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплати всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільнення працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно п. 20 Постанови Пленуму ВСУ "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

На підставі п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМ України від 08.02.1995р. № 100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Відповідно до п. 8 цього ж порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів (годин).

Задовольняючи позов, районний суд виходив з такого.

Заборгованість підприємства перед позивачкою з виплати заробітної плати становила 12582 грн. 79 коп. та заборгованість по відрядженню 3 669 грн., що стверджується довідками, виданими підприємством.

Середній заробіток позивачки, згідно довідки, виданої підприємством 10.02.2011 року, за листопад-грудень (місяці, які беруться до уваги при обчисленні середнього заробітку) становить 3 387 грн. 17 коп., у зв'язку з чим, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку становить 31 989 грн. 93 коп.

Також підлягає до стягнення заборгованість по службових відрядженнях в сумі 3 669 грн. та 125 грн. 83 коп. заборгованості по заробітній платі.

При цьому, районний суд критично оцінив покликання представника відповідача на те, що підприємство не оплачувало заборгованості по заробітній платі у зв'язку із накладенням арештів на рахунки підприємства, оскільки, представником відповідача в судове засідання було представлено лише дві постанови державної виконавчої служби про арешт коштів боржника, зокрема від 22.11.2010 року та від 25.06.2011 року, однак не представлено інформації про всі рахунки у банках даного підприємства та накладення на них арешту. Разом з тим в судовому засіданні представник відповідача підтвердив, що у підприємства була відкрита велика кількість рахунків у різних банках, а також додав, що після того, як накладався арешт на певний рахунок, підприємством могло бути відкрито інший рахунок.

Окрім цього, як вбачається з листа з Міністерства транспорту та зв'язку України від 09.02.2011 року, на підприємстві Територіальною державною інспекцією праці у Львівській області було проведено перевірку, за результатами якої було встановлено порушення вимог ч. 3 ст. 15 Закону України Про оплату праців частині невикористання в першочерговому порядку коштів на оплату праці.

Наведене обєктивно стверджується зібраними та оціненими судом доказами, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та рішенні.

Оцінюючи зібрані по справі докази, районний суд дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й обєктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозвязку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення районного суду.

Будь-яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, відповідачем не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Державного авіапідприємства Львівські авіалінії- відхилити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 31 жовтня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_4