АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий в суді 1 інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Вейтас І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2012 року колегія судців судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі :

Головуючого: Цуканової І.В.

Суддів: Радченка С.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Лукашевич Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 червня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про визнання права власності на нерухоме майно,-

встановила:

В квітні 2012 року ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відповідачів, з вимогою про визнання права власності на 1/3 частину будинку, що знаходиться в с.Станіслав по провул.Вишневому, 5 Білозерського району Херсонської області та 1/3 частину земельної ділянки, на якій розташована вказаний будинок, мотивуючи свої вимоги тим, що він спільно з відповідачами придбав спірний будинок за 29315,00 грн., особисто сплативши продавцю 1/3 частини його вартості.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 12 червня 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу не надходили.

Апелянт до суду не з'явився з невідомих суду причин, про причини неявки не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подав, про розгляд справи був повідомлені належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення судової повістки. За таких обставин, колегія суддів, вважає за можливе розглянути справу за відсутності апелянта на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просив апеляційну скаргу відхилити, мотивуючи це тим, що рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03.02.2012 року спірний будинок та земельну ділянку, прилеглу до домобудівні визнано спільною сумісною власністю відповідачів та поділено між ними в натурі.

Заслухавши доповідача, представника відповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.ЗОЗ ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання права власності на 1/3 частину нерухомого майна, суд виходив з того, що 10000 грн. на купівлю будинку були надані позивачем його дочці ОСОБА_5 та її чоловіку ОСОБА_4 в якості допомоги, а тому з передачею цих коштів відповідачам у нього не виникло право власності на будинок, який придбав ОСОБА_4 згідно договору купівлі-продажу від 30.10.2003 року,

Справа №22п/2190/2642/12 Категорія: 5

та на земельну ділянку, на якій розташований спірний будинок. Такий висновок суду є правильним, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 з 31.09.2002 по 23.03.2010 року перебували у зареєстровану шлюбі (а.с.35).

30.10.2003 року ОСОБА_4 згідно нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу купив будинок, що знаходиться в с.Станіслав Білозерського району Херсонської області по провулку Вишневому, 5 (а.с.4,8).

Вказаний договір купівлі-продажу ніким не оспорений.

Рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03.02.2012 року спірний будинок та земельну ділянку, прилеглу до домобудівлі було поділено в натурі між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в рівних частинах кожному як спільну сумісну власність подружжя та відповідно визнано за ними право власності на вказане майно (а.с.35).

Таким чином, рішенням Білозерського районного суду Херсонської області від 03.02.2012 року, яке набрало законної сили, встановлено, що спірний будинок був спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Відповідно до розяснень, даних в п.4 Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року, з послідуючими змінами, «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» особи, що брали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку), якщо допомогу забудовнику (покупцю) вони надавали не безоплатно.

Позивач в своєму позові не посилається на наявність угоди про створення спільної сумісної власності.

Крім того, за загальним правилом дії законів у часі, посилання позивача на положення ст. 368 ЦК України є безпідставним, оскільки дана норми закону не має зворотної сили (діє з 1 січня 2004 року), та на правовідносини, що виникли між сторонами, не поширюються.

Зважаючи на наведені обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки рішення суду постановлено правильно у відповідності до вимог норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих доказів, досліджених в судовому засіданні.

Перевірені колегією доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновків суду і не містять посилання на нові факти або засоби доказування, які мають значення для справи.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду колегія суддів не

вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, п.1 ч.І ст.307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Білозерського районного суду Херсонської області від 12 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий

Судді