Справа № 22-ц-1147/12 Головуючий у 1 інстанції: Бородійчук О.І.
Категорія: 44 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі :

головуючого Павлишина О.Ф.,

суддів Берези В.І., Федоришина А.В.,

при секретарі Кубішин І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2011 року та рішення цього ж суду від 28 жовтня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації та позовом третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири №3 на площі Ринок, 10-15 в м.Броди,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на квартиру №3, що в будинку №10-15 на площі Ринок в м.Броди Львівської області. Заборонено вчиняти будь-які дії відносно цієї квартири.

Оскаржуваним рішенням суду відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про визнання такою, що втратила право на користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та зняття її з реєстрації.

Позов ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів дарування та купівлі-продажу квартири №3 на площі Ринок, 10-15 в м.Броди задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири №3 в будинку №10-15 на площі Ринок в м.Броди Львівської області, укладений ОСОБА_7 та ОСОБА_4 2 липня 2008 року і посвідчений нотаріусом Бродівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8

Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири №3 в будинку№10-15 на площі Ринок в м.Броди Львівської області, укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_2 27 серпня 2008 року і посвідчений приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9

Ухвалу та рішення суду оскаржив представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі на ухвалу суду апелянт стверджує про незаконність такої. Посилається на те, що на час постановлення ухвали позивач по справі ОСОБА_7 був покійним, а тому представництво його інтересів ОСОБА_10 є незаконним. На думку апелянта, суд вийшов за межі свої повноважень, задовольняючи заяву особи, яка не є стороною судового процесу. Крім цього, стверджує, що його довіритель ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_4 не були належним чином повідомлені про розгляд заяви про забезпечення позову. Вважає помилковим та необгрунтованим твердження суду, що в подальшому неможливим буде виконання рішення суду, оскільки протягом трьох років розгляду справи ОСОБА_2 не вчиняв жодної дії щодо відчуження спірної квартири. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_10 про забезпечення позову.

В апеляційній скарзі на рішення суду апелянт стверджує про порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ОСОБА_7 жодного разу не був присутній в судових засіданнях та жодних пояснень щодо незаконності укладення договору дарування квартири не надавав. Вважає, що оскільки 26.08.2010 року ОСОБА_7 помер, то з дня смерті припиняються повноваження його представника ОСОБА_10 Посилається на те, що від жодних осіб не надходила заява про залучення правонаступниками ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_7, дане питання під час судового розгляду на обговорення не ставилося. Зазначає, що факт непроживання ОСОБА_4 з кінця 2009 року і по даний час в спірній квартирі підтверджується довідками та актом ОСББ Берегиня, а також представником ОСОБА_10 Посилається на пояснення державного нотаріуса ОСОБА_8, який стверджував, що покійний ОСОБА_7 при укладенні договору дарування усвідомлював, що укладає договір дарування, а не будь-який інший договір. Крім цього, вказує також на пояснення приватного нотаріуса ОСОБА_9, який стверджував, що жодних порушень при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири допущено не було. Не погоджується з твердженням суду, що договір дарування укладений під впливом помилки, оскільки таке не доведено жодними доказами. Також наголошує на тому, що правовою підставою визнання договору дарування квартири недійсним в позовній заяві зазначено обман зі сторони дочки згідно зі ст. 230 ЦК України, однак суд визнав такий недійсним як вчинений під впливом помилки згідно з ст.229 ЦК України. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити, а в позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 відмовити .

Сторони у справі в судове засідання не з'явилися, а тому розгляд справи слід проводити за відсутності осіб, які беруть участь в розгляді справи, та відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без здійснення фіксування судового засідання з допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги слід відхилити в зв"язку з наступним.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.312 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Положеннями ст.151 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь в справі, може вжити заходів до забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Приймаючи рішення про забезпечення позову за заявою представника ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ОСОБА_10, суд обгрунтовано виходив з наявності підстав для забезпечення позову, оскільки право власності на квартиру оспорюється ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Висновок суду щодо виду забезпечення позову відповідає положенням ст.152 ЦПК України.

Не може прийматись до уваги посилання апеляційної скарги на відсутність підстав для забезпечення позову, оскільки невжиття таких заходів могло в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги не свідчать про порушення судом норм матеріального і процесуального права, про неправильність висновків суду, такі не грунтуються на матеріалах справи та спростовуються дослідженими доказами.

А відтак, оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів вважає, що відсутні підстави для скасування ухвали.

Також судом встановлені наступні обставини.

2 липня 2008 року ОСОБА_7 та ОСОБА_4 уклали договір дарування квартири, посвідчений нотаріусом Бродівської державної нотаріальної контори ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі за №2523. (а.с.100)

Згідно з даним договором ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 прийняла в дар квартиру №3 в будинку№10-15, що знаходиться на площі Ринок в м.Броди Львівської області.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації станом на 09.07.2008 року власником квартири №3 на площі Ринок, 10-15 в м.Броди зареєстрована ОСОБА_4 (а.с.102).

27 серпня 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 уклали договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Бродівського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №4340. (а.с.5)

Згідно з договором ОСОБА_4 передала у власність, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру №3 в будинку №10-15, що знаходиться на площі Ринок в м.Броди Львівської області.

Умовами договору передбачено, що продавець зобовязується звільнити квартиру від належних йому речей та знятися з реєстрації в даній квартирі із членами своєї сімї до 27 серпня 2008 року, а продавець дав згоду на проживання продавця до вказаного терміну.

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Золочівського міжрайонного бюро технічної інвентаризації власником квартири №3 на площі Ринок, 10-15 в м.Броди зареєстрований ОСОБА_2 (а.с.9).

Рішенням місцевого суду Бродівського району Львівської області від 30 серпня 2002 року ОСОБА_11 визнано безвісно відсутньою.

З довідки ОСББ Берегинявід 18.05.2011 року вбачається, що ОСОБА_4 з реєстрації за адресою спірної квартири не знялася. (а.с.107)

Згідно з актом від 26.05.2011 року, складеним ОСББ „Берегиня ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає. (а.с.117-118).

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 та задовольняючи позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_7, укладаючи договір дарування, мав на меті отримання постійної матеріальної та фізичної допомоги, підтримки, догляду від дочки - ОСОБА_4 та його волевиявлення спрямовалось на укладення договору довічного утримання і саме за таких умов була відчужена спірна квартира, а відтак дійшов до правильного висновку про визнання недійсним договору дарування та договору купівлі-продажу спірної квартири.

Суд вірно встановив обставини справи, що мають значення для справи , належним чином перевірив їх доказами, які оцінив в порядку ст.212 ЦПК України, правильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Виходячи зі змісту ст.ст.203, 717 ЦК договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Колегія суддів вважає, що підписання ОСОБА_7 договору дарування, зокрема і його положень щодо розуміння значення і умов цього правочину та його правових наслідків, не є беззаперечним доказом дійсного розуміння ним значення і сприйняття умов цього правочину, оскільки поясненнями ОСОБА_7, дослідженими судом іншими доказами доведено, що його волевиявлення не було направлене на позбавлення себе свого єдиного житла за відсутності правових підстав отримувати матеріальну та фізичну допомогу від ОСОБА_4

Відповідно до ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Правочин вчинений особою під впливом помилки щодо обставин, які є істотними, є недійсним, оскільки внутрішня воля учасника правочину не відповідає загальним підставам дійсності правочинів, зокрема ч.3 ст. 215 ЦК України.

Колегія суддів вважає, що внутрішня воля ОСОБА_7, як учасника правочину не відповідала її зовнішньому прояву - волевиявленню, що сформулювалось під впливом помилки,тому правочин вірно визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Оскільки договір дарування є безоплатним договором, обдарованим повертається дарувальнику майно, отримане за договором дарування.

Так як рішення є законним та обгрунтованим, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, п.1 ч.2 ст.307, ст.ст.313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Бродівського районного суду Львівської області від 24 жовтня 2011 року та рішення Бродівського районного суду Львівської області від 28 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою суду апеляційної інстанції.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

З оригіналом згідно:

Суддя Павлишин О.Ф.