Справа № 2-271/11р. Головуючий суддя І інстанції Босняк
Провадження № 22-ц/2090/642/2012 Суддя доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія- договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - ОСОБА_1

-ОСОБА_2 при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів,-

встановила:

У жовтні 2010 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача грошові кошти у сумі 99001,80 грн. та судові витрати.

В обґрунтування позову посилався на те, що 30 червня 2010 року між ним та ФОП ОСОБА_3 був укладений договір поставки № 14/10-01. Ціну, кількість, асортимент та загальну вартість товару ( будівельних матеріалів ) сторони погодили у специфікаціях до договору № 1,2 від 30 червня 2010 року. Зазначає, що здійснив оплату готівковими коштами у розмірі 198288, на що відповідач видав йому товарний чек б/н від 01 липня 2010 року за власним підписом та печаткою ФОП.

Надалі відповідач поставив йому товар окремими партіями за усними заявками на суму 99286,2 грн., що підтверджується видатковими накладними, а у подальшому всі його усні заявки щодо поставки залишку товару не приймав, посилаючись на відсутність товару, у зв'язку з чим 29 вересня 2010 року він звернувся до відповідача з письмовою заявкою, однак і на цей раз відповідач відмовився прийняти заявку, мотивуючи відсутністю товару.

Після відмови у прийнятті заяви він звернувся до відповідача з письмовою вимогою щодо повернення залишку сплачених грошових коштів у розмірі 99001,80 грн., проте відповідач відмовився її прийняти. Факт відмови відповідача від прийняття вказаних документів підтверджується актом від 29 вересня 2010 року, складеним у присутності свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Добровільно повертати грошові кошти відповідач відмовляється та взагалі уникає будь-яких стосунків з позивачем.

Рішенням Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року позов задоволено. Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4: грошові кошти у розмірі 99001,80 грн.; судові витрати по сплаті держмита у розмірі 991,00 грн. та витрати на інформаційно - технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120,00 грн.; і витрати на правову допомогу у розмірі 4900,00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вказане рішення скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з'ясовані обставини справи, які мають суттєве значення.

Зазначає, що виконав всі вимоги по договору, поставив позивачу весь будівельний матеріал, обумовлений умовами договору та немає матеріальних зобов'язань перед позивачем, підтвердженням чого є товарний чек. Гроші на суму 198288 грн. він не отримував і нікого не уповноважував від свого імені приймати від позивача гроші. Вказує, що у позивача не було жодного доказу на підтвердження факту неотримання товару. Товарний чек, на який посилається позивач, не має інформації про отримання ним коштів, а тільки засвідчує передачу права власності на товар, тому він не є доказом сплати коштів.

Крім того видаткові накладні виписувались позивачу за його вимогою для підтвердження отримання ним товару в межах договору та містять у собі номенклатуру, яка не співпадає зі специфікацією, тобто товар, зазначений у товарному чеку та товар, отриманий по накладним, - це різний товар. Підозрює, що позивач навмисно не показує всіх документів з метою набуття за його рахунок коштів, яких він від нього не отримував, а твердження щодо недопоставки товару є надуманими.

Також вказує, що письмова вимога позивача про повернення коштів, акт про відмову в прийнятті письмової вимоги від 29 вересня 2010 року не відповідають дійсності. Пояснення свідка ОСОБА_5 про те, що за адресою вул.Чернишевського, 29 позивачем відповідачу надана вимога повернути гроші, - це вигадка та ведення в оману суд, оскільки в цей час за вказаною адресою його не було.

Крім того, судом ухвалено рішення без допиту свідка ОСОБА_6, на допиті якого він наполягав. При цьому судом не з'ясовано чи був свідок належним чином повідомлений про явку до суду.

Також вказує на невірне зазначення його прізвища, та не надання позивачем жодного доказу витрат на правову допомогу, що на його думку свідчить про заінтересованість суду та безпідставне задоволення вимог позивача і в частині стягнення з нього витрат на правову допомогу.

Заслухавши доповідь судді; пояснення відповідача і представника позивача; перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 у повному обсязі суд першої інстанції виходив з їх доведеності та послався при цьому на ч.1. ст.1212, 177 ЦК України, ст..ст.ч.1 ст.56, ч.3 ст.79, ст..ст.84, 88 ЦУПК України.

Проте судова колегія не може погодитись з рішенням суду у повному обсязі, виходячи з наступного.

Згідно ст. 213 ЦК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судовим розглядом встановлено, що 30 червня 2010 року між позивачем та фізичною особою підприємцем (далі ФОП) ОСОБА_3 був укладений договір № 14/10-01 поставки будівельних матеріалів,, ціну , кількість , асортимент та загальну вартість яких сторони погодили у специфікаціях, які є невід»ємною частиною договору ( а.с.14,15,16).

Позивач здійснив відповідачу оплату готівкою всієї вартості будівельних матеріалів, що підтверджується товарним чеком, виписаним останнім (а.с.17)

Відповідно до видаткових накладних №№ 070601 і 070602 від 06 липня 2010 року , №№ 072001 , 072002 від 20 липня 2010 року, 072201, 072202 від 22 липня 2010 року відповідач поставив позивачу товар окремими партіями на загальну суму 99286,20 грн.

В подальшому позивач звертався до відповідача з вимогою поставити товар або повернути грошові кошти в розмірі 99001,80 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідач всупереч вимогам ч.З ст..10, ст. 60 ЦПК України не спростував зазначених позивачем обставин, і не надав належних та допустимих доказів виконання зобов»язань за договором поставки у повному обсязі.

Під час розгляду справи судом першої інстанції ОСОБА_3 спочатку заперечував виписку товарного чеку, потім пояснив, що печатка на цьому чекові його, але підпис йому не належить. Згодом визнав виписку чеку, але вказав, що не пам»ятає чи отримував готівкою кошти в сумі 198288,00 грн. та послався на те, що весь товар поставив, але не знає скільки грошових коштів отримав за це.

У відповідності з приписами ст..215 ЦПК України суд першої інстанції зазначив в рішенні мотиви, з яких наведені пояснення відповідача не прийняті до уваги.

Статтею 177 ЦК України визначено, що гроші є одним з видів об»єктів цивільних прав.

Згідно ч.І ст.1212 цього Кодексу особа, яка набула майно або зберігла його у себе за рахунок іншої особи ( потерпілого) без достатньої правової підстави ( безпідставно набуте майно), зобов»язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов»язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За таких обставин суд першої інстанції правомірно виходив з того, що ОСОБА_3 набув за рахунок позивача та безпідставно утримує 99001,80 грн. і стягнув з нього на користь ОСОБА_4 вказану суму, судовий збір і витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги відповідача не свідчать про те, що рішення суду першої інстанції в цій частині постановлено з порушеннями норм матеріального і процесуального права, тому підстави для його скасування з мотивів, наведених в апеляційні скарзі, відсутні.

Проте, стягуючи з відповідача на користь позивача 4900,00 гри. витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що такі витрати понесені позивачем; правова допомога надавалась йому відповідно до договору фахівцем в галузі права та узгодженою між сторонами договору фізичною особою і загальний час, витрачений на надання такої допомоги становить 14

годин, які підлягають оплаті в розмірі 350 грн. за одну годину, що визначено договором і не суперечить вимогам Постанови КМУ від 27.04.2006 року за № 590 « Про граничні розміри компенсації витрат, пов»язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ і порядок їх компенсації за рахунок держави».

Судова колегія вважає, що висновки суду в цій частині не ґрунтуються на законі і суперечать матеріалам справи, з яких вбачається наступне.

11 жовтня 2010 року між ОСОБА_4 був укладений договір про юридичне обслуговування, з ОСОБА_7, який у 2000 році закінчив Університет внутрішніх справ, отримав повну вищу освіту за спеціальністю «Правознавство», здобув кваліфікацію юриста, є фізичною особою-підприємцем, до виду діяльності якого відносяться також юридичні послуги,(а.с.55-10,74).

Відповідно до приписів ст..ст.84,88 ЦПК України судові витрати на правову допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов»язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права під час вирішення цивільної справи.

Проте, будь-яких доказів оплати позивачем витрат на правову допомогу матеріали справи не містять і його представник в суді апеляційної інстанції пояснив, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 були узгоджені питання вартості правової допомоги, але оплату позивач не здійснював і в суді першої інстанції просив стягнути з відповідача вартість фактично наданої допомоги.

Журнали судових засідань та інші матеріали справи свідчать про те, що в суді першої інстанції . інтереси ОСОБА_4 представляв ОСОБА_8, повноваження якого оформлені нотаріально посвідченою довіреністю від 12.10.2010 року. Даних про те, що вказана особа є фахівцем в галузі права матеріали справи не містять.

Наведене свідчить, що рішення суду першої інстанції про стягнення з відповідача на користь позивача 4900,00 грн. витрат на правову допомогу всупереч вимогам ст..ст.213,214, ч.І ст.88 ЦПК України , постановлено з порушеннями норм процесуального права, тому відповідно до п.4 ч.І ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ОСОБА_4 у стягненні на його користь з відповідача витрат на правову допомогу.

Керуючись ст.ст. 303,304, п.З ч.І ст.307, ст..ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова колегія, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовольнити частково.

Рішення Первомайського міськрайонного суду Харківської області від 07 грудня 2011 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 4900,00 грн. витрат на правову допомогу і відмовити ОСОБА_4 у стягненні вказаних витрат.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя- Судді колегії-