КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 1414/4014/2012
Провадження № 2/1414/2069/2012 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

31.10.2012 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю представника позивача- Краснобаєва В.С.,

представника відповідача- Наріжної К.С.,

третьої особи- Сірякової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_4, про визнання договору іпотеки недійсним, зняття заборони на відчуження та виключення запису з державного реєстру іпотек,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2010р. ОСОБА_2 звернулася до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом про визнання недійсним іпотечного договору, зняття заборони на відчуження та виключення запису з державного реєстру іпотек.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказувала, що 22 червня 2007 року між чоловіком ОСОБА_3 та ПАТ „Фінанси та Кредит в особі Миколаївської філії, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний номер .№2037 та накладена заборона на відчуження зазначеного у цьому договорі житлового будинку, що належить ОСОБА_3, реєстровий №1062.

Відповідно до вказаного договору відповідач по справі ОСОБА_3 виступив майновим поручителем ОСОБА_5 з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Осіріс за договором про відновлювальну кредитну лінію №51-06/07 від 21.06.2007р.. укладеного між ТОВ „Торговий дім „Осіріс та банком на суму 850 000 гривень. Предметом іпотеки стало нерухоме майно- двоповерховий будинок, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул. Чубинського, №8, загальною площею 273,70 кв.м, житловою площею 111,20 кв.м. Вказане нерухоме майно належить відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору дарування №603, який посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського гнотаріального округу ОСОБА_6 18.03.2003 р.

Оскільки договір іпотеки на вказаний будинок, що перебуває у спільній сумісній власністю подружжя, був укладений без її згоди як дружини, позивач просила визнати його недійсним, зняти заборону на відчуження вказаного будинку та виключити запис з Державного реєстру іпотек щодо цього будинку.

Посилаючись на наведене, просила позов задовольнити.

06.10.2011р. ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області справа передана до Корабельного районного суду м.Миколаєва для розгляду по підсудності, а 26.10.2011 р. отримана судом. (а.с.175-176). Дана ухвала була оскаржена два рази і справа була направлена до Миколаївського апеляційного суду, остаточно повернулася до розгляду 31.07.2012р..

В судове засідання позивачка не зявилася, направила для участі у справі свого представника, який підтримав позовні вимоги та просив позов задовольнити, вважає що в будинок, який є предметом іпотеки, були вкладені грошові кошти їхньої сімї, а отже збільшена його вартість, тому їй належить певна частка у власності на вказаний будинок.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, був повідомлений належним чином, про що свідчить наявне у справі поштове повідомлення, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи в його відсутність не надав.

Представник відповідача : ПАТ „Банк „Фінанси та Кредит позовні вимоги не визнав, вважає, що іпотечний договір укладений відповідно до законодавства, а зазначений позов поданий для того, щоб затягувати розгляд справи по цивільній справі за позовом банку до її чоловіка ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості. Просив в задоволенні позову відмовити.

Третя особа: приватний нотаріус ОСОБА_4 позовні вимоги вважає безпідставними, оскільки спірний будинок, який виступає предметом іпотеки, належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору дарування, отже є його особистою власністю і при укладанні такого іпотечного договору згода дружини не потрібна, а тому просила відмовити в задоволені позову.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 22 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ТОВ „Фінанси та Кредит, правонаступником якого є ПАТ„Фінанси та Кредит, в особі Миколаївської філії, був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний .№2037 та накладена заборона на відчуження зазначеного у цьому договорі житлового будинку, що належить ОСОБА_3, реєстраційний № 1062 і відповідно до вказаного договору відповідач по справі ОСОБА_3 виступив майновим поручителем товариства з обмеженою відповідальністю „Торговий дім „Осіріс за договором про відновлювальну кредитну лінію № 51-06/07 від 21.06.2007р., укладеного між ТОВ „Торговий дім „Осіріс та банком на суму 850 000 гривень. Предметом іпотеки стало нерухоме майно: двоповерховий будинок, який розташований за адресою: м. Миколаїв, вул.Чубинського,8, загальною площею 273,70 кв.м, житловою площею 111,20 кв.м. Вартість предмета іпотеки встановлена в розмірі 865 060,8 гривень.

Цього ж дня нотаріусом накладено заборону на відчуження зазначеного в іпотечному договорі житлового будинку та внесено в реєстр заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Відповідно до положень ч.1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу, і зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

За змістом ст.ст. 572, 575 ЦК України іпотека є видом забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Згідно зі ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу (іпотеку) лише за згодою усіх власників. Іпотекодавець зобов'язаний до укладання іпотечного договору попередити іпотекодержателя про всі відомі йому права та вимоги інших осіб на предмет іпотеки, в тому числі і ті, що не зареєстровані у встановленому законом порядку. У разі порушення цього обов'язку іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання та відшкодування іпотекодавцем завданих збитків.

Стаття 18 Закону України «Про іпотеку» встановлює перелік істотних умов іпотечного договору, до якого включаються зокрема, дані про його учасників. Відсутність хоч би однієї із умов, що визначаються істотними, є підставою для визнання судом договору недійсним.

Згідно з наданою копією свідоцтва про укладення шлюбу, виданого Міським відділом реєстрації одружень м.Миколаєва, позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 17.12.1994 року.

Проте з матеріалів справи вбачається, що житловий будинок з усіма господарськими та побутовими будівлями та спорудами за № 8, що знаходиться в м.Миколаєві по вул.Чубинського був прийнятий ОСОБА_7 у дар відповідно до Договору дарування житлового будинку від 18.03.2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за № 603.

З наданих копій витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації вбачається, що вказаний будинок належить ОСОБА_3 одноособо на праві приватної власності на підставі договору дарування.

Крім того з довідки форми 3 КП ДЕЗ Океан вбчається, що в спірному будинку станом на червень 2007 року, був зареєстрований лише ОСОБА_3

Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.

Отже, на момент укладання договору іпотеки єдиним власником будинку був ОСОБА_3, а тому не було підстав для надання позивачем згоди на його укладання.

Посилання позивача на те, що будинок на момент укладання договору іпотеки перебував у спільній сумісній власності подружжя та розпорядження майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до ст. 65 СК України здійснюється за взаємної згодою співвласників, є безпідставними.

Крім того ствердження представника позивача щодо істотного збільшення вартості будинку внаслідок спільних грошових затрат подружжя ОСОБА_3, через що будинок може бути віднесений до спільної сумісної власності подружжя не знайшло свого підтвердження, оскільки відповідно до ч.1 ст.62 СК України таке майно в разі спору може бути визнане обєктом права спільної сумісної власності подружжя за рішенням суду. На підтвердження таких доводів ні позивачем, ні її представником доказів не представлено.

Статтею 60 ЦК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень,крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З урахуванням зазначених положень суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору іпотеки недійсним.

З огляду на викладене, суд вважає, що підстав для задоволення позовних вимог не має, а тому відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 10, 11,60,61 209, 212, 213, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволені позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства „Банк „Фінанси та Кредит, третя особа: приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору іпотеки від 22.06.2007р., посвідченого 22.06.2007р. приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_4, реєстраційний № 2037, зняття заборони на відчуження зазначеного у цьому договорі житлового будинку, що належить ОСОБА_3, реєстраційний № 1062 і виключення запису з державного реєстру іпотек- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, однак може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: В. Г. Циганок