АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:22ц/2090/6492/2012р Головуючий 1 інст.-Болибок Є.А.
Справа №2010/2-24/2011 р ОСОБА_1
Категорія - земельна
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 вересня 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного
суду Харківської області в складі:
головуючого судді Карімової Л.В.,
суддів колегії: ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
при секретарі Гопко А.М.
розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи шоста Харківська державна нотаріальна контора, Черкасько - Лозівська сільська рада Дергачівського району Харківської області про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на земельну ділянку та житловий будинок,
ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2009 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_7, який подалі уточнив при розгляді справи і в остаточному варіанті просив встановити юридичний факт проживання його однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_8 з 1996 року до 19 листопада 2004 року, тобто на період придбання земельних ділянок за № 26 та № 27 в садівничому товаристві «Світлячок», які розташовані на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області.
Просив також визнати за ним право приватної власності на належну йому за законом ділянку землі площею 0,18 га за № 26 та № 27 в садівничому товаристві «Світлячок», яка розташована за вказаною адресою та визнати за ОСОБА_7 К,В. і ОСОБА_5 право власності на садибу площею 0,1 га, на якій знаходиться жилий будинок житловою площею 30 м2, який розташований за адресою: Харківська область, Красноградський район с. Крестище.
В обгрунтування позову ОСОБА_4 посилався на те, що він з 1996 року проживав з ОСОБА_9 однією сім'єю без реєстрації шлюбу. В цей період, 18 квітня 2001 вони придбали на імя ОСОБА_9 земельну ділянку площею 0,18 га за № 26 та № 27 в садівничому товаристві «Світлячок», які розташовані на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області, якою користувалися разом, в тому числі й після реєстрації між ними шлюбу 19.11.2004 року.
10.09.2007 року ОСОБА_9 померла. Він не зміг своєчасно подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини після смерті дружини, а рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 28 січня 2009 року, залишеним без змін ухвалою ;уду Харківської області від 13 серпня 2009 року йому було відмовлено у наданні додаткового строку для прийняття спадщини.
Позивач зазначав, що відповідно до ст. 374 ЦК України встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9 йому необхідно для визнання за ним права власності на зазначені вище земельні ділянки.
Відповідачі та їх представники позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх безпідставність, зазначаючи, що спірні правовідносини не регулюються нормами СК України.
Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено у повному обсязі.
В апеляційній скарзі ОСОБА_10, посилаючись на незаконність та необґрунтованість цього рішення районного суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.
Зазначає, що районним судом неповно досліджені докази по справі, яким судом надана неправильна правова оцінка, в тому числі не враховані надані документи на оплату комунальних послуг, заповнені ОСОБА_9, поштові листи на її імя, що приходили за місцем його проживання та реєстрації, де він з ОСОБА_9 проживали.
Вказує, що районний суд не надав правильної оцінки поясненням свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 щодо проживання його та ОСОБА_9 однією сімєю, ведення сумісного господарства до реєстрації шлюбу.
Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо допуску до участі у справі представників ОСОБА_6
Вислухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з недоведеності його вимог щодо проживання з ОСОБА_15 однією сімєю без реєстрації шлюбу на час придбання спірних земельних ділянок, які на думку позивача були сумісним майном.
Судова колегія вважає, що такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах закону та матеріалах справи.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи відповідачі: ОСОБА_6 ( до шлюбу - ОСОБА_15 ) та ОСОБА_5 ( до шлюбу- Пітухіна) є дочками ОСОБА_9, якак зареєструвала шлюб з позивачем ОСОБА_4 19 листопада 2004 року.
Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі- продажу земельних ділянок від 18.04.2001 року ОСОБА_9 купила у ОСОБА_16 і ОСОБА_17 дві земельні ділянки для ведення садівництва під № 26 та № 27, які розташовані на території Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області. Продаж земельних ділянок вчинено сторонами договору в сумі 250 грн., які продавці отримали від покупця у рівних частинах кожен повністю ще до підписання договору.
На вказані земельні ділянки ОСОБА_9 видано Державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 за № 693071 від 02.10.2001 р.
Зазначений договір купівлі-продажу та Державний акт на право приватної власності на землю не були оспорені ОСОБА_4 в установленому законом порядку.
При вирішенні цього позову судом першої інстанції обґрунтовано на підставі вимог ст. 22 КЗпШС України та ст.ст. 17,18 Закону України «Про власність» зроблений висновок про те, що ОСОБА_4 не надано достовірних доказів, які відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України свідчили б про те, що спірне майно було набуте ним та ОСОБА_9 за сумісні кошти та з метою створення спільної сумісної власності.
Сам по собі факт спільного проживання позивача з ОСОБА_9 як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, без визначення ступеня їх участі працею і коштами у створенні спільної сумісної або часткової власності не може бути підставою визнання права власності за позивачем на половину спірного майна.
Не надано таких доказів позивачем ОСОБА_4 та його представником ОСОБА_18 й до суду апеляційної інстанції. Останні підтвердили, що крім пояснень свідків, допитаних у суді першої інстанції щодо сумісного проживання позивача з ОСОБА_9, інших доказів набуття спільної сумісної власності на земельні ділянки, не мають.
Наданим позивачем письмовим доказам, а також поясненням свідків судом першої інстанції дана належна правова оцінка згідно вимог ст. 212 ЦПК України.
При цьому районним судом правильно зроблений висновок про те, що спірні земельні ділянки були набуті ОСОБА_9 до шлюбу з ОСОБА_4, а регулювання майнових відносин між ними як фактичною дружиною та чоловіком відповідно до вимог ст. 74 СК України не можливо, оскільки ця норма закону застосовується до правовідносин, що виникли після набрання цим Кодексом законної сили.
Такі висновки суду першої інстанції ґрунтуються на вимогах ст. 5 ЦК України, ст.1 розділу У11 «Прикінцеві положення» та ст. 74 Сімейного Кодексу України.
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_4 в частині визнання за відповідачами права власності на садибу, на якій знаходиться житловий будинок, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ч.1 ст. 3, ст. 11 ЦПК України та ст.ст. 13,15, 16 ЦК України щодо відсутності у позивача процесуального або субєктивного цивільного права на звернення до суду з вимогами про визнання права власності від імені відповідачів, які такі вимоги не заявляли та не доручали ОСОБА_4 здійснювати такі дії від свого імені.
Доводи апеляційної скарги на порушення районним судом норм процесуального права щодо допуску до участі у справі представників ОСОБА_6 є безпідставними, оскільки не ґрунтуються на вимогах ст.ст. 244-245 ЦПК України та ст.ст. 40-42 ЦПК України.
Судова колегія вважає, що рішення районного суду ухвалене з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, що є підставою відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України для відхилення апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія
УХВАЛИЛА:
Апеляційну скаргу відхилити.
Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 16 серпня 2012 року залишити без змін.
Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:
Судді: