Справа № 213/747/12
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"14" травня 2012 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Липовецького районного суду Вінницької області із позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2010 року вона є власником 1/3 частини житлового будинку № 26, що розташований по вулиці 1-го Травня, в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області, в якому вона зареєстрована та проживає. 19.12.2007 року з відповідачем шлюб розірвано. З травня 2011 року у вищевказаному будинку він не проживає, хоча зареєстрований. В даний час у неї виникла необхідність оформлення субсидії і реєстрація відповідача в будинку є перешкодою для її отримання. На її неодноразові звернення відповідач відмовляються знятись з реєстрації. Позивачка вказує, що перебування на реєстраційному обліку відповідача, фактично порушує її права, як власника житлового будинку, а тому просить постановити рішення, яким визнати відповідача такими, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 26, по вулиці 1-го Травня в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області. Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, зіславшись на обставини викладені в позовній заяві, просила суд позов задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що йому достовірно відомо, що 1/3 частка в житловому будинку № 26, по вулиці 1-го Травня в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області належить на праві власності його дружині - позивачці по справі, яку вона успадкувала після смерті своєї матері. Однак, на його думку, він, як колишній чоловік, також має право на вищевказану частку житлового будинку, яку має намір залишити дітям, яких вони мають із позивачкою від шлюбу. Просив суд в задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частина 3 статті 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.02.2009 року (а.с.5), позивачка являється власником 1/3 частини житлового будинку за № 26, що розташований по вулиці 1 Травня в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області. Із вчинених у домовій книзі записів (а.с.7) слідує, що з 11.08.2000 року у вищевказаному будинку був зареєстрований ОСОБА_2, який був чоловіком позивачки. Шлюб між позивачкою та відповідачем припинено шляхом його розірвання, на що вказує свідоцтво про розірвання шлюбу від 19.12.2007 року серія 1-АМ № 031773 (а.с. 6). Факт відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання підтверджено довідкою Війтовецької сільської ради від 26.03.2012 року за № 53 (а.с.4), де вказано, що ОСОБА_2 зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, що розташований по вулиці 1- Травня в селі Війтівці, Липовецького району, однак там не проживає з 10 травня 2011 року.

Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України щодо загальних положень про право власності та Житловим кодексом України, яким врегульовано питання користування жилим приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтями 317, 319 ЦК України, власник здійснює право власності шляхом володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зі змісту ст.150 ст.155 ЖК України, слідує, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд; жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком.

Вказані норми передбачають усунення будь-яких порушень права власності.

В силу ст.405 ЦК України, при відсутності члена сімї власника житла без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом.

Відповідач не проживає у вищевказаному житловому будинку з 10 травня 2011 року, не зняття його з реєстрації порушує право власності позивачки, як власника 1/3 частини будинку, вона не має можливості отримати субсидію, а отже позивачка має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст.7 Закону України „Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року за №1382-ІV, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Позивачка просила захистити її право, як власника будинку, шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Доводи відповідача надані ним в судовому засіданні стосовно того, що він також має право на частку житлового будинку №26 по вулиці 1 Травня в селі Війтівці, Липовецького району Вінницької області не доведені належними та допустимими доказами.

За таких обставин та у контексті наведених вище правових норм регулювання предмета спору, суд вважає, що зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в будинку № 26, що розташований по вулиці 1 Травня в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, на користь позивачки, суд присуджує з відповідача понесені нею та документально підтверджені судові витрати..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.150, 155 Житлового кодексу України,ст.ст.10, 11, 60, 88 ч. 1, 212, 214-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком № 26, що розташований по вулиці 1 Травня в селі Війтівці, Липовецького району, Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстроване місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, жительки села Війтівці, Липовецького району, Вінницької області, вулиці 1 Травня 26, судові витрати у вигляді судового збору в сумі 107 гривень 30 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Липовецький районний суд, Вінницької області. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3