МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ_____________
Справа №1519/2633//11
№ пр. №2/1519/3177/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 жовтня 2012 року м. Одеса

Малиновський районний суд міста Одеси у складі

головуючого - судді Сегеди О.М.,

при секретарі Яблонській М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права приватної власності на квартиру,

встановив:

У липні 2009р. ОСОБА_1 звернулася до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що з вересня 2005р. по квітень 2007р. вона з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу. 14 квітня 2007р. другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, актовий запис №127. Від шлюбу у них є донька: ОСОБА_3, 17 грудня 2007року народження, яка проживає разом з нею. Позивачка зазначала, що у період спільного проживання із відповідачем останній придбав квартиру АДРЕСА_1, на підставі договору купівлі-продажу від 23 листопада 2006р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрованого в КП «Одеське МБТІ та РОН». Право власності на спірну квартиру було оформлено на відповідача. ОСОБА_1 стверджувала, що після оформлення всіх документів на квартиру, вони з відповідачем провели в ній за рахунок спільних коштів ремонтні роботи, а саме: ремонт системи водопостачання, системи електропостачання, каналізації, ремонтні роботи у житлових та допоміжних приміщеннях. Вважає, що у результаті спільних затрат спірна квартира істотно збільшилася в своїй вартості і фактично стала їх з відповідачем спільною сумісною власністю, позивачка просила суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею та відповідачем право власності на спірну квартиру в рівних частках.

Оскільки відповідач відмовився визнати за нею право на половину спільно придбаного майна, позивачка уточнивши позовні вимоги, з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, відсутності у неї житла, остаточно просила суд встановити факт спільного проживання з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнати спірну квартиру їх спільною сумісною власністю та визнати за нею право приватної власності на спірну квартиру. Крім того зазначала, що фактично вони з відповідачем стали проживати однією сімєю з січня 2006р. Саме в цей період відповідач отримав кредит у банку на покупку спірної квартири, передав при цьому в іпотеку квартиру АДРЕСА_2, яка належала йому на праві власності (т.1 а.с.134).

Позивач та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили суд їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд відмовити в їх задоволенні.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: представник органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради, діючий за довіреністю від 01.02.2011р. підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини.

2

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 8 Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Звертаючись із вказаними вище позовними вимогами, позивачка зазначала, що з січня 2006р. по квітень 2007р. вона з відповідачем проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу, перебувала з останнім у фактичних шлюбних відносинах, що є підставою для застосування до набутого в той час майна правил глави 8 СК.

Тобто, встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу необхідно позивачці для визнання її права на майно, яке було придбано відповідачем 23.11.2006р., а саме на спірну квартиру АДРЕСА_3.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сімєю, термін спільного проживання (не менше пяти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом).

До заяви про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру, виписки з господарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, та і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що подружжя вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в шлюбі, зареєстрованому 14.04.2007р. другим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №127, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 06.11.2009р. (т.1 а.с.5).

Від шлюбу у сторін є донька: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає разом з позивачкою (т.1 а.с.6).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.07.2009р. шлюб між сторонами був розірваний (т.1 а.с.24) та 08.10.2009р. розлучення було зареєстровано першим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (т.1 а.с.23).

Встановлено, що відповідачу на праві власності на підставі договору дарування від 04.09.2002р. належить квартира АДРЕСА_4 та 192/1000 частин квартири АДРЕСА_5, що підтверджується договорами дарування від 04.09.2002р. та від 08.06.2005р. (т.1 а.с.12,16) .

Також 23.11.2006р. ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_6, що підтверджується договором купівлі-продажу від 23.11.2006р.(т.1 а.с.7).

Встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»(далі - АКБ «Укрсоцбанк») та відповідачем був укладений кредитний договір №2006/32/25 від 23.11.2006р., згідно умов якого ОСОБА_2 отримав кредит в сумі 65700,00 доларів США зі сплатою 12,7 % річних на придбання однокімнатної квартири АДРЕСА_3 (т. 1а.с.126-129).

Крім того, між АКБ «Укрсоцбанк»та відповідачем був укладений договір іпотеки від 23.11.2006р., відповідно до якого останній передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, яка належить йому на праві власності (а.с.130-131).

3

03.01.2007р. право власності ОСОБА_2 на спірну квартиру АДРЕСА_8 було зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН», що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно та довідкою КП «ОМБТІ та РОН»від 31.03.2009р. (т.1 а.с. 14,17).

Позивачка в судовому засіданні стверджувала та наполягала на тому, що у вересні 2005р. вона познайомилася з відповідачем, а з січня 2006р. по квітень 2007р. вони стали проживати з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу та вести спільне господарство в квартирі відповідача по вул. Семінарській, 11/48 у місті Одесі. У період сумісного проживання, а саме 23.11.2006р. на підставі договору купівлі-продажу, відповідач придбав спірну квартиру, яку оформив на своє імя. Позивачка зазначала, що вони з відповідачем за рахунок спільних грошових та трудових затрат провели ремонтні роботи в спірній квартирі: а саме: ремонт системи водопостачання, системи електропостачання, каналізації, ремонтні роботи у житлових та допоміжних приміщенях, а також придбали меблі, сплачували комунальні послуги. У результаті спірна квартира істотно збільшилась у своїй вартості (т.1 а.с. 94,133).

В обґрунтування своїх позовних вимог, в якості доказів проживання з відповідачем однією сімєю, позивачка надала суду фотографії, які були зроблені під час святкування нею та відповідачем її дня народження у січні 2006р. у її батьків в м. Рені, Одеській області (т.1 а.с.149-165), а також фотографії, які були зроблені у липні 2006р. під час святкування ними весілля подружжя ОСОБА_5, куди вони були запрошені як дружина та чоловік (т.1 а. с. 239-240 ).

Крім того, позивачка в якості доказів спільного проживання з відповідачем, надала суду медичні документи, а саме договір про надання медичних послуг від 19.04.2006р., в якому зазначається, що її місцем проживання є квартира АДРЕСА_7, власником якої є відповідач (т.1 а.с.112-117, 202-204).

Відповідач в судовому засіданні, не заперечуючи факту знайомства з позивачкою та інтимних стосунків з нею, пояснив суду, що з позивачкою познайомився в 2005р., періодично спілкувався та зустрічався з нею, але при цьому категорично заперечував факт спільного проживання з позивачкою однією сімєю та ведення спільного господарства до укладення шлюбу. Зазначав, що він дійсно 23.11.2006р. на підставі договору купівлі-продажу придбав спірну квартиру в м. Одесі, для придбання якої отримав у АКБ «Укрсоцбанк»кредит у розмірі 65700,00 доларів США, що підтверджується кредитним договором №2006/32/25 від 23.11.2006р. (т.1 а.с.126-129).

Для забезпечення кредитного зобовязання відповідач уклав з АКБ «Укрсоцбанк»договір іпотеки, відповідно до якого передав в іпотеку двокімнатну квартиру АДРЕСА_7, яка належить йому на праві власності. Зазначав, що позивачка ніякої участі у придбані спірної квартири не брала, так як на той час між ними сімейних відносин не було, оскільки у нього була інша жінка, з якою він на протязі 2006року проживав однією сімєю.

Відповідач стверджував, що тільки після реєстрації шлюбу вони з позивачкою стали проживати разом однією сімєю в його квартирі АДРЕСА_9. Зі слів відповідача після укладення шлюбу у спірній квартирі ні він, ні позивачка з дитиною не були зареєстровані і в ній не проживали.

Дані пояснення підтверджуються вищевказаними документами, а саме: кредитним договором №2006/32/25 від 23.11.2006р. та договором іпотеки від 23.11.2006р.

В обґрунтування своїх заперечень, відповідач надав суду в якості доказів копію особової картки з місця роботи позивачки та анкету, які були заповнені 12.02.2007р. особисто нею і в яких нею було зазначено місце її проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2 (т.1 а.с.78,84).

Даний факт не заперечувався позивачкою, яка пояснила в судовому засіданні, що з грудня 2006р. по лютий 2007р. вона проживала в квартирі свого родича ОСОБА_6 по вул. Бабеля в м. Одесі, оскільки посварилася з відповідачем.

Саме в цей час, 19.12.2006р. між нею та ПАТ КБ «Приватбанк»був укладений кредитний договір, в якому було зазначене місце проживання позивачки: м. Одеса, вул. Бабеля, 9 (т.1 а.с.194).

Тобто, матеріали справи містять документи, в яких позивачкою були зазначені різні місця її проживання та спростовують її спільне проживання з відповідачем однією сімєю в спірній квартирі.

4

Допитані в судовому засіданні свідки суду пояснили:

Свідок ОСОБА_7, мати позивачки пояснила суду,що з відповідачем познайомилася в кінці січня 2006р., коли він разом з донькою приїхав на її день народження до них додому. Донька повідомила її, що вона з відповідачем проживає разом. Після дня народження відповідач залишився у них ночувати. Потім донька завагітніла від відповідача, але дитину втратила. Свідок стверджувала, що її донька з відповідачем проживала в його квартирі по вул. Семінарській в м. Одесі. Вони жили однією сімєю і вели спільне господарство. Через деякий час, а саме в осені 2006р. донька повідомила її про те, що відповідач взяв кредит у банку на покупку квартири по вул. Малиновського в м. Одесі, і який вони разом стали сплачувати. При цьому донька не заперечувала, щоб спірна квартира була власністю відповідача.

Свідок ОСОБА_8, подруга позивачки пояснила суду, що зі сторонами познайомилася на роботі, де вони разом працювали. Їй відомо, що з 2006р. сторони стали проживати разом однією сімєю в квартирі по вул. Семінарській в м. Одесі, куди вона з подругами приїжджала у гості.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що з відповідачем у справі вона була знайома раніше, оскільки її чоловік та відповідач працювали разом. З позивачкою познайомилися на корпоративі у 2005р., який був організований по місцю роботи її чоловіка та відповідача. Знає, що з 2006р. сторони стали проживати разом. Вони були разом у них з чоловіком на весіллі, яке відбулося в липні 2006р. Зі слів ОСОБА_1 вона знає, що вони купили квартиру по вул. Малиновського в м. Одесі, куди вони також приходили. Зі слів відповідача знає, що спірна квартира була придбана для його брата.

Свідок: ОСОБА_9 пояснив суду, що знає сторони з 2006р., був у них свідком на весіллі. Стверджував, що у вересні 2006р. разом з відповідачем приходили у гості до позивачки, яка проживала разом зі своєю сестрою. Стверджував, що він періодично заходив до квартири відповідача по вул. Семінарській, але ніколи до весілля, позивачку там не зустрічав. Відповідач проживав в квартирі один. Тільки після весіллі, позивачка стала проживати в квартирі відповідача по вул. Семінарській в м. Одесі.

Свідок: ОСОБА_10 суду пояснила, що з відповідачем познайомилися у 2005р., працювали на одному підприємстві. У 2006р. стали зустрічатися і проживати разом однією сімєю. Проживали до січня 2007р. то у квартирі відповідача по вул. Семінарській, в м. Одесі, то за її місцем проживання. Разом зустрічали Новий рік, але потім вона посварилися з відповідачем і стала проживати окремо. У березні 2007р., відповідач повідомив її про те, що він одружується на іншій жінці.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що позивачку знає, так як раніше вони працювали на одному підприємстві, де він був директором. З її слів знає, що вона проживала разом зі своєю сестрою на квартирі, яку вони разом знімали. З відповідачем також був знайомий, так як вони разом проводили вільний час. Коли дізнався про те, що сторони одружилися, був здивований. Зазначав, що неодноразово був у відповідача в квартирі по вул. Семінарській в м. Одесі, іноді залишався на ніч, так як крім відповідача ніхто там не жив. Це була холостяцька квартира. Стверджував, що на роботі позивачка ніколи не говорила йому, що проживає з відповідачем.

Згідно з положеннями ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення гл. 8 СК України щодо права спільної сумісної власності подружжя.

Правила ст.74 СК поширюються на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини , що притаманні подружжю ( спільне проживання, спільне ведення домашнього господарства та спільний бюджет, придбання майна для потреб сімї)

Відповідно до ст.3 СК сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

З урахуванням зазначеного під час вирішення спору про поділ майна необхідно встановити як обсяг спільного нажитого майна, так і зясувати час та джерела його придбання.

5

У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що під час застосування ст.74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

За таких обставин, суд прийшов до висновку, що позивачкою не надано суду належних доказів на підтвердження позовних вимог щодо встановлення факту спільного проживання з відповідачем у період з січня 2006р. по квітень 2007р., тобто на час придбання спірної квартири. Факт спільного проживання однією сімєю з відповідачем у період з січня 2006р. по квітень 2007р. позивачкою не доведений, оскільки не надано жодного допустимого доказу на підтвердження вимог про визнання цього факту.

Фотографії, які були наданні позивачкою в якості доказів не можуть свідчити про спільне проживання сторін однією сімєю, оскільки з пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що вона стала проживати з відповідачем після дня свого народження. Що стосується інших фотографій, то суд вважає, що з даних фотографій не вбачається, що сторони були запрошенні на весілля як «сімя», що вони проживали однією сімєю і вели сумісне господарство.

Крім того, суд вважає, що позивачкою не було надано доказів того, що вона несла витрати, повязані з ремонтом в спірній квартирі, зокрема на будівельні матеріали, та про її участь у виконанні будівельних і ремонтних робіт.

Також позивачкою не було надано ніяких доказів того, що вона дійсно проживала з відповідачем в квартирі по вул. Семінарській в м. Одесі, несла витрати за комунальні послуги у період з січня 2006р. по грудень 2006р., не надала довідки експлуатаційної організації з місця свого проживання або перебування. Відсутні такі відомості і по спірній квартирі.

Суд вважає, що обставини та докази, які були предметом судового розгляду свідчать про те, що у відповідача не було намірів для придбання спірної квартири для його майбутньої сімї.

Отже, судом не встановлено, що у період з січня 2006р. по квітень 2007р., між сторонами була наявність взаємних прав і обовязків, ведення спільного бюджету, облаштування та ведення сімейного побуту, що передбачає поняття «сімя».

За таких обставин суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, оскільки правових підстав для визнання за позивачкою права власності на спірну квартиру у суду немає.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Судовий збір у справі становить 2937,00 грн., позивачкою при звернення до суду сплачено 282,00 грн. Оскільки суд відмовив в задоволені позову, то з позивачки слід стягнути на користь держави різницю судового збору в сумі 2937,00 грн. (а.с.1,2).

Керуючись ст.ст. 74, СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 218,256-259 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання права спільної сумісної власності подружжя та визнання права приватної власності на квартиру - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.М. Сегеда