Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-205/12
РІШЕННЯ

Іменем України

23.03.2012 року

23 березня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, посилаючись на те, 15 вересня 2005 року вона уклала шлюб з відповідачем. Але їхнє спільне життя та ведення спільного господарства розпочалося ще з березня 2003 року.

За час шлюбу вони придбали: автомобіль «Cherry Eastar», 2008 р.в., чорного кольору, державний номер НОМЕР_1, вартістю в 79 800 грн.; будинок, якій оцінює в 798 000 грн; земельну ділянку 0,915 га, яка знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул. Зелена, № 49, вартістю 80 000 грн. На загальну суму 957 800 грн.З лютого 2011 року шлюбні відносини між сторонами припинилися. На даний час вона не працює і проживає разом з двома неповнолітніми синами в одній кімнаті, діти повністю перебувають на її утриманні.

Тому просила поділити автомобіль «Cherry Eastar», 2008 р.в., чорного кольору, державний номер НОМЕР_1 загальною вартістю 79800 грн., сплативши їй грошову компенсацію в розмірі 50 % від вартості автомобіля, а саме 39 900 гривень; будинок, за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Боярка, вул.. Зелена, № 49, загальною вартістю 798 000 грн., сплативши їй грошову компенсацію в розмірі 50 % від повної вартості, а саме 399 000 гривень; земельну ділянку, розміром 0,915 га, яка знаходиться за цією ж адресою загальною вартістю 80 000 грн., сплативши їй грошову компенсацію в розмірі 50 % від повної вартості, а саме 40 000 гривень. Також стягнути з відповідача судові витрати.

Представник позивачки в судовому засіданні уточнив позовні вимоги зв»язку з тим що не виявилось можливим провести експертизу, та просив визнати ідеальні частки будинку № 49 по вул. Зелена у м. Боярка Києво-Святошинського району Київської області, а саме за позивачкою частку ?, а частку відповідача ?. Визнати ідеальну частку земельної ділянки цією ж за адресою: . а саме: частку позивачки ?, а частку відповідача ?. Зобов'язати відповідача виплатити грошову компенсацію за авто у розмірі 39 900 гривень.

Представник відповідачки позов не визнав, та зазначив, що вимога позивача про сплату грошової компенсації в розмірі 50%, а саме 39900 грн. вартості спірного автомобіля не підлягає задоволенню, оскільки автомобіль було знято з реєстрації 01.03.2011 року та відчужено - під час шлюбу сторін. Кошти виручені від продажу автомобіля повністю пішли на утримання сім»ї, оскільки сторони . ніде не працюють, а іншого джерела доходу не мають, тому автомобіль не може бути предметом поділу та стягнення оскільки був відчужений за час шлюбу.

Позовні вимоги позивача про виділення частки житлового будинку та земельної ділянки за адресою: м. Боярка, вул. Зелена 49, та виділення частки земельної ділянки , не підлягають задоволенню, оскільки земельну ділянку та житловий будинок відповідачем було придбано 26.05.2004 року на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та договору купівлі-продажу земельної ділянки. Зазначені об'єкти нерухомого майна були зареєстровані у встановленому законом порядку за відповідачем.

Оскільки шлюб між сторонами було укладено 15.09.2005 набуття відповідачем у власність об'єктів нерухомого майна сталося за 1 рік та майже 4 місяці до реєстрації шлюбу. А тому, твердження позивачки про те, що земельна ділянка та житловий будинок придбані за час шлюбу є безпідставними.

У позовній заяві позивачка не зазначає про наявність жодних доказів, які б свідчили про дійсний вклад у спільне придбання земельної ділянки та будинку.

23.11.2004 р. між сторонами був укладений договір найму житлового приміщення за адресою м. Боярка, вул. Зелена 49.Позивач проживала у окремій від відповідача кімнаті, спільного бюджету та господарства, до укладання шлюбу, у сторін не було.

До моменту укладання шлюбу сторони спільно не придбавали жодного рухомого та нерухомого майна.Твердження позивача про фактичні шлюбні відносини до 15.09.2005 року не відповідають дійсності.

Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з наступних підстав:

Судом встановлено, що 15 вересня 2005 року, сторони уклали шлюб, який вони зареєстрували у Виконкомі Боярської міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 459.

Посилання представника позивачки на те, що спільне життя та ведення спільното господарства сторін розпочалося ще з березня 2003 року, не мають під собою ніякого правового підґрунтя, оскільки в обґрунтування позовних вимог представник позивачки посилається на ст.71 Сімейного Кодексу України, яка регулює порядок поділу майна що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Між тим, як вбачається із матеріалів справи спірне майно, а саме: земельна ділянка та будинок набуті відповідачем у 2004 році, а придбавання майна як зазначає позивачка та її представник з 2003 року, тобто на час дії Кодексу про шлюб та сімю Української РСР в ред..1969 року, норми якого щодо набуття особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі, не породжували прав та обовязків подружжя.

Те, що відповідач придбав спірне майно: будинок а також земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 26.05.2004. Отже, до правовідносин, що виникли між сторонами в період з 2003 року застосовуються норми цивільного законодавства, а не норми Сімейного Кодексу України, який набрав чинності з 01.01.2004 року, адже закон відповідно до ст.58 Конституції України не має зворотної дії у часі.

Зокрема, в разі спору частка майна цих осіб повинна визначатися залежно від ступеню участі кожного з них у його набутті. Отже, позивачка повинна довести ступінь своєї участі власними коштами у придбанні майна.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Між тим позивачка не надала жодного доказу своєї участі у набутті спірного майна.

Не підлягають задоволенню також вимоги позивачки в частині стягнення компенсації за ? частину автомобіля в розмірі 39900 гр. , оскільки як вбачається з інформації Києво-Святошинського РЕВ ДАІ 01.03.2011 року автомобіль знято з обліку , тобто на час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, та як пояснив представник відповідача кошти від продажу його витрачені на сім»ю сторін, що представник позивачки не спростував у судовому засіданні.

Згідно із ст. 60. ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності і у разі його поділу частки дружини га чоловіка с рівними.

Ч. 3 ст. 70 Сімейного кодексу України: за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею ним проживають діти.

Згідно ст. 70 СК України манно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина і чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

За правилами ст.. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно , набуте нею, ним до шлюбу.

Також автомобіль «Cherry Eastar» не може бути предметом поділу , оскільки не оспорювало ся , що автомобіль придбаний під час шлюбу, але на даний момент не існує як власність зареєстрована за відповідачем , автомобіль був відчужений за час шлюбу.

Оскільки шлюб між сторонами було зареєстровано 15.09.2005 року, набуття відповідачем у власність об'єктів нерухомого майна сталося до реєстрації шлюбу, твердження представника позивачки про те, що земельна ділянка та житловий будинок є спільною сумісною власністю сторін є безпідставними.

У позовній заяві позивач не зазначає про наявність жодних доказів, які б свідчили про дійсний вклад у спільне придбання об'єктів нерухомості, тобто земельної ділянки та будинку.

Тобто позивачка та її представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу позовних вимог, не надали докази в обґрунтування цих вимог, не спростували тих обставин на які посилався представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень , що є їх обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивачки його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача, оскільки вони не відповідають вимогам ст.ст. 57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 369, 370 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 69, 70, 71 СК України, КпШС УРСР 1969 року ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: