Справа № 2-718/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2012 року року Подільський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Захарчук С.С.

при секретарі - Власенко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління юстиції у м. Києві, державного підприємства науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Зазначав, що відповідно до заповіту від 26 лютого 2008 року ОСОБА_3 заповів йому все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося та на все те, що на день його смерті буде належати йому.

11 лютого 2010 року ОСОБА_3 помер.

На день своєї смерті ОСОБА_3 був власником квартири АДРЕСА_1.

Він звернувся до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

26 серпня 2010 року нотаріальною конторою йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за повітом, у звязку з тим, що ним не було надано правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_1.

Посилаючись на зазначенні обставини, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

У подальшому було замінено первісного відповідача: державне підприємство науково-дослідний виробничий агрокомбінат «Пуща-Водиця» на Київську міську раду та в якості співвідповідача по справі було залучено ОСОБА_2

Крім того, у подальшому позивачем було уточнено позовні вимоги та позивач зазначав, що відповідно до ст. 1223 ЦК України він має право на спадкування за заповітом. Відповідно до ст. 1269 ЦК України він подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини та є таким, що прийняв спадщину після померлого ОСОБА_3 Крім того, зазначав, що ОСОБА_4, не маючи законних прав на квартиру АДРЕСА_1 згідно з договором купівлі-продажу незаконно передав квартиру у власність ОСОБА_5, а останній незаконно передав у власність зазначену квартиру ОСОБА_2

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом та витребувати у ОСОБА_2 зазначену квартиру (а.с. 161-163, 210).

Заперечуючи проти позову Київська міська рада зазначала, що відповідно до заповіту від 26 лютого 2008 року ОСОБА_3 заповів все своє майно ОСОБА_1 11 лютого 2010 року ОСОБА_3 помер. Чотирнадцята Київська державна нотаріальна контора правомірно відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки останній не надав правовстановлюючих документів на квартиру. До того ж, згідно з інформацією Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна право власності зареєстровано за ОСОБА_6 на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року. Посилаючись на зазначені обставини відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі (а.с. 108-109).

Заперечуючи проти позову Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна зазначало, що на підставі рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с. 40-41).

Заперечуючи проти позову ОСОБА_2 зазначала, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 26 січня 2001 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до договору купівлі-продажу зазначеної квартири від 2 березня 2011 року ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 спірну квартиру.

2 березня 2011 року її право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано у Київському міському бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна. Таким чином вона є власником зазначеної квартири.

Позивач стверджує, що спірна квартира повинна бути ним успадкована, що він вчинив усі дії як спадкоємець, однак, доказів того, що квартира належала на праві власності ОСОБА_3 на момент його смерті не надав. Права власності на спірну квартиру позивач не набув, а тому жодних прав власника не набув. Жодної умови, яка б давала позивачеві скористатися можливістю, передбаченою ст. 392 ЦК України у позивача не має та не доведено. Крім того, відповідно до ст. 388 ЦК України витребувати майно у добросовісного наймача має право лише його власник і виключно з підстав, які наведено у зазначеній статті, а оскільки позивач не є власником квартири і ніколи ним не був, то його вимоги щодо витребування квартири є безпідставними та необґрунтованими.

Виходячи з наведеного, просила у задоволенні позову відмовити у повному обсязі (а.с. 172-173, 228-229).

Суд, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази у їх сукупності, дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом установлено, що 26 лютого 2008 року ОСОБА_3 склав заповіт на користь ОСОБА_1, відповідно до якого заповів останньому все своє майно, де б воно не було і з чого воно б не складалося, і, взагалі, все те, що на день його смерті буде належати йому та на що він за законом буде мати право (а.с. 9).

11 лютого 2010 року ОСОБА_3 помер (а.с. 11).

Відповідно до ст. 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Статтею 179 ЦК України встановлено, що річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 ЦК України).

Частинами 1, 5 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

1 березня 2010 року ОСОБА_1 звернувся до чотирнадцятої Київської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 (а.с. 73).

Відповідно до постанови від 16 серпня 2010 року у видачі свідоцтва про право на спадщину відмовлено у звязку з тим, що ОСОБА_1 не надав правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 78).

Відповідно до довідки Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна від 10 лютого 2012 року № 5519 згідно з даними бюро право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано: ? частина за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане радгосп комбінатом «Пуща-Водиця» 19 квітня 1994 року; ? частина за ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого третьою Київською державною нотаріальною конторою 17 жовтня 2002 року. Далі право власності згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року було визнано за ОСОБА_4, від ОСОБА_4 право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2011 року, від ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 2 березня 2011 року (а.с. 224).

Виходячи з наведеного, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_3, останньому належала на праві власності квартира АДРЕСА_1.

Оскільки судом установлено, що позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину, яка відкрилася внаслідок смерті ОСОБА_3 (а.с. 73), у складі спадщини була спірна квартира (а.с. 224), а тому згідно норм ст. 396, ч. 5 ст. 1268, ч.ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України у ОСОБА_1 виникли речові права на спадкову квартиру право володіння та право користування нею, і він може вимагати захисту цих прав, в тому числі і шляхом предявлення віндикаційного позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках.

Судом установлено, що право власності згідно рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року було визнано за ОСОБА_4; від ОСОБА_4 право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу від 26 січня 2011 року; від ОСОБА_5 право власності на зазначену квартиру перейшло до ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 2 березня 2011 року

Так, відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 2 березня 2011 року ОСОБА_5 передав у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 174-176).

Разом з тим, відповідно до ухвали Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року заяву ОСОБА_7 про перегляд рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року за нововиявленими обставинами задоволено. Рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором позики, яким визнано дійсним договір позики грошової суми, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_7, визнано дійсним договір про порядок зміни «позичальником» способу виконання договору позики від 30 вересня 2010 року та визнано за ОСОБА_4 право власності на обєкт нерухомості квартиру АДРЕСА_1 скасовано (а.с. 205).

Ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року провадження у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_7 про визнання дійсними договорів, визнання права власності на обєкт нерухомості закрито (а.с. 204).

Оскільки ухвалою Брянківського міського суду Луганської області від 13 грудня 2011 року рішення Брянківського міського суду Луганської області від 20 жовтня 2010 року, яким визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_4, скасовано за нововиявленими обставинами, позивач у встановленому законом порядку прийняв спадщину і в нього виникло право на спадкову квартиру, а право власності на спірну квартиру було незаконно визнано за ОСОБА_6, була незаконно відчужена останнім і вибула з володіння позивача поза його волею і на даний час перебуває у власності ОСОБА_2, суд дійшов висновку про задоволення позову та визнання за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом і витребування у ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 177, 179, 388, 396, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 59, 60, 61, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київської міської ради, Головного управління юстиції у м. Києві, третя особа Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, витребування майна з чужого незаконного володіння - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом.

Витребувати у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 та повернути її ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду м. Києва через Подільській районний суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ Захарчук С. С.