Справа № Провадження №22-ц-5376/12 22-ц/1090/7361/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Приходько
____________________________________________________________________________________
УХВАЛА

Іменем України

05 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Дрозд О.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ УніКредит Банк, 3-тя особа без самостійних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договору про іпотечний кредит та іпотечного договору, та зустрічним позовом ПАТ ОСОБА_4 Банкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

встановила:

у грудні 2011 року позивач ОСОБА_2, звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ПАТ ОСОБА_4 Банкпро визнання недійсним договору про іпотечний кредит та іпотечного договору посилаючись на те, що 26 листопада 2007 між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит.

26.11.2007 між позивачем ОСОБА_2 та ТОВ ОСОБА_4 Банкукладено договір поруки.

Зазначав, що на час укладання договору працівники банку запевнили його, що цей договір відповідає всім вимогам закону.

Вважав, що банк сприяв введенню позивача в оману щодо підписання договору, деякі пункти якого обмежують та порушують його права, тобто ці умови є несправедливими, а дії байку були проявом його недобросовісної та агресивної діяльності. Оспорюваний договір не містить всіх необхідних (істотних) умов, які вимагаються цивільним законодавством для кредитних договорів. Правовідносини, які виникають із кредитного договору, за своєю суттю є зобовязаннями, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію, або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня. Надання банком грошового кредиту та проведення позивачем дій відносно виконання своїх обовязків в іноземній валюті (в т.ч. оплата кредиту, процентів, комісій в іноземній валюті тощо) за своєю правовою природою є валютною операцією.

Вважав, що, банк не мав права вимагати від погашення кредиту та сплату відсотки у іноземній валюті, оскільки єдиним законним платіжним засобом в Україні є гривня.

У звязку із чим, викладені у договорі положення щодо використання іноземної валюти в якості валюти зобовязання та особливо - валюти виконання зобовязання, порушують права позивача та грубо суперечать нормам прямої дії Конституції та Цивільного законодавства України.

Просив визнати недійсним договір про іпотечний кредит №МRТG-10 від 26.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ ОСОБА_4 Банкі стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Під час розгляду справи позивач ОСОБА_2, уточнивши свої вимоги, просив визнати недійсним договір про іпотечний кредит №МRТG-10 від 26.11.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТОВ УніКредит Банк. Визнати недійсним іпотечний договір №МRТG-10/S від 26.11.2007 року, укладений між ТОВ ОСОБА_4 Банкта ОСОБА_2

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, та заявив зустрічний позов, посилаючись на те, що на підставі договору про іпотечний кредит від 26 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 ТзОВ, правонаступником якого являється ПАТ ОСОБА_4 Банкта позивачем ОСОБА_2, останньому надано кредитні сумі 401 995,00 доларів США до 26 листопада 2025 року із сплатою 12,00% проценти річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку №1 з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою: Київська обл., Києво - Святошинський р-н., с. Білогородка. вул. Київська та земельної ділянки площею 0,157га., для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво - Святошинський р-н. с. Білогородка. вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку та земельної ділянки. Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. При цьому, виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором було забезпечено договором поруки укладеним між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_2В, на підставі якого відповідачка поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобовязань за кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

26 листопада 2007 р. позивач згідно заяви на видачу готівки видав відповідачу суму в розмірі 401 995,00 доларів США, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконавши свої зобовязання перед останнім згідно умов кредитного договору.

Згідно з п.п. 5.3.1., 5.3.2. кредитного договору, відповідач взяв на себе обовязок належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та на умовах, визначених кредитним договором.

Проте, відповідач до цього часу свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконує Позивач неодноразово звертався до відповідача з метою погашення кредитної заборгованості, однак бажаного результату досягнуто не було.

Пункт 5.2.2. кредитного договору передбачає, що позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору. Розмір заборгованості відповідача за неповернення кредиту та сплаті процентів за користування ним згідно кредитного договору станом на 10 червня 2011 року становив 528 483,15 долари США 15 центів, що за офіційним курсом НБУ на 10 червня 2011року становило 4 213 860,40 гривень.

Відповідно до п.2.6.3. кредитного договору відповідач зобовязаний сплатити штраф за виконання зобовязань по поверненню кредиту та сплаті процентів у розмірі 1 600 гривень.

Виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором.

Відповідно до положень іпотечного договору, для забезпечення виконання зобовязань відповідача перед позивачем за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку позивачу нерухоме майно: житловий будинок №1 (один) з надвірними будівлями та спорудами , що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою : Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська та земельну ділянку площею 0,157га., для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку та земельної ділянки.

Пункти 7.1.3.,7.1.5,7.1.6. іпотечного договору передбачають, що позивач має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості, включаючи суму кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції, комісії та інші платежі, до настання строку погашення боргу по кредитному договору у випадку, зокрема, порушення відповідачем умов іпотечного договору та/або умов кредитного договору.

Пунктом 1.1. договору поруки сторони визначили, що відповідачка ОСОБА_2 поручалася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобовязань за кредитним договором та додатковими договорами ( угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п.2.1.2. договору поруки відповідачка зобовязалася, протягом двох робочих днів від дня отримання ним відповідної вимоги, виконати відповідне зобовязання у повному обсязі шляхом перерахування суми загальної заборгованості відповідача ОСОБА_2 за відповідними реквізитами. Відповідна вимога, направлена банком на адресу поручителя, залишена останнім без виконання. Тому відповідачі мають,відповідати за зобовязанням солідарно.

Тому просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитом в сумі 528 483,15 долари США 15 центів та штраф у розмірі 1 600,00 гривень, що загалом за офіційним курсом НБУ станом на 10 червня 2011 року становить 4 215 460,40 гривень 40 копійок., та судовий збір.

В судовому засіданні зменшив позовні вимоги, в частині стягнення штрафу в розмірі 1600 гр. просив не стягувати цю суму.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2012 року в задоволенні основного позову, відмовлено.

Зустрічний позов задоволено, стягнено солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь ПАТ УніКредит Банк4 213 860,40 гривень заборгованості за кредитним договором та 3 219 гривень судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2, просить скасувати рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2012 року та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов повністю, у зустрічному позові відмовити. Апелянт посилається на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним воно вважається тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим - у разі ухвалення його на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 26 листопада 2007 року між сторонами було укладено договір про іпотечний кредит. 26.11.2007 між ОСОБА_2, ОСОБА_2 ТОВ УніКредитБанкукладено договір поруки №МRТG-10/S.

Позивач вважав, що банк сприяв введенню позивача в оману щодо підписання договору, деякі пункти якого обмежують та порушують його права, тобто ці умови є несправедливими, а дії банку були проявом його недобросовісної та агресивної діяльності.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Стаття 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролюпередбачає, що валютні операції проводяться на: підставі відповідної ліцензії Національного банку України. Згідно із п.п. в), г) ч.4 ст.5 Декрету КМ України індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо: надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі; використання іноземної валюти на території України ж засобу платежу або ж застави.

Відповідно ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину с недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Щодо законності видачі кредитів в іноземній валюті, необхідно зазначити, що випадки і порядок використання іноземної валюти визначаються Законом України Про Національний банк Українивід 20.05.1999 року №679-ХІУ (із змінами та доповненнями) і Декретом Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролювід 19.02.1993 року №15-93 (із змінами та доповненнями), виданими відповідно до них нормативними актами, якими передбачена можливість здійснення розрахунків в іноземній валюті при одержанні комерційного чи банківського кредиту в іноземній валюті і його погашенні.

Відповідно до листа НБУ від 07.12.2009 р. N13-210/7871-22612 Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно з положеннями ч.2 ст.5 Декрету Національним банком України видаються генеральні ліцензії комерційним банкам на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Відповідно до ч.3 ст.47 Закону України Про банки та банківську діяльністьна підставі лише банківської ліцензії, банки мають право здійснювати банківську операцію щодо Розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик (кредитування).

ПАТ ОСОБА_4 Банкотримано генеральну банківську ліцензію за №176 від 28.02.1997 року на право здійснення банківських операцій, визначених частиною першою та пунктами 5-11 частини другої статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність, серед яких передбачено право здійснювати операції з валютними цінностями.

Крім того, згідно з листом НБУ від 01.09.1994 р. N19013/2124 1. видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до генеральної ліцензії якого передбачене таке право.

Тому, невідємною частиною ліцензії №176-3 є дозвіл від 30.06.2006 року з додатком, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати Публічне акціонерне товариство ОСОБА_4 Банкз валютними цінностями.

Відповідно до додатку до дозволу банк має право здійснювати операції і валютними цінностями, зокрема шляхом Залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України

Також згідно з листом НБУ від 07.12.2009 р. N13-210/7871-22612 Щодо вимог підпункту впункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сім надавання/ одержання кредитів в іноземній валюті. Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії.

Отже, відсутнє будь-яке обмеження та необхідність індивідуальної ліцензії, для видачі кредитів в іноземній валюті, банками, що мають ліцензію та дозвіл.

Згідно з ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Тому сума в доларах США. що зазначена в кредитного договору - є грошовим еквівалентом зобовязання в іноземній валюті.

Таким чином, посилання позивача ОСОБА_2 на відсутність у банка права на використання іноземної валюти є необгрунтованим.

У відповідності із ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з ч.4 ст.6 Декрету КМ України, від 19.02.1993, №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролюФізичні особи - резиденти мають право купувати іноземну валюту в уповноважених банках та інших фінансових установах, що одержали ліцензію Національного банку України, або за їх посередництвом - у інших фізичних осіб - резидентів і нерезидентів, а також у національного оператора поштового зв'язку, який одержав ліцензію Національного банку України.

Відповідно ч.1 ст.8 Декрету КМ України, від 19.02.1993, №15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролюДля валютних операцій використовуються валютні (обмінні) курси іноземних валют, виражені у валюті України...

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач стверджує, що банком було порушено вимоги пунктів 3.1 та 3.6 розділ 3 правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління НБУ від 10.05.07 №168.

Також відповідно до ч.2 ст.11 Закону України Про захист прав споживачівперед укладенням кредитного договору банк був зобовязаний повідомити позивача у письмовій формі про переваги та недоліки пропонованих ним схем кредитування, але цього зроблено банком не було (запропонований був лише один варіант кредитування, за яким й було підписано договір про іпотечний кредит.

Стаття 19 Закону України Про захист прав споживачівзабороняє нечесну підприємницьку практику, яка включає: вчинення дій. що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції (недобросовісна конкуренція - це будь-які дії у конкуренції, що суперечать торговим та іншим чесним звичаям у господарській діяльності (ст.1 Закону України Про захист від недобросовісної конкуренціївід 07.06.1996), будь-яку діяльність (бездіяльність), що вводить в оману або є агресивною.

Свідченням того, що банком не порушено вимоги в тому числі і Закону України Про захист прав споживачівє підписи сторін в оспорюваних договорах.

Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Судом встановлено, що на підставі договору про іпотечний кредит №MRTG-10 від 26 листопада 2007 року, укладеного між ОСОБА_4 ТзОВ, правонаступником якого являється ПАТ ОСОБА_4 Банкта позивачем ОСОБА_2, останньому позивачем надано кредит в сумі 401 995,00 доларів США до 26 листопада 2025 року із сплатою 12,00% процентів річних з цільовим призначенням на придбання нерухомого майна, а саме: житлового будинку №1 з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська та земельної ділянки площею 0,157га., для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку (реєстраційний №226к) та земельної ділянки (реєстраційний №227к), посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 3.3.

Графік погашення кредиту сторони погодили у додатку №1 до кредитного договору. При цьому, виконання відповідачем ОСОБА_2 своїх зобовязань за кредитним договором було забезпечено договором поруки №MRTG-10/Р від 26 листопада 2007 року, укладеним між позивачем, відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_2, на підставі якого відповідачка поручилася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобовязань за кредитним договором та додатковими договорами (угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому.

26 листопада 2007 р. позивач згідно заяви на видачу готівки №Q102115479 видав відповідачу суму в розмірі 401 995,00 доларів США, тим самим своєчасно та в повному обсязі виконавши свої зобовязання перед останнім згідно умов кредитного договору.

Згідно з п.п. 5.3.1., 5.3.2. кредитного договору, відповідач взяв на себе обовязок належним чином виконувати зобовязання за кредитним договором, повернути кредит, вчасно сплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати штрафні санкції, у строки та на умовах, визначених кредитним договором.

Проте, відповідач до цього часу свої зобовязання щодо повернення кредиту та сплати процентів за вказаним кредитним договором належним чином не виконує.

Відповідно до статті 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 Цивільного кодексу України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

За змістом статей 599 та 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, яке припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пункт 5.2.2. кредитного договору передбачає, що позивач має право достроково стягувати заборгованість за кредитом, нараховані проценти за користування кредитом та штрафні санкції, у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору.

Вказане положення кредитного договору відповідає вимогам ч. 2 ст.1050 Цивільного кодексу України, згідно якої, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Розмір заборгованості відповідача за неповернення кредиту та сплаті процентів за користування ним згідно кредитного договору станом на 10 червня 2011 року становив 528 483,15 долари, що за офіційним курсом НБУ на 10 червня 2011 року становило 4 213 860,40 гривень, з яких: 21 855,69 доларів США - заборгованість по поверненню кредиту, 129 817,84 доларів США - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом з урахуванням підвищеної процентної ставки, яка застосовується з моменту прострочення платежу до його погашення, згідно п.2.6. кредитного договору, 376 809,62 доларів США - заборгованість, що стягується достроково.

Виконання зобовязань за кредитним договором забезпечено іпотечним договором №МКТС-10/8 від 26 листопада 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрованого в реєстрі за реєстровим №7230.

Відповідно до положень іпотечного договору, для забезпечення виконання зобовязань відповідача перед позивачем за кредитним договором, відповідач передав в іпотеку позивачу наступне нерухоме майно: житловий будинок №1 (один) з надвірними будівлями та спорудами, що в цілому складає домоволодіння та знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський р-н с. Білогородка, вул. Київська та земельну ділянку площею 0,157га., для будівництва, обслуговування житлового будинку, що розташована на території: Київська обл., Києво-Святошинський р-н, с. Білогородка, вул. Київська, 1 на підставі договорів купівлі-продажу від 26 листопада 2007 року житлового будинку (реєстраційний № 226к) та земельної ділянки (реєстраційний №227к), - посвідчених приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_6

Пункти 7.1.3.,7.1.5,7.1.6. іпотечного договору передбачають, що позивач має право задовольнити свої вимоги по погашенню заборгованості, включаючи суму кредиту, проценти за користування кредитом, штрафні санкції, комісії та інші платежі, до настання строку погашення боргу по кредитному договору у випадку, зокрема, порушення відповідачем умов іпотечного договору та/або умов кредитного договору.

Відповідно до ст.589 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобовязання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у звязку із предявленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку та відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

З урахуванням вимог наведеної статті, пунктом 1.1. договору поруки сторони визначили, що відповідач ОСОБА_2 поручалася перед банком солідарно в повному обсязі відповідати за своєчасне виконання відповідачем усіх його зобовязань за кредитним договором та додатковими договорами ( угодами) до нього, які можуть бути укладені в майбутньому. Згідно п. 2.1.2. договору поруки відповідач ОСОБА_2 зобовязалася, протягом двох робочих днів від дня отримання ним відповідної вимоги, виконати відповідне зобовязання у повному обсязі шляхом перерахування суми загальної заборгованості відповідача за відповідними реквізитами. Відповідна вимога, направлена банком на адресу поручителя, залишена останнім без виконання.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач та його представник не довели тих обставин на які посилалися як на підставу своїх вимог, не спростували тих обставин на які посилається представник відповідача в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, розяснював представнику позивача його права та обовязки.

Посилання позивача на те, що судом першої інстанції при прийнятті вищевказаного рішення не були повно зясовані обставини, що мають значення для справи та висновки суду не відповідають обставинам справи, судом порушено та неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, що є підставою для його скасування не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Оскільки, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 серпня 2012 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді