АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0411/2-58/11
Провадження № 22-ц/491/747/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2/58/11 інстанції ОСОБА_1
Категорія 37 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Остапенко В.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3, представників відповідача ОСОБА_4 та ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6, третя особа Четверта Криворізька державна нотаріальна контора, про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_6, посилаючись на те, що 28 грудня 1998 року помер її батько ОСОБА_7, після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 53 по вул. Лугова у м. Кривому Розі та грошових внесків в банківських установах. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори вона не зверталася, оскільки на момент смерті проживала разом із батьком, тому вважала, що фактично прийняла спадщину. На початку 2007 року вона дізналась, що її рідний брат відповідач ОСОБА_7 отримав свідоцтва про право на спадщину після їх батька лише на своє імя. Тому просила суд встановити факт прийняття нею спадщини після померлого 28 грудня 1998 року батька ОСОБА_7, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 26.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори за реєстровим №1-898, видане на ім'я ОСОБА_6 на домоволодіння №53 по вулиці Лугова у місті Кривом Розі після смерті ОСОБА_7, померлого 28 грудня 1998 року, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, посвідчене 26.02.2005 року державним нотаріусом Четвертої криворізької державної нотаріальної контори за реєстровим №1-900, видане на ім'я ОСОБА_6 на грошові внески, що збереглися у філії № 7334/074 Довгинцівського відділення ВАТ «Ощадний банк України» у м. Кривому Розі, рахунок № 4533 та у філії №7806/044 Дзержинського відділення ВАТ «Ощадний банк України» у м.Кривому Розі рахунок №2096 після смерті ОСОБА_7, померлого 28 грудня 1998 року, визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння №53 по вулиці Лугова у місті Кривому Розі та на 1/2 частину грошових внесків, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_7, померлого 28 грудня 1998 року, а також визнати за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину домоволодіння №53 по вулиці Лугова у місті Кривому Розі та на 1/2 частину грошових внесків, в порядку спадкування за законом після смерті батька.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені в повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо доведеності позивачем її позовних вимог, не взяв до уваги надані ним докази, які спростовують свідчення позивача, та залишив поза увагою, що на момент смерті з батьком у домоволодінні була зареєстрована та проживала лише їхня мати, а позивач не вступила в управління і володіння майном, а також протягом шести місяців не звернулася до нотаріальної контори. Також суд не звернув увагу, що на момент відкриття спадщини право власності на домоволодіння було відсутнє і зареєстроване належним чином в БТІ тільки 23 вересня 2004 року, при цьому всі витрати на його оформлення сплачувалися ним, позивач же відмовилась від оформлення документів. Крім того, вважає, що позивачем взагалі пропущено строк для звернення до суду з позовом, оскільки після смерті спадкодавця пройшло більше 12 років та більше 4-х років, як він одержав свідоцтва про право на спадщину.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28 грудня 1998 року помер батько сторін у справі ОСОБА_7( л.с. 12 ), після смерті якого відкрилася спадщина у вигляді домоволодіння № 53 по вул. Луговій у м. Кривому Розі, на яке були відсутні правовстановлюючи документи, та грошових внесків, що збереглися у філії № 8334/074 Довгинцівського відділення ВАТ «Ощадний банк України»у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за рахунком № 4533 та у філії № 7806/044 Дзержинського відділення ВАТ «Ощадний банк України»у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за рахунком № 2096.

Позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_6 є рідними дітьми померлого та спадкоємцями за законом першої черги.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив із доведеності того факту, позивачка фактично прийняла спадщину після померлого батька шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим майном, тому дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Проте колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, оскільки він не відповідає обставинам справи.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону судом першої інстанції не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, на момент смерті спадкодавця ОСОБА_7 разом з ним у домоволодінні №53 по вулиці Лугова у місті Кривому Розі проживала та була зареєстрована мати сторін ОСОБА_8, яка згідно пояснень сторін приймала участь у будівництві цього домоволодіння разом із спадкодавцем під час перебування з ним у зареєстрованому шлюбі.

Правовстановлюючі документи на спірне домоволодіння на момент відкриття спадщини були відсутні.

Відповідно до ст.549 Цивільного кодексу України в редакції 1963 року, який діяв на момент відкриття спадщини, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Із спадкової справи, копія якої долучена до матеріалів даної справи, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого 28 грудня 1998 року, 26 лютого 2005 року звернувся відповідач ОСОБА_6 та на підтвердження факту прийняття спадщини предявив ощадні книжки на імя померлого.

У звязку з цим 26 лютого 2005 року державним нотаріусом Четвертої Криворізької державної нотаріальної контори на імя відповідача ОСОБА_6 видані два свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 28 грудня 1998 року, одне, посвідчене за реєстровим №1-900, - на грошові внески, що збереглися у філії № 8334/074 Довгинцівського відділення ВАТ «Ощадний банк України» у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за рахунком №4533 та у філії №7806/044 Дзержинського відділення ВАТ «Ощадний банк України»у м. Кривому Розі Дніпропетровської області за рахунком №2096, та друге, посвідчене за реєстровим №1-898, - на домоволодіння №53 по вулиці Лугова у місті Кривому Розі.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка ОСОБА_2 в якості доказу на підтвердження факту прийняття нею спадщини після смерті батька надала копію домової книги, в якій вона значиться зареєстрованою у спірному домоволодінні разом із спадкодавцем (а.с. 14), довідки голови квартального комітету від 20 червня 1997 року та 07 серпня 1998 року про те, що вона мешкала разом із батьками за адресою: вул.. Лугова, 53 (а.с. 34, 35), а також закупівельний акт від 27 березня 1999 року на придбання нею домашніх птахів (а.с. 36), товарні чеки за період з 03 квітня 1998 року по 30 вересня 1998 року (а.с. 36 38), квитанції за період з 16 лютого 1999 року по 28 квітня 1999 року (а.с. 56 64), накладну від 03 березня 1999 року на придбання соломи (а.с. 65), квитанції до прибуткових касових ордерів на придбання пшениці, худоби та мяса за період з 09 грудня 1998 року по 23 травня 1999 року (а.с. 67 68), інші документи (а.с. 102 106), в яких адресою її проживання зазначене спірне домоволодіння.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції надав неправильну оцінку зазначеним доказам, оскільки не звернув уваги на те, що дані домової книги суперечать паспортним даним позивачки (а.с. 13) та її особистим поясненням, згідно яких ОСОБА_2 з 1990 року була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1 разом із чоловіком ОСОБА_9, 10 серпня 1998 року виписана до Росії та на момент смерті спадкодавця реєстрації не мала, а з 08 жовтня 2002 року знов зареєстрована за попереднім місцем реєстрації на бульварі КіроваАДРЕСА_2.

Також суд не звернув уваги на те, що довідки голови квартального комітету від 20 червня 1997 року, 07 серпня 1998 року та частина накладних, товарних чеків і квитанцій видані за життя спадкодавця, а інша їх частина та закупівельний акт від 27 березня 1999 року не є належними доказами на підтвердження факту проживання позивачки разом із спадкодавцем на момент його смерті та протягом строку, встановленого законом для прийняття спадщини.

Приймаючи до уваги пояснення свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, які підтвердили той факт, що часто бачили позивачку в спірному домоволодінні після смерті батька, суд першої інстанції залишив поза увагою те, що ці пояснення не можуть бути належним доказом для встановлення факту проживання позивачки разом із спадкоємцем на момент його смерті.

Такі пояснення не можуть бути і достатнім доказом на підтвердження факту прийняття позивачкою спадщини у вигляді домоволодіння, оскільки, як встановлено судом, після смерті спадкодавця в спірному домоволодінні мешкала мати позивачки колишня дружина померлого ОСОБА_8.

Як убачається із довідок, наданих відповідачем, з моменту смерті спадкодавця, тобто з 28 грудня 1998 року, ОСОБА_8 проживала в домоволодінні одна по день своєї смерті 09 червня 2009 року.

У суді апеляційної інстанції сама позивачка ОСОБА_2 пояснила, що після смерті батька вона не подавала заяву про прийняття спадщини, оскільки вважала, що ця спадщина перейшла до її матері ОСОБА_8

Згідно довідок, наявних у справі, неповнолітні діти позивачки ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_3, 10 липня 1998 року вибули до м. Дніпропетровська (а.с. 81, 82), де, відповідно до пояснень позивачки, підтверджених свідками, і проживали й навчалися.

Оцінюючи надані сторонами докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що наданих позивачкою доказів недостатньо для того, щоб вважати доведеним факт прийняття нею спадщини після смерті батька ОСОБА_7, у звязку з чим підстави для задоволення її позовних вимог відсутні.

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати таким, що відповідає вимогам ст..ст. 213 ЦПК України, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням в порядку п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 21 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини, визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними та визнання права власності в порядку спадкування за законом

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 16 квітня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_17