Справа № 707/2-3052/2010
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 лютого 2012 року м. Ужгород

23 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

Головуючого - Куцина М.М.,

суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2.

При секретарі - Калинич С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою прокурора м. Мукачево в інтересах ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 листопада 2010 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3. ОСОБА_4, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, житлового ремонтно - експлуатаційного підприємства №3 м. Мукачево, про визнання недійсним договору найму житлового приміщення.

Встановила:

ОСОБА_7 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, Житлового ремонтно - експлуатаційного Підприємства №3 м. Мукачево про визнання недійсним договору найму житлового приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивувала тим, шо відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2.

На підставі рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2004 року, яке набрало законної сили, договір найма квартири АДРЕСА_3 від 27 липня 1985 року, укладений Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №2 з ОСОБА_3, розірвано. Зо6ов:язано Виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради Закарпатської області зняти ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з комунального балансу м. Мукачева квартири АДРЕСА_1.

У даний час здійснюється виконання вказаного рішення суду, однак відповідачі відмовляються звільнити спірне приміщення мотивуючи тим, що вони користуються квартирою на підставі договору найму від 15 липня 2004 року у порядку виконання судового рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року.

Позивачка зазначала, що даний договір найму порушує її права як власника.

Позивачка, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 16,321,391 ЦК України,просила у суді першої інстанції визнати недійсним договір найму жилого приміщення квартири АДРЕСА_1 від 15 липня 2004 року, який укладений між Житловим ремонтно- експлуатаційним підприємством та ОСОБА_3.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 листопад 2010 року позов задоволено повністю. Визнано договір найму жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_4 від 15 липня 2004 року, який укладено між Житловим ремонтно експлуатаційним підприємством №2 м.Мукачево та ОСОБА_3, - недійсним.

Відповідач ОСОБА_3 та прокурор м. Мукачево Закарпатської області в інтересах ОСОБА_3 не погодився з рішенням місцевого суду та подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, в якій просив скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

24 травня 2011 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області провадження за апеляційними скаргами у даній цивільній справі зупинено до залучення у справі правонаступника позивачки, яка вибула з процесу у зв'язку зі смертю.

24 січня 2012 року ухвалою апеляційного суду Закарпатської області залучено до участі в справі правонаступника ОСОБА_7 - ОСОБА_5 у якості позивача.

Представник апелянта та прокурор у суді апеляційної інстанції вимоги апеляційних скарг підтримали у повному обсязі.

Представник позивача та представник відповідача виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради вважають рішення місцевого суду законним та обґрунтованим, а подані апеляційні скарги безпідставними.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, осіб, шо зявилися по справі, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляцій, вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку, апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір найму жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_5 від 15 липня 2004 року, який укладено між Житловим ремонтно- експлуатаційним підприємством №2 м. Мукачево та ОСОБА_3, місцевий суд виходив з : положень ч.2 ст.61 ЖК України, якою передбачено, що договір найму укладається наймодавцем ( ЖРЕП) та квартиронаймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Однак підпис на цьому документі здійснено його дружиною ОСОБА_4 на підставі доручення, оскільки останній хворів, але на підтвердження зазначеного доручення відповідачами у суді першої інстанції не подано.

Також місцевий суд вважав, що даний договір найму від 15 липня 2004 року укладений на підставі неіснуючого рішення суду та підписаний особою. Яка не являється квартиронаймачем.

Місцевий суд вважав, що є наявні підстави визнання недійсним договору найму з підстав, передбачених ст.215 ЦК України, оскільки у порядку виконання судового рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2004 року договір житлового найму від 15 липня 2004 року, укладений між ОСОБА_3 11. та ЖРЕП-2 розірвано.

Проте, судова колегія не може погодитися з висновком місцевого суду, оскільки суд дійшов його без повного та всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав сторін та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З висновками суду першої та апеляційної інстанції погодитися не можна, оскільки на порушення вимог статей 213,214 і 303 ЦПК України суди не визначилися с характером спірних правовідносин, правовими нормами, шо підлягають застосуванню до них. внаслідок чого місцевим судом неправильного застосовано норму- матеріального права.

Зазначеним вимогам закону ухвалене рішення у справі не відповідає.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування інакше, як з підстав і в порядку, передбаченому законом.

Згідно з нормами ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер.

Згідно зі ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Вимогу про визнання ордера недійсним може бути заявлено протягом трьох років з дня його видачі.

Відповідно до п. б постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1975 року № 2 судам слід мати на увазі, що виданий на жиле приміщення ордер може бути визнаним недійсним тільки на підставі умов ст. 59 ЖК України.

Крім того, згідно із ч. З ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, до якої встановлено ці обставини .

За змістом частини третьої статті 14, частини третьої статті 61, частини другої статті 223 ЦПК особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі,- в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цими судовими рішеннями. У даному випадку суд ухвалює рішення на основі досліджених у судо засіданні доказів.

Матеріалами справи встановлено, шо відповідачі набули право користування житловим приміщення на підставі ордера - обміну від 22 травня 1985 року на житлове приміщення, а саме: квартиру АДРЕСА_6 наймодавцем ЖРЕП-2 і наймачем ОСОБА_3 27 липня 1985 року укладено типовий договір найму житлового приміщення, відповідно до якого між наймодавцем - та наймачем склалися житлові відносини, які регулюються Жил Кодексом України .

Вселення відповідачів до спірного житла було здійснено на підставі ордеру - обміну від 22 травня 1985 року, вони зареєструвалися в цьому спірному приміщенні й до цього часу там проживають.

Отже, відповідачі по справі у відповідності до положень ст. 79 Житлового кодексу України ( далі - ЖК України) правомірно отримали ордер обміну на спірне житло, і виданий він був відповідно до вимог ст. 52 ,83 ЖК України.

Право відповідачів на безстрокове користування спірною квартирою відновлено за договором найму від 15 липня 2004 року, укладеного на виконання судового рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року, яке є чинним на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції, (а.с.14 т.1)

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року скасовано рішення місцевого суду та ухвалено нове рішення, яким скасовано розпорядження голови Закарпатської ОДА від 25 січня 2000 року №23 « Про скасування рішення виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих від 25 грудня 1953 року №091. Про зарахування на баланс комунального господарства домоволодінь №70 по вул. Духновича за №8 по вул. Достоєвського в м. Мукачево на рішення виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради від 28 лютого 2002 року №53 "Про зняття з комунального балансу квартири АДРЕСА_7". Зобовязати ОСОБА_6 міськвиконком через ЖРЕП №2 відновити договір найму квартири АДРЕСА_8 з відповідним відновленням реєстрації квартири в користуванні позивачів у службах міськвиконкому (газове господарство, водоканал, електромережа і т. д. Ухвалою Верховного суду України від 10 листопада 2006 року дане рішення апеляційного суду залишено без змін.

Право ОСОБА_8 на безстрокове користування житловим приміщенням було відновлено договором найму від 15 липня 2004 року, укладеного на виконання судового рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року і яке є чинним на час розгляду справи у суді апеляційної інстанції.

Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2004 року задоволений позов ОСОБА_7 до Закарпатської обласної державної адміністрації, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, Житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства №2 у м. Мукачево, ОСОБА_3, ОСОБА_9. третя особа без самостійних вимог на стороні відповідачів ОСОБА_6 міська рада Закарпатської області про усунення перешкод у здійсненні права власності. Рішення Виконавчого комітету Закарпатської обласної ради депутатів трудящих від 25 грудня 1953 року №091 « Про зарахування на баланс комунального господарства домоволодінь №70 по пул. Духновича та №8 по вул. Достоєвського в м. Мукачево» визнано незаконним та скасовано. Договір найму квартири АДРЕСА_3 від 27 липня 1985 року, укладений Житловим ремонтно-експлуатаційним підприємством №2 з ОСОБА_3 розірвано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з даної квартири - виселити із наданням іншого житла.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 29 січня 2007 року змінено рішення Мукачівського міськрайонного суду від 12 жовтня 2004 року в частині зобов'язання виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інше житло. Зобов'язано виконавчий комітет ОСОБА_6 міської ради надати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 інше житло не гірше за розміром, благоустроєм та місцем розташування, ніж квартира АДРЕСА_3. Ухвалою Верховного суду України від 29 жовтня 2008 року дане рішення апеляційного суду залишено без змін.

Позивачем у суді першої інстанції позовна вимога про визнання недійсним ордеру або визнання обміну житлового приміщення недійсним не заявлялася.

На час розгляду справи в суді першої інстанції та апеляційної інстанції ордер -обміну від 22 травня 1985 року є чинним і в судовому порядку не визнаний недійсним.

Крім того, місцевий суд залишив поза увагою заперечення відповідачів шодо наявності чинних судових рішень із зазначених правовідносин сторін у справі та встановлених юридичних фактів, які відповідно до положень ч. З ст. 61 ЦПК України встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, до якої встановлено ці обставини .

Зокрема, рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року визнані юридичні факти того, шо відповідачі є наймачами спірної квартири і вселилися в це приміщення на підставі ордеру Мукачівського міськвиконкому від 22 травня 1985 року за №25 та договору найму, житлового приміщення в будинку державного житлового фонду від 27 липня 1985 року. Цим рішенням спірну квартиру повернуто на баланс комунального господарства м. Мукачево та зобов'язано ОСОБА_6 міськвиконком відновити договір найму в користування ОСОБА_3 та ОСОБА_4 І.( а. с. 15-16 т. 1)

У відповідності до положень ч.1 ст.14 ЦПК України, судові рішення, шо набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємству установ, організацій, посадових осіб чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню по всій території України.

Позивачем у суді першої інстанції ставилося питання про визнання недійсним договору найму від 15 липня 2004 року цієї спірної квартири, укладеного між: Житловим ремонтно- експлуатаційним підприємством №2 м. Мукачево та ОСОБА_3 з підстав ст. 215 ЦК України, однак місцевий суд у тексті рішення не вказав конкретну підставу визнання правочину недійсним.

Таким чином, як місцевим, так і судом апеляційної інстанції доведено, шо даний договір найму є житловим, з врахуванням умов укладення, а тому зміна та розірвання договору найму житла, що відноситься до державного або комунального житлових фондів - визначених Житловим кодексом України, і підстави, визначені правилами ст. 103-108 ЖК України, а отже, місцевим судом до даних спірних правовій неправильно застосовано ст.215 ЦК України.

З огляду наведеного та у відповідності до правил ст. ст.58.59.61.63.64,311 ЖК України, судова колегія приходить до висновку, що договір найму від 27 липня 1985 року на спірне житло відповідачів був відновлений на виконання рішення апеляційного суду Закарпатської області від 28 квітня 2004 року і. у відповідності до правил ч.1 ст 14 ЦПК України, дане рішення є обов'язковим для виконання. Отже, повторне визнання недійсним договору найму від 15 липня 2004 року цього спірного житла без перегляду рішення суду від 28 квітня 2004 року у встановленому законом порядку є неможливим.

При вирішенні справи суд невірно кваліфікував правовідносини, які склалися між сторонами, та застосував закон ( ст. ст. 16,321.391 ЦК України), який не поширюється на ці правовідносини, а повинен був застосувати до цих спірних правовідносин норми Житлового Кодексу України . Отже, у суду першої інстанції не було правових підстав для визнання спірного договору найму недійсним.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що при розгляді даної справи суд порушив норми матеріального та процесуального права та зробив висновки, що не відповідають обставинам справи.

Відповідно до пунктів 3 та 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, дані обставини є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення судом апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317,319, ЦПК України, судова колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу прокурора м. Мукачево в интересах ОСОБА_3 та ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Мукачівсько міськрайонного суду від 24 листопада 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету ОСОБА_6 міської ради, житлового ремонтно- експлуатаційного підприємства №3 м. Мукачево про визнання недійсним договору найму житлового приміщення- відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може оскаржено протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді: