АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2012 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Лисака І. Н.

суддів: Заводян К.І., Савчук М.В.,

секретар Градовий В.Б.

за участю представника ОСОБА_1- ОСОБА_2, представника ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно, та за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

В квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання права власності на нерухоме майно.

Просила визнати за нею право власності на будинковолодіння, яке знаходиться по вул. Галицький шлях, 30 в м.Чернівці та складається з житлового будинку літ. «Б» загальною площею 43,5 кв.м., сарай літ. «В», гараж літ. «Д», бані літ. «Е».

В вересні 2010 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Після уточнення позовних вимог просив визнати за ним право власності на самочинно збудовану прибудову літ. «А-1», прибудову літ. «А-2», сарай літ «Ж», сарай літ. «З», колодязь питний №3, огорожа №1, ворота №2, які знаходиться по вул. Галицький шлях, 30 в м. Чернівці.

Ухвалою Садгірського районного суду м.Чернівці від 29 вересня 2010 року справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_1 про визнання права _____________________________________________________________ справа №22ц-47/12р. Головуючий у 1-й інстанції Проскурняк І.Г. категорія: 2/6 Доповідач Лисак І.Н.

власності та справу за позовом ОСОБА_1 до Чернівецької міської ради, ОСОБА_3 про визнання права власності на самочинне будівництво обєднано в одне провадження.

Рішенням Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2011 року у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 та задоволені позовних вимог ОСОБА_1А відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить вищезазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на те, що судом першої інстанції порушені норми матеріального права, а саме вимоги ст. 376 ЦК України. Вказує на те, що в процесі розгляду ОСОБА_1 визнав її позов, а вона ОСОБА_3 визнала позов ОСОБА_1 зазначає, що не погоджується з позицією Чернівецької міської ради щодо неможливості визнання за позивачами права власності на будинковолодіння в цілому, а лише на будівельні матеріали, посилаючись на те, що будинок відносився до колгоспного двору, члени якого вже померли, але самовільно збудоване майно в експлуатацію не здали.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 15 листопада 2011 року та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Посилався на те, що судом першої інстанції були порушенні норми матеріального та процесуального права, неповно з'ясовано обставини, які мають значення для справи. Зазначає, що його мати була користувачем земельної ділянки по вул. Галицький шлях, 30 в м. Чернівці, на якій самовільно збудувала деякі будівлі. Оскільки він є єдиним спадкоємцем своєї матері, то вважає, що на підставі ст. 1218 ЦК України являється спадкоємцем будівельних матеріалів, які були затрачені на зведення спірних будівель та успадкував право на визнання за ним права власності на самочинно збудовані споруди. Також успадкував право користування земельною ділянкою, на якій розміщені спірні будівлі. Тому вважає, що судом було безпідставно відмовлено йому у задоволені його позову.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційних скарг та перевіривши матеріали справи в межах заявлених в суді першої інстанції вимог, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_1 суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідно до ч.3 ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно ч. 1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Так, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 просять визнати за ними право власності на самочинно збудоване майно на підставі ч.5 ст. 376 ЦК України, норма якої передбачає, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Проте в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що земельна ділянка, на якій здійснено самочинне будівництво, перебуває у їх власності або надавалась їм у користування, що вірно було встановлено судом першої інстанції.

Крім того, посилання апелянта ОСОБА_1 на те, що він являється спадкоємцем будівельних матеріалів, які були затрачені на зведення спірних будівель, а також успадкував право на визнання за ним права власності на самочинно збудовані споруди, що ґрунтується на нормах матеріального права.

Згідно ч.2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Оскільки спірні обєкти самочинного будівництва не були здані в експлуатацію та не були зареєстровані належним чином, право власності на них, як таких, що завершені будівництвом, в порядку спадкування не виникло у жодної із сторін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційних скарг не дають підстав для його скасування.

На підставі вищевикладеного, керуюсь ст. ст. 307. 308, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Садгірського районного суду м.Чернівці від 15 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/