Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Мелінишин Г.П., Перегінець Л.В. секретаря Балагури М.О.,

сторін: представника ОСОБА_1; ОСОБА_2 та його представника,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку квартири та встановлення порядку користування квартирою за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2011 року задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частку квартири та встановлення порядку користування квартирою.

Визнано за ОСОБА_2 право на ? частку квартири АДРЕСА_1 корпус 5 в м. Івано-Франківську.

Встановлено порядок користування приміщеннями в квартирі АДРЕСА_1 корпус 5 в м. Івано-Франківську, яким виділено ОСОБА_2 в користування житлову кімнату площею 16,6 кв.м., ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,2 кв.м.. Кухню, коридор, ванну, туалет і інші підсобні приміщення залишено в спільному користуванні.

Представник ОСОБА_1 вважає, що рішення суду першої інстанції в частині немайнових вимог, а саме: встановлення порядку користування квартирою, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню.

_______________________________________________________________________________

Справа № 0907/2-5897/2011р. Головуючий І інстанції: Горейко М.Д.

Провадження № 22ц/0990/328/2012р. Суддя-доповідач: ОСОБА_3

Категорія 5

Судом першої інстанції неправильно надано оцінку представленим доказам, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Внаслідок чого прийняте несправедливе рішення, яке призводить до безпідставного обмеження права користування відповідачки на ? частку спільної квартири, а також до погіршення її житлових умов та членів її сімї, що проживають разом з нею.

Суд залишив поза увагою право користування сторонами лоджією площею 3,1 кв.м. яка примикає до кімнати площею 16.6 кв.м., виділеної позивачу.

Рішенням суду проведено поділ майна подружжя і визначено кожній стороні по ? частині квартири.

Тому згідно ч.3 ст. 358 ЦК України для здійснення права спільної часткової власності кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частині у праві спільної часткової власності.

При встановленні порядку користування квартирою необхідно керуватися принципом відповідності до часток.

Крім того, таким розподілом порушено її та членів її сімї житлові права, оскільки на неї та двох її дорослих доньок у кімнаті припадає по 3,7 кв.м. житлової площі, що є нижчим за норму 13,65 кв.м. на одну особу.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким в частині позовних вимог щодо встановлення порядку користування квартирою відмовити..

В засіданні апеляційного суду представник апелянта підтримав доводи апеляційної скарги з мотивів, наведених у ній. Вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що сторони з 1984 по 2011 роки перебували у зареєстрованому шлюбі.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10.09.1993 року відповідачка купила спірну квартиру №29 по вул.. Братів Майданських (тепер вул.. ОСОБА_4) 44 корпус 5 у м.Івано-Франківську житловою площею 27,8 кв.м., загальною площею 47,8 кв.м., і зареєструвала в Івано-Франківському ОБТІ на своє імя.

Станом на 11.05.2011 р., згідно технічного паспорту дана квартира розташована на 5 поверсі 5-ти поверхового будинку і складається з двох кімнат житловою площею 27,8 кв.м., в тому числі 1-а кімната 16,6 кв.м; 2-а кімната - 11,2 кв.м., які є ізольованими; кухня 7,5 кв.м., вбиральні 1.2 кв.м., ванної 2,6 кв.м., коридору- 8,1 кв.м., вбудованої шафи 0,6 кв.м., лоджії 3,1 кв.м. загальною площею 50,9 кв.м..

Суд відповідно до вимог ч.3 ст.368 та ч.2 ст.370 ЦК України прийшов до обґрунтованого висновку про те, що сторони придбали спірне житло у шлюбі та за спільні кошти, тому визнав за позивачем право власності на ? частину спірного житла. У цій частині рішення суду апелянтка не оскаржує.

Вирішуючи спір у частині позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою, суд встановив, що спірна квартира складається з двох ізольованих житлових кімнат.

Відповідно до вимог Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок, якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом, встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами). В такому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності.

З огляду на вищенаведене суд виділив згідно вимог позивачу в користування жилу кімнату площею 16,6 кв.м., яка обладнана лоджією. Такий порядок користування кімнатами між сторонами не порушує прав відповідачки ї не порушує рівності часток сторін у праві спільної власності. При цьому всі підсобні приміщення суд залишив у загальному користуванні сторін.

Доводи апелянта, що суд не врахував при визначенні порядку користування квартирою того факту, що позивачу перейшла у користування кімната з лоджією, не заслуговують на увагу. Суд у рішенні зазначив, що усі інші підсобні приміщення слід залишити у спільному користуванні сторін, у цей перелік входить і лоджія площею 3.1 кв.м. Не доведеними у суді є також посилання апелянта, що таким розподілом житла порушено житлові права відповідачки та її дітей, оскільки суд поділу житла не проводив, а лише встановив порядок користування житловими кімнатами. Діти сторін є повнолітніми, проживають за межами України, право на користування ними спірним житлом не оспорювалося і не ставиться ними в суді питання про захист їх порушених житлових прав. Тому, виходячи з принципу диспозитивності, така апеляційна вимога не може братися судом до уваги.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення судом першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності і обґрунтованості.

Підстав для скасування даного рішення та постановлення нового з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст.307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 12 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Судді: І.В. ОСОБА_5 ОСОБА_6 Перегінець