Справа № 2-1111/11 2/1305/151/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2012 року м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Малахової Онуфер А.М.

з участю секретаря Петрик Ключник М.Є.

сторін, адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа КП „Городоцьке РБТІ про визнання права власності на ? частину будинковолодіння, як частку у спільному майні подружжя, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4, просить визнати за ним право власності на ? частину будинку №287, що на вул.Львівська в м.Городок Львівської області, як частку у спільному майні подружжя. Позов обгрунтовує тим, що між ним та відповідачкою 01.10.2002 року був зареєстрований шлюб, який згідно рішення Городоцького районного суду Львівської області від 23.01.2009р. розірвано. Під час перебування у шлюбі, за спільні кошти 26.10.2004 року ними придбано житловий будинок №287 по вул.Львівська в м.Городок, право власності на який зареєстровано на відповідачку, оскільки остання добровільно розділити будинок відмовляється, тому змушений звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Просить позов задоволити.

В суді позивач позов підтримав з підстав викладених в заяві, крім цього пояснив, що спірний будинок 26.10.2004р. придбаний ними в інтересах сім"ї за спільні кошти подружжя. За час спільного проживання при допомозі його батьків, у будинку було проведено ряд ремонтних і оздоблювальних робіт та покращено її стан, він в будинку зареєстрований і проживає. Право власності на вказаний будинок зареєстровано за відповідачкою. Дохід їх сімї в період придбання будинку складався переважно із його тимчасових заробітків таксистом, також, вони жили за незначну допомогу, яку відповідачка отримувала по догляду за дитиною та за рахунок допомоги батьків. На даний час шлюб між ними розірвано, відповідачка, незважаючи на придбання будинку за спільні кошти та під час шлюбу, заперечує його право на ? частину квартири. Просить визнати право власності на ? частину спірного будинку за ним, як частку у спільному майні подружжя.

В суді відповідачка ОСОБА_4 позов заперечила, мотивуючи тим, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки такий був придбаний для її матері ОСОБА_5, за кошти останньої, які вона отримала від матері із-за кордону для купівлі будинку. Просить у позові відмовити.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, директором КП „Городоцьке РБТІ ОСОБА_6 подано до суду заяву про розгляд справи у відсутності представника КП „Городоцьке РБТІ, позиції щодо вирішення справи не висловила.

Заслухавши сторони, адвокатів, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8,ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що позов слід задовольнити.

За положенням ст. 3 ч.1, ст. ст. 4, 10, 11, 60, 61, 213 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обгрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 60, ч.1 ст. 70 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Із пояснень в суді ОСОБА_3 і ОСОБА_14 видно, що шлюб між сторонами по справі був зареєстрований 01 жовтня 2002 року, актовий запис №201, що також стверджується копією свідоцтва про одруження, виданого відділом РАГС Галицького РУЮ м.Львів (а.с.25).

В шлюбі сторони мають сина ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4 зворот).

Під час перебування у шлюбі, сторонами по справі 26.10.2004р. було придбано житловий будинок площею 47, 7 м. кв., що по вул.Львівська, 287 в м.Городок Львівської області згідно договору купівлі продажу реєстровий №3727 посвідченого приватним нотаріусом Городоцького районного нотарільного округу ОСОБА_16 (а.с.17-26).

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 23.01.2009 року шлюб між позивачем та відповідачкою розірвано, що також видно із копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-СГ №058207 від 27 серпня 2009 року, актовий запис № 88 (а.с.5, 29).

Із копії Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 31.08.2011р. видно, що право власності на спірний будинок з 30.11.2004 року зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_14, що стверджується також оглянутими в судовому засіданні інвентаризаційною та реєстраційною справами на будинок №287 (а.с.6).

З пояснень в суді сторін, копій паспортів, довідки СГІРФО від 13.01.2012 року (а.с.4, 13, 44-46) убачається, що позивач ОСОБА_3 з березня 2006 року зареєстрований у спірному будинку, в ньому проживає, несе витрати по утриманні будинку, відповідачка зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_2яновича,4 кв.1 - з червня 1996 року.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, судам необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За положенням ст. 368 з ч. 2 ст. 372 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

З матеріалів справи, пояснень в суді позивача убачається, що під час перебування у шлюбі з відповідачкою, ними придбано 26.10.2004 року будинок по вул.Львівська №287 в м.Городок, що за час спільного проживання подружжям, при допомозі батьків відповідача, у будинку було проведено ряд ремонтних та оздоблювальних робіт, зокрема поміняно двері, вікна, підведено до будинку світло, газ, покращено стан будинку, чого в суді не заперечила відповідачка ОСОБА_14.

Про те що, будинок по вул.Львівська №287 в м.Городок, який оформлений на відповідачку, придбаний для проживання сім»ї сторін, показав в суді свідок ОСОБА_7, який ствердив, що відповідач з ним домовлявся про придбання житла для його сімї.

Із показань ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в суді убачається, що будинок по вул.Львівська №287 в м.Городок придбаний ОСОБА_3 та ОСОБА_17 за спільні кошти подружжя, що одразу після придбання будинку у ньому проводились суттєві ремонтні роботи, оскільки стан такого був незадовільним для проживання, після проведення ремонту сімя сторін переїхала проживати у спірний будинок.

Про те, що придбаний позивачем та відповідачкою 26.10.2004 року є спільною сумісною власністю подружжя, окрім договору купівлі - продажу будинку (а.с.16-26) видно із свідчень ОСОБА_13, яка вказує на те, що при посвідченні вказаного договору, відбирала згоду позивача про оформлення договору купівлі спірного будинку на відповідачку, що підтверджується також копією витягом з реєстру №2 вчинених нотаріальних дій за 2004 р. (а.с. 122-124).

Із оглянутих в судовому засіданні матеріалів цивільної справи №2-451/2009р. за позовом ОСОБА_17 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу вбачається, що шлюб між сторонами розірвано 03.01.2009р. з ініціативи позивачки, питання про поділ майна, останньою не порушувалось.

Виходячи з вищенаведеного, а також враховуючи, що ОСОБА_3 і ОСОБА_14 придбали за спільні кошти 26.10.2004 року будинок по вул.Львівська №287 в м.Городок під час перебування у зареєстрованому шлюбі (з 01.10.2002р. по 23.01.2009 року), спірний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності та підлягає поділу.

Відповідно до положень ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку.

Згідно ч.1 ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

За змістом ч.1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Стаття 69 СК України визначає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суд не бере до уваги твердження відповідачки про те, що спірний будинок не є спільною сумісною власністю подружжя, так як придбаний для її матері і за кошти останньої, оскільки доказів про купівлю будинку для матері як і про переказ грошових коштів для його придбання, відповідачкою не подано, в суді не здобуто.

Представлена відповідачкою копія грошового переказу на її ім'я від ОСОБА_5 не є належним і допустимим доказом отримання цільових коштів для придбання будинку саме по вул.Львівська, 287 Городоцького району Львівської області для матері.

Договір купівлі - продажу будинку від 26.10.2004 року, покупцем в якому зазначено відповідачку ОСОБА_18 її мати ОСОБА_5 не оспорювала та з позовом про недійсність означеного договору - не зверталась.

Про те, що ОСОБА_5 не уповноважувала відповідачку на придбання для неї будинку по вул.Львівська, 287 в м.Городок Львівської показав в суді також свідок ОСОБА_12

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212 - 215, 218 ЦПК України, ст. ст. 57, 60, 61, 63, 68-70 СК України, ст.ст. 355, 368, 370, 372, 392, 369, 380, 386 ЦК України, ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України (в ред.1969р.), -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на ? частину житлового будинку №287 на вул. Львівська в м.Городок Львівської області, як частку у спільному майні подружжя.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_19 334 грн. 50 коп. понесених судових витрат по справі.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Городоцький районний суд Львівської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

С у д д я : ОСОБА_20