АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/413/354/12 Головуючий у 1 інстанції
Провадження 22-ц/491/838/12 ОСОБА_1
Категорія 52 ( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Барильської А.П.,

суддів Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі Куреденко О.П.,

за участю: позивача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 31 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо- збагачувальний комбінат про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2; В.І. звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства Центральний гірничо- збагачувальний комбінат (надалі- ПАТ ЦГЗК) про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

Після уточнення позовних вимог просив суд визнати незаконним наказ № 147- к від 03.06.2011 року по ПАТ ЦГЗК Про припинення трудового договору з ОСОБА_2 за п.6 ст.36 КЗпП України. Зобов'язати ПАТЦГЗК поновити його на посаді електрогазозварника цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ ЦГЗК; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі; стягнути з відповідача середню заробітну плату за час вимушеного прогулу 28 710,18 грн. та моральну шкоду в сумі 22000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він працював електрогазозварником цеху технологічного залізничного транспорту управління залізничного транспорту ПАТ ЦГЗК. 02 квітня 2011 року позивач отримав копію наказу № 185 від 10 лютого 2011 року «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту» , а також розпорядження № 147 від 14.02.2011 року «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміну істотних умов праці» , для ознайомлення, згідно яких, з 18 квітня 2011 року у звязку зі зміною організації виробництва відбудеться зміна істотних умов праці та що у разі відмови працівників від продовження роботи в нових умовах трудові стосунки будуть припинені відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України. 13 квітня 2011 року позивач звернувся із заявою до генерального директора підприємства та повідомив про свою згоду працювати за новими умовами праці. Після 18 квітня 2011 року він продовжував працювати за попередніми умовами праці, однак наказом № 147- к від 03.06.2011 року позивача було звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України Вважає даний наказ незаконним, оскільки після зміни істотних умов праці, тобто після 18 квітня 2011 року, відповідач допустив його до роботи за попередніми умовами праці та настало продовження дії трудового договору, передбачене ст. 24 КЗпП України, про що позивач повідомив письмово відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2012 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позовних вимог до ПАТ «ЦГЗК» про визнання наказу незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог та прийняття окремої ухвали у відношенні головуючого судді.

Зокрема, на його думку, суд неправомірно відмовив в задоволенні позовних вимог, не врахував, що з 18 квітня 2011 року змін в організації виробництва та праці не відбулося і відповідачем не видавалося будь-яких розпоряджень щодо перенесення дати їх запровадження. Судом не враховано, що позивач 13 квітня 2011року повідомив відповідача про свою згоду працювати за новими умовами; що про зміну істотних умов праці позивача було вперше повідомлено 14 лютого 2011 року

В запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «ЦГЗК» просить рішення суду, як законне та обґрунтоване залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 18.10.2004 року працював електрогазозварником цеху технологічного залізничного транспорту Управління залізничного транспорту ПАТ «ЦГЗК».

Відповідно до наказу № 185 від 10 лютого 2011 року по ПАТ «ЦГЗК» «Про зміну в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», через необхідність удосконалення процесу ремонту та техобслуговування тепловозів та вагонів, основну частину цих завдань передано спеціалізованому підприємству, у звязку з чим проведено зміни в організації виробництва.

14 лютого 2011 року на виконання вказаного вище наказу ПАТ «ЦГЗК» видано розпорядження № 147 від 14 лютого 2011 року «Про попередження працівників Управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці», яким вирішено змінити умови праці працівників, у тому числі, позивачу ОСОБА_2, шляхом зміни режиму роботи на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні (тривалість зміни 2 години кожної середи тижня) згідно Правил внутрішнього розпорядку, колективного договору на 2010-2011 рік. З розпорядженням №147 позивача ОСОБА_2 було ознайомлено під особистий підпис 02 квітня 2011 року.

Листом від 26 травня 2011 року адміністрацією ПАТ «ЦГЗК» було повідомлено ОСОБА_2 про те, що зміни істотних умов праці відбудуться після 02 червня 2011 року, запропоновано повідомити підприємство про свої наміри продовжувати роботу після зміни істотних умов праці та розяснено, що в разі згоди продовжувати роботу за новими умовами, позивач повинен надати вільну письмову згоду на це, або відмову від продовження роботи після зміни істотних умов праці в строк до кінця робочого дня 02 червня 2011 року (до 17-00 годин).

У звязку з тим, що у вказаний строк, тобто до 17.00 годин 02.06.2011 року позивач заяви щодо своєї згоди продовжити працювати за новими умовами ПАТ «ЦГЗК» не направив, наказом № 147-к від 03 червня 2011 року було припинено трудовий договір з позивачем ОСОБА_2 за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що 13 квітня 2011 року позивач звернувся із заявою до генерального директора підприємства та повідомив про свою згоду працювати за новими умовами праці. Після 18 квітня 2011 року він продовжував працювати за попередніми умовами праці, однак наказом № 147- к від 03.06.2011 року його було звільнено за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Оскільки після зміни істотних умов праці, тобто після 18 квітня 2011 року, відповідач допустив його до роботи за попередніми умовами праці та настало продовження дії трудового договору, передбачене ст. 24 КЗпП України, про що позивач письмово повідомив відповідача, вважає наказ та розпорядження незаконними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку, що при припиненні трудового договору з позивачем ОСОБА_2 за п. 6 ст. 36 КЗпП України, ПАТ «ЦГЗК» виконано вимоги ч.ч. 3, 4 ст.32 КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 32 КЗпП України, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Проведення власником заходів щодо зміни організації виробництва і праці це виключне повноваження власника, проте, такі зміни не повинні означати примусу до праці, у звязку з чим, часиною 3 ст. 32 КЗпП України покладено на власника обовязок попередити працівника за два місяці про майбутні зміни в організації виробництва і праці, а також про зміни істотних умов його праці, що викликаються змінами в організації виробництва і праці. Попередження це пропозиція працівникові продовжувати роботу після того, як власник з додержанням встановленого строку змінить істотні умови праці. Працівник може цю пропозицію прийняти і продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці, а може відмовитися від продовження роботи у звязку із змінами істотних умов праці.

Згідно положень ч. 4 ст. 32 КЗпП України, якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів справи, наказом № 185 від 10 лютого 2011 року по ПАТ «ЦГЗК» «Про зміни в організації виробництва та праці Управління залізничного транспорту», у звязку з необхідністю удосконалення процесу ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів, основна частина завдань та функцій з проведення ремонту та технічного обслуговування тепловозів та вагонів передається спеціалізованому підприємству, проведено зміни в організації виробництва, що потягло зміни істотних умов праці, також і позивача ОСОБА_5.

14 лютого 2011 року адміністрацією ПАТ «ЦГЗК» видано розпорядження № 147 «Про попередження працівників управління залізничного транспорту про зміни істотних умов праці», згідно п. 1.2 якого, зокрема позивачу ОСОБА_2 з 18 квітня 2011 року змінено істотні умови праці, шляхом зміни режиму роботи з однозмінного при пятиденному робочому тижні на однозмінний режим роботи при одноденному робочому тижні.

Адміністрацією ПАТ «ЦГЗК» копії наказу № 185 та розпорядження № 147 для ознайомлення вручено позивачу ОСОБА_2 02 квітня 2011 року.( а.с.28-31, 32-34).

Згідно пункту 2.2 вказаного розпорядження, введення змін істотних умов праці (для кожного із зазначених в розпорядженні працівників) відбудеться через два місяці після ознайомлення працівників з наказом №185 та розпорядженням № 147 під особистий підпис на даних документах (п. 3 розпорядження).

Пунктом 4 зазначеного розпорядження передбачено, що у разі відмови вказаних у ньому працівників від продовження роботи в нових умовах праці, у звязку зі змінами істотних умов праці трудові договори з ними підлягають припиненню через два місяці після ознайомлення з розпорядженням відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач ОСОБА_2 у встановлений строк заяви щодо своєї згоди продовжити працювати за новими умовами ПАТ «ЦГЗК» не направив, наказом № 147-к від 03 червня 2011 року було припинено трудовий договір з позивачем ОСОБА_2 за п.6 ст. 36 КЗпП України.

У звязку з чим, висновок суду про те, що при звільнені позивача ПАТ «ЦГЗК» виконано вимоги ч.ч. 3, 4 ст. 32 КЗпП України, є правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що зміни істотних умов праці за його професією повинні були відбутися з 18 квітня 2011 року, проте він з зазначеного періоду часу продовжував працювати в незмінних умовах, тобто, у відповідності зі ст. 24 КЗпП України, з ним укладено трудовий договір за попередніми умовами праці, є безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема, вищевказаними копіями наказу № 185 та розпорядження № 147, з якими позивача було ознайомлено під особистий підпис 02 квітня 2011 року, тобто за два місяці до прийняття наказу № 147-к від 03 червня 2011 року про припинення з ним трудового договору за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Крім того, ст. 24 КЗпП України передбачає укладення трудового договору, тобто зарахування працівників на роботу, в той час як ст. 32 КЗпП України передбачено умови переведення на іншу роботу, зміни істотних умов праці, а тому суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для застосування до спірних правовідносин положення ст. 24 КЗпП України.

Доводи апеляційної скарги про те, що про зміну істотних умов праці позивача було вперше повідомлено 14 лютого 2011 року спростовуються його заявою від 13 квітня 2011 року, згідно якої, позивача 02 квітня 2011 року було ознайомлено з наказом № 185 від 10 лютого 2011 року, із посиланням на ст. 32 КЗпП України, відповідно до якої працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці про зміну істотних умов праці, позивачем запропоновано генеральному директору підприємства завчасно, за два місяці, повідомити його про зміну істотних умов праці, що адміністрацією підприємства було виконано відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України 02 квітня 2011 року.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що 13 квітня 2011 року позивачем ОСОБА_2 було подано відповідну заяву про згоду продовжувати працювати за новими умовами праці, оскільки суд першої інстанції вірно зазначив, що зміст заяви позивача не свідчить про вільне, однозначне та беззаперечне висловлення позивачем такої згоди.

Крім того, ці доводи спростовуються наданою позивачем заявою на імя директора ТОВ «Криворіжспецтранс» ОСОБА_6 від 14 квітня 2011 року, згідно якої, позивач ОСОБА_2 просить укласти з ним трудовий договір у відповідності до гарантійного листа (а.с. 78).

Інші доводи апеляційної скарги колегія суддів не бере до уваги. оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці та відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України юридичного значення для вирішення справи не мають.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального законодавства, у звязку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, який діє за довіреністю в інтересах позивача ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 31 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складання повної ухвали відкладено до 17 квітня 2012 року.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_7