Справа № 1227/129/2012
27 березня 2012 року
Сєвєродонецький міський суд Луганської області у складі:
головуючого судді Олійник В.М.,
при секретарі Андрусишин Н.Т.,
за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача
ВДВС Сєвєродонецького МУЮ ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сєвєродонецьк цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького управління юстиції, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди? суд,-
Також, рішення Сєвєродонецького міського суду від 02.07.2009 року за №2-2315/09 підлягало виконанню в шестимісячний строк з моменту відкриття виконавчого провадження. Виконавче провадження відкрито постановою державного виконавця 17.07.2009 року. З моменту відкриття виконавчого провадження пройшло майже два роки, однак рішення також не виконане.
На думку позивача, невиконанням рішень Сєвєродонецького міського суду від 02.04.2009 року за №2-1129/09 та від 02.07.2009 року за №2-2315/09 йому заподіяна моральна шкода та матеріальні збитки, які виражаються в перешкоді користуванням його грошовими коштами, що є його власністю, та зростанням рівня інфляції, тому що після відновлення судом його порушеного права на власність, не виконанням рішень суду порушене його конституційне право - на судовий захист, чим порушений встановлений Конституцією України правовий порядок, що спричинило позивачу моральні страждання у зв'язку з відчуттям безпорадності, тому що забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Бездіяльністю держави Україна, в особі її органів, щодо виконання рішень Сєвєродонецького міського суду від 02.04.2009 року за №2-1129/09 та від 02.07.2009 року за №2-2315/09 йому завдано значних душевних страждань, тобто спричинено моральну шкоду, яка вилилася у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з бездіяльністю держави Україна, в особі її органів, щодо нього. Його було поставлено у безвихідь. Він втратив можливість користуватись своїми грошовими коштами, які були внесені на депозитний рахунок КС «СРТ» і які КС «СРТ» повинне було йому повернути. Також він не отримав проценти, які розраховував отримати від грошових коштів, які були внесені на депозитний рахунок. Тобто бездіяльністю держави Україна, в особі її органів, щодо виконання рішень Сєвєродонецького міського суду від 02.04.2009 року за №2-1129/09 та від 02.07.2009 року за №2-2315/09, було порушено звичайний уклад його життя. Він не міг належним чином розпланувати своє подальше життя, бо через бездіяльність держави Україна, в особі її органів, усі його плани були зірвані - він був вимушений неодноразово звертатися до суду, витрачаючи на це багато часу, все це вимагало додаткових зусиль для організації свого життя. Через втрату можливості користуватись своїми грошовими коштами та бездіяльності держави Україна, в особі її органів, щодо відновлення порушеного права, він постійно знаходився у нервовому стані. Замість того, щоб заслужено відпочивати на пенсії, він змушений був витрачати час та зусилля на відновлення порушеного права, на поїздки до суду, та на звернення до державних органів, з приводу їх бездіяльності. Все це призводило до незручностей в особистому житті, оскільки повинен був постійно вносити корективи в свої плани. Все це спричинило душевні страждання та вимагає додаткових сил для організації свого життя. Зважаючи на вищезазначене, з врахуванням глибини перенесених душевних страждань, а також з врахуванням інших обставин, розмір нанесеної моральної шкоди позивач визначає в сумі 100000,00 грн. (сто тисяч грн. 00 коп.) і вважає, що зазначений розмір є дійсним відображенням глибини перенесених ним душевних страждань, є розумним та справедливим. Встановивши такий правовий порядок, при якому рішення судів підлягають обов'язковому виконанню на всій території України, позивач вважає, що держава надала право вимагати виконання рішення суду і взяла на себе відповідальність за його не виконання у відповідності до ст.56 Конституції України.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 03.10.2001 року у справі про відшкодування шкоди державою (справа № 1-36/2001) Конституція України гарантує громадянам право на відшкодування шкоди в порядку ст.56 Конституції за рахунок держави, а не за рахунок коштів на утримання державних органів. Зазначене Рішення Конституційного Суду України має преюдиціальне значення для судів загальної юрисдикції.
Також, на виконанні знаходилось виконавче провадження №12563607 по примусовому виконанню виконавчого листа №2-1129/09 від 21.04.2009 про стягнення з КС "СРТ" на користь ОСОБА_1 у якості відшкодування витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справ 30 грн. 23.02.2010 року дане виконавче провадження було закінчено по п.8. ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно ст.44 Закону України "Про виконавче провадження" вимоги ОСОБА_1 задовольняються у п'яту чергу. ОСОБА_1 є 19 за переліком осіб, які пред'явили виконавчі документи щодо стягнення з КС «Сєвєродонецькрадіотехніка».
28 липня 2009 року було повторно направлено вимогу до ДПІ м.Сєвєродонецька про наявність нових розрахункових рахунків, що належать КС "Сєвєродонецькрадіотехніка".
31 липня 2009 року було направлено запити до філії Сєвєродонецького відділення № НОМЕР_1 "Ощадбанк" та у Луганську філії ВАТ АБ "Укргазбанк" про наявність грошових коштів на рахунках Кредитної спілки "Сєвєродонецькрадіотехніка"
Стягнута сума 100,00 грн. з пенсії ОСОБА_1 на користь ПФУ в м.Сєвєродонецьку, була утримана та перерахована згідно постанови №5 від 21.01.2004 року, виданої ПФУ в м.Сєвєродонецьк, як зазначено в довідці, яка додавалася ОСОБА_1 до звернення у відділ ДВС Сєвєродонецького МУЮ.
Також представник відповідача пояснив, що посилання позивача на те, що не накладено арешт на рахунок в банку «Надра», який вказано у договорах також безпідставні оскільки згідно відповідей на запити вказані рахунки було закрито та їх на даний момент не існує.
Тому просила у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції про визнання незаконним бездіяльність відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького міського управління юстиції по виконанню рішень суду винесених від імені держави Україна Сєвєродонецьким міським судом від 02.04.2009 року, по справі за № 2-1129/09 та від 02.07.2009 р., по справі за № 2-2315/09 року, відмовити.
Представник Державної казначейської служби України в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмові заперечення на позов, згідно яких просили в позові до Державного казначейства України відмовити в повному обсязі та справу слухати за відсутності представника Державної казначейської служби України.
Також вказали, що Державна казначейська служба України не визнає позовних вимог до Державного казначейства України в повному обсязі, оскільки, відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах своїх повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Державне казначейство України, яке залучено до цієї справи в якості відповідача, не в змозі використати права учасника судового процесу, тому що згідно із своїми функціональними обов'язками не є учасником спірних відносин і не володіє будь-якими фактичними даними, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення справи. Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Відповідно до статті 3 Закону районні, міські, районні в містах відділи державної виконавчої служби є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в органах Державного казначейства України, гербову печатку.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Статтею 18 Закону передбачено, що фінансування Державної виконавчої служби здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження.
Таким чином, стягнення спричиненої шкоди з рахунків відповідного органу Державної виконавчої служби і буде стягненням такої шкоди за рахунок держави.
Крім того, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння яким було її заподіяно, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана з вини останнього в її заподіянні (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відсутність такої складової обставини, необхідної для вирішення питання відшкодування державою шкоди, як протиправність діяння державних органів є підставою для відмови у задоволені позову в частині відшкодування шкоди за рахунок держави. Державна казначейська служба України не повинна доводити правомірність чи неправомірність дій інших державних органів. До того ж, позивачем не надано достатньо доказів для підтвердження свого розрахунку завданої йому шкоди, яка згідно із пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначається в залежності від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступень зниження престижу, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Державна казначейська служба України, як юридична особа, самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями, прав та охоронюваних законом інтересів позивача не порушувало, тому правових підстав вирішувати питання щодо взаємовідносин між позивачем та Державною казначейською службою України немає. Крім того відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 №1085, постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 №346 «Про ліквідацію урядових органів» передбачено ліквідацію Державного казначейства України. Пунктом 2 Указу Президента України від 13.04.2011 року №460/2011 «Про Положення про Державну казначейську службу України» встановлено, що Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України - урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України. Тобто, до Державної казначейської служби України переходять усі права і обов'язки Державного казначейства України.
Тому на підставі вищевикладеного просили в позові до Державного казначейства України відмовити в повному обсязі та справу слухати за відсутності представника Державної казначейської служби України.
Представник Головного управління юстиції України у Луганській області в судове засідання не зявився, про місце і час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, а також письмові заперечення на позов, згідно яких просили в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до держави Україна в особі Міністерства юстиції України відмовити в повному обсязі за необґрунтованістю.
Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню по наступних підставах.
Відповідно до Рішень Сєвєродонецького міського суду від 02.04.2009 року по справі № 2-1129/09 та 02.07.2009 року по справі № 2-2395/09 з КС «Сєвєродонецькрадіотехніка» на користь позивача було стягнуто заборгованість за депозитними договорами, а також несплачені проценти за депозитними договорами. На підставі вказаних рішень Сєвєродонецьким міським судом були видані виконавчі листи про стягнення боргу з Кредитної спілки «Сєвєродонецькрадіотехніка» на користь позивача заборгованості на загальну суму 108602 грн. 14 коп.
Виконавче провадження за вказаними листами відкрито постановами державного виконавця від 21.04.2009 року та 17.07.2009 року. З моменту відкриття виконавчих проваджень пройшло більш двох років, однак рішення виконані частково, що не заперечується позивачем, а також підтверджується матеріалами справи.
Відповідно до Указу Президента України «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади» від 09.12.2010 року з метою оптимізації системи центральних органів виконавчої влади, усунення дублювання їх повноважень, забезпечення скорочення чисельності управлінського апарату та витрат на його утримання, підвищення ефективності державного управління та відповідно до пункту 15 частини першої статті 106 Конституції України було утворено:
- Державну казначейську службу України, поклавши на цю Службу функції у сфері казначейського обслуговування державного бюджету;
- Державну виконавчу службу України, поклавши на цю Службу функції з реалізації державної політики у сфері організації виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) відповідно до законів.
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.03.2011 року №346 «Про ліквідацію урядових органів» передбачено ліквідацію Державного казначейства України.
Відповідно до пункту 2 Указу Президента України від 13.04.2011 року №460/2011 «Про Положення про Державну казначейську службу України» Державна казначейська служба України є правонаступником прав та обов'язків Державного казначейства України - урядового органу державного управління, що діяв у системі Міністерства фінансів України.
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.
Відповідно до статті 3 Закону України «Про державну виконавчу службу» районні, міські, районні в містах відділи державної виконавчої служби є юридичними особами, мають поточні та вкладні (депозитні) рахунки в органах Державного казначейства України, гербову печатку.
Згідно із статтею 2 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» органи державної влади здійснюють свою діяльність виключно за рахунок бюджетного фінансування в межах, передбачених Законом України про Державний бюджет України на відповідний рік.
Відповідно до ст.18 Закону України «Про джерела фінансування органів державної влади» фінансування Державної виконавчої служби здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження.
Відповідно до Положення «Про Державну виконавчу службу України», затвердженого Указом Президента України від 06.04.2011 року №385, Державна виконавча служба є центральним органом виконавчої влади і забезпечує реалізацію державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів відповідно до законів.
Відповідно до пункту 5 Положення «Про Державну виконавчу службу України» з метою організації своєї діяльності організовує роботу державних виконавців, перевіряє їх діяльність і вживає заходів щодо її поліпшення, здійснює керівництво, контроль та перевірку організації роботи структурних підрозділів.
Тобто Міністерство юстиції України не наділене повноваженнями щодо вжиття заходів впливу до державних виконавців, стягнення спричиненої шкоди з рахунків відповідного органу Державної виконавчої служби, а не з рахунку Державної казначейської служби України і буде стягненням шкоди за рахунок держави, у звязку з чим суд визнає предявлені вимоги до Міністерства юстиції України та Державного казначейства України такими, що не підлягають задоволенню, у звязку з предявленням до неналежних відповідачів.
Щодо вимог позивача предявлених до ВДВС Сєвєродонецького МУЮ в Луганській області суд зазначає наступне.
Луганській області знаходиться зведене виконавче провадження № 12619551, щодо стягнення з КС "Сєвєродонецькрадіотехніка", м.Сєвєродонецьк, вул.Маяковського, 13 код 23484779, на користь юридичних та фізичних осіб заборгованостей на загальну суму 18031257,32 грн., яке складається з 820 проваджень, до складу якого входять, зокрема, виконавчі провадження по примусовому виконанню виконавчих листів виданих Сєвєродонецьким міським судом про стягнення з КС «Сєвєродонецькрадіотехніка» на користь ОСОБА_1 заборгованостей на загальну суму 108572,14 грн., яке до теперішнього часу не виконано, відповідачем ВДВС Сєвєродонецького МУЮ з боржника КС «СРТ» на користь позивача борг стягнуто частково.
Вказані обставини підтверджуються постановами про відкриття виконавчого провадження, актами, супровідними листами, відповідями та не заперечується сторонами.
Суд не знаходить підстав для стягнення на користь позивача вказаних сум з відповідача ВДВС Сєвєродонецького МУЮ з наступних підстав.
Відповідно до статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ч.2 ст.86 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.
Відповідно до ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Відповідно до ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до ст.1174 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Тобто, підставою для цивільно-правової відповідальності у вигляді відшкодування шкоди є наявність шкоди, протиправність дій особи, яка її заподіяла, причинний зв'язок між протиправними діями і заподіяною шкодою. За відсутності хоча б однієї з умов правові підстави для відшкодування шкоди відсутні.
Таким чином, виходячи з системного аналізу вказаних правових норм, збитки, завдані при здійсненні виконавчого провадження відшкодовуються державою, а не органами державної виконавчої служби, за наявності незаконності рішень, дій чи бездіяльності цих органів, встановлених у порядку, визначеному законом.
Статтею 383 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Відповідно до ч.1 ст.181 КАС України Учасники виконавчого провадження (крім державного виконавця) та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби порушено їхні права, свободи чи інтереси, а також якщо законом не встановлено інший порядок судового оскарження рішень, дій чи бездіяльності таких осіб.
Тобто вказаними нормами визначено порядок вирішення питання щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної виконавчої служби, у тому числі стосовно оскарження рішень, дій чи бездіяльності стосовно судових рішень у порядку ст.383 ЦПК України, а не у порядку позовного провадження, а стосовно визнання незаконною бездіяльності - у порядку КАС України шляхом предявлення адміністративного позову.
Таким чином, з системного аналізу вказаних правових норм випливає, що неправомірність рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, має бути встановлена відповідним судовим рішенням, прийнятим відповідним судом у межах своєї компетенції.
Тобто при розгляді позову про стягнення збитків, завданих органами виконавчої служби при здійснення виконавчого провадження, суд не вправі одночасно робити висновки про неправомірність рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, якщо цей факт не встановлено раніше відповідним судовим рішенням.
Враховуючи, що у даному випадку вимоги про відшкодування майнової шкоди позивача випливають з його вимог про визнання бездіяльності органів виконавчої служби неправомірними, які підлягають розглядові у порядку адміністративного судочинства, суд при розгляді цієї справи не має повноважень надавати оцінку правомірності чи неправомірності рішень, дій чи бездіяльності відповідача про проведенні виконавчих дій за вказаним зведеним виконавчим провадженням, а тому суд вважає, що відсутні встановлені законом докази протиправності рішень, дій та бездіяльності відповідача на даний момент, що дало б підстави для вирішення питання про покладення на нього відповідальності у вигляді відшкодування збитків.
Та обставина, що з боржника взагалі на даний час неможливо провести стягнення та виконати судові рішення, не може бути підставою для відшкодування сум боргу з органів державної виконавчої служби.
Також, суд вважає, що до поняття збитки, про які йде мова у ст.87 Закону України «Про виконавче провадження», не входять суми, які стягнуті судовими рішеннями на користь стягувачів з боржника у разі неможливості стягнення їх з самого боржника. У даному випадку мова йде про інші збитки, які можуть бути заподіяні при виконанні судових рішень, тобто законом не передбачено відшкодування стягнутих раніше судом сум з боржника замість них з органів виконавчої служби.
Крім того, таке відшкодування проводиться державою, а не органами виконавчої служби, як юридичними особами, як це заявлено у даному випадку позивачем. Тому суд вважає, що відповідач, як юридична особа, не може бути відповідачем за вимогами про стягнення конкретних сум, які випливають зі здійснення ним виконавчого провадження по зведеному виконавчому провадженню про стягнення сум на користь позивача з боржника КС «СРТ».
З урахуванням викладеного, суд вважає необґрунтованими позовні вимоги щодо стягнення майнової шкоди у зазначеній сумі з відповідача ВДВС Сєвєродонецького МУЮ в Луганській області.
Щодо стягнення моральної шкоди суд зазначає, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння яким вона заподіяна, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювання та вини останнього в її заподіянні (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). Відсутність такої складової обставини, необхідної для вирішення питання відшкодування державою шкоди, як протиправність діяння державних органів є підставою для відмови у задоволені позову в частині відшкодування шкоди за рахунок держави.
Тому, на підставі вищевикладеного суд приходить до висновку що вказані вимоги щодо стягнення на користь позивача 100000 грн. моральної шкоди також не підлягають задоволенню.
Крім того, в суду не має підстав для винесення ухвали щодо повернення позивачу сплаченого інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи на підставі п.6, 8 ст.5 Закону України «Про судовий збір», оскільки на даний час його хоча і звільнено від сплати судового збору при зверненні до суду, позовну заяву було подано ним ще до набрання силою Закону України «Про судовий збір», за правилами діючого на момент подання позову законодавства, яке передбачало також і сплату витрат на інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.
Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Оскільки, суд дійшов висновку в задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького управління юстиції, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю, на підставі ст.88 ЦПК України не підлягає стягненню на його користь судові витрати по справі.
Керуючись ст.ст.1, 23, 1166, 1173, 1174 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про судовий збір», ст.ст. 7, 10-12, 27, 31, 57, 60, 82, 88, 209, 212-214, 383 ЦПК України, суд,
В задоволенні позову ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Міністерства юстиції України, Відділу державної виконавчої служби Сєвєродонецького управління юстиції, Державного казначейства України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди відмовити за необґрунтованістю.
Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.М. Олійник