АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/923/2012 Номер провадження 22-ц/1690/923/2012Головуючий у 1-й інстанції Водолага А.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 квітня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Хіль Л.М., суддів: Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А., за участю секретаря: Колодюк О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит»

та

ОСОБА_2

на рішення Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року

у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення несплачених відсотків

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Зіньківського районного суду Полтавської області від 17 жовтня 2011 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» до ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених коштів залишено без задоволення, провадження закрито.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення надмірно сплачених коштів та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення несплачених відсотків залишено без задоволення.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

З рішенням суду не погодилися ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2, у звязку з чим подали на нього апеляційні скарги.

В своїй апеляційній скарзі ПАТ «Банк «Фінанси так Кредит» вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним, необгрунтованим, постановлено з

неповним зясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно вказав про закриття провадження по справі, поскільки відсутні підстави для цього передбачені ст. 205 ЦПК України.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі вказує, що всупереч вимог п. 2.5 депозитних договорів, відповідач отримав на свій картковий рахунок відсотки нараховані по відсотковій ставці, вказаній у п. 1.2 депозитних договорів, що є невірним, поскільки п.2.5 укладених договорів передбачено, що у випадку дострокового розірвання Договору з ініціативи Клієнта, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за останні три місяці знаходження коштів на депозитному рахунку, що передують даті повернення Вкладу, за ставкою із розрахунку 2,00% річних.

Зазначає, що внаслідок невиконання відповідачем зобовязань за депозитними договорами у банка виникла поточна дебіторська заборгованість за депозитним рахунком, у звязку з чим відповідач як дебітор перед банком, повинен повернути вказану заборгованість останньому. При цьому суд першої інстанції при винесенні рішення не прийняв вказану обставину до уваги та прийшов до помилкових висновків.

У звязку з викладеним ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» просить скасувати рішення Зіньківського районного суду від 17.10.2011 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог банку та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 рішення не оскаржує.

В свою чергу, ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції має бути скасовано у звязку з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні заявлених нею позовних вимог.

Так, ОСОБА_2 вказує, що суд не вірно розцінив її дії з приводу захисту порушеного права, як такі, що підлягають під дію п. 2.5 депозитних договорів укладених між нею і банком, при цьому зазначає, що звернення до суду за захистом порушеного права передбачено ч.І ст. З ЦПК України.

Посилається, що судом першої інстанції при винесенні рішення не було застосовано норми ЦК України, що регулюють відносини з приводу яких виник спір, а саме: ст. 1058 ч.І, ст. 1061 ч. З, 5, 6 ЦК України.

При цьому вказує, що згідно договорів укладених між нею і банком, кошти, що належать їй в загальній сумі 140 000 доларів США, знаходилися у користуванні банку до 27.03.2009 року. Відсотки, відповідно до довідки банку нараховувалися до 26.03.2009 року, проте виплачені лише за період до 01.03.2009 року, а з вказаного періоду до повного виконання рішення Печерського районного суду м. Києва не виплачувалися. Внаслідок цього їй не виплачено в загальній сумі за двома договорами відсотки в загальній сумі 1269, 94 дол. США, що в грошовому еквіваленті з врахуванням курсу НБУ станом на 20.07.2011р. 7,9711грн. за 1 дол. США, становить 10114,85 грн.

З урахуванням викладеного просить скасувати рішення Зіньківського районного суду від 17.10.2011 року в частині залишення без задоволення її позовних вимог до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ухвалити нове рішення, яким стягнути на її користь несплачені відсотки в сумі 10 114, 85 грн., рішення в

з

частині відмови в задоволенні позовних вимог ПАТ « Банк « Фінанси та. Кредит» не оскаржує.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 підлягають задоволенню за наступних підстав.

Відповідно п.2 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно ст.. 309 ч.І п.І,п.4 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

неповне з,ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлені та підтверджені доказами по справі в їх сукупності наступні фактичні обставини по справі.

17 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 1-7/94274 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» ( договір № 1) в іноземній валюті, відповідно до якого ОСОБА_2 було відкрито депозитний рахунок із сумою грошового вкладу 70 000 доларів США, строком з 17.09.2008 року по 22.09.2009 року.

Відповідно до п. 1.2 вказаного депозитного договору за час користування грошовими коштами вкладу банк повинен був нараховувати і сплачувати ОСОБА_2 проценти за ставкою 12,05 % річних.

07 жовтня 2008 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір № 1-7/94624 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» (договір № 2) в іноземній валюті та додаткову угоду № 1 від 07.10.2008 року відповідно до яких, ОСОБА_2 було відкрито депозитний рахунок із сумою грошового вкладу 70 000 доларів США, строком з 07.10.2008 року по 12.10.2009 року.

Відповідно до п. 1.2 вказаного депозитного договору за час користування грошовими коштами вкладу банк повинен був нараховувати і сплачувати ОСОБА_2 проценти за ставкою 13,5 % річних.

Згідно п. 2.1 депозитних договорів №1 і № 2 нарахування процентів за вкладами, за ставкою визначеною п. 1.2 вказаних договорів, проводяться від дня наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта, за методом факт/360 ( фактична кількість днів у місяці/ 360 днів у році).

Проценти за цими договорами нараховуються лише на суму вкладу.

Нараховані банком проценти не збільшують суму вкладу.

Згідно п.2.5 депозитних договорів №1 і №2 передбачено, що у випадку дострокового розірвання Договору з ініціативи Клієнта, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за останні три місяці знаходження коштів

на депозитному рахунку, що передують даті повернення вкладу, за ставкою із розрахунку 2,00% річних.

Розділом 6 договорів передбачений порядок розірвання договору, особливі умови.

Відповідно 2 жовтня та 10 жовтня 2008 року, ОСОБА_2 звернулася до Банку з заявами про дострокове розірвання укладених вище вказаних договорів в зв,язку з потребою та придбанням нерухомості.

Результати розгляду вказаних заяв відсутні, як вбачається з матеріалів справи укладені договора не були достроково розірвані.

В послідуючому ОСОБА_2 звернулася до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ВАТ « Банк « Фінанси та Кредит» про стягнення боргу та 26 грудня 2008 року за її позовом було ухвалено рішення відповідно до якого позов задоволено та стягнуто на її користь з ВАТ « Банк« Фінанси та Кредит» борг в розмірі 70000 дол. США вкладу внесеного нею за договором № 1-7/94274 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті від 17 вересня 2008 року та борг в розмірі 70000 дол. США вкладу внесеного нею за договором № 1-7/94624 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» в іноземній валюті від 07 жовтня 2008 року.

Вказане рішення набрало законної сили 9 січня 2009 року.

Рішення суду в повному обсязі виконане 27 березня 2009 року.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог Банку, місцевий суд вірно вказав, що стягнуті з Банку на користь ОСОБА_2 грошові кошти в загальній сумі 140 000 дол. США по суті є виконанням рішення Печерського районного суду м. Києва, а тому спір стосовно сум, що підлягають до стягнення за рішенням суду є безпідставним, але помилково послався на ет..205ч1 ЦПК України та відмовляючи в позові закрив провадження по справі.

Як свідчать матеріали справи, фактично ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 мають спір стосовно сплачених і отриманих відсотків за вище вказаними депозитними договорами №1 і № 2.

їх нарахування, розмір, отримання предметом розгляду в Печерському районному суді м. Києва не були.

Так ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» вважає, що за ініціативи ОСОБА_2 було достроково розірвано договора №1та№2, датою їх розірвання вважає, 26 грудня 2008року- дату ухвалення рішення Печерського районного суду «.Києва, а тому вважає, що з вказаної дати діє п. 2.5 цих договорів- у випадку дострокового розірвання Договору з ініціативи Клієнта, Банк здійснює перерахунок нарахованих процентів за останні три місяці знаходження коштів на депозитному рахунку, що передують даті повернення Вкладу, за ставкою із розрахунку 2,00% річних.

Вказує, що ОСОБА_2 за договорами №1та №2 до 28.02.2009року були нараховані та виплачені на карткові поточні рахунки грошові кошти в розмірах, що передбачені п.1.2 договорів, відповідно 12,05% та 13,05% відсотка річних, що є невірним поскільки до 25.12.2008р. повинні були нараховуватися грошові кошти в розмірах, що передбачені п.1.2 договорів, відповідно 12,05% та 13,05%, а з 26.12.2008р. по 26.03.2009р. по відсотковій ставці 2%. Вважає, що внаслідок такого нарахування відсотків, у Банку і виникла поточна дебіторська заборгованість за депозитними рахунками, жжу повинна повернути ОСОБА_2 в загальній сумі 4 464,62 дол.США, що виходячи з курсу НБУ 7,9167 грн. ( на день підготовки позову до суду) за 1 дол. США становить 19 511.66 грн.

ОСОБА_2 вказує, що рішення Печерського районного суду м.Києва виконано 27.03.2009року, ОСОБА_3 до вказаної дати користувався її грошовими коштами, хоча нараховані відсотки були лише до 28.02.2009року, а не по день фактичного повернення грошових коштів, внаслідок чого їй не виплачено в загальній сумі за двома договорами відсотки в загальній сумі 1269, 94 дол. США, що в грошовому еквіваленті з врахуванням курсу НБУ станом на 20.07.2011р.( день підготовки позову до суду ) 7,9711 грн. за 1 дол. США, становить 10114,85 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит», суд першої інстанції безпідставно послався на ст.. 205 ч.І ЦПК України та вказав про закриття провадження по справі, хоча позовні вимоги розглядалися по суті.

Судом першої інстанції не вказано також, що за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 26.12.2008 року оспорювані договори не були достроково розірвані, тобто діяли по день знаходження грошових коштів ОСОБА_2 на вкладах Банку, а тому твердження представників Банку про розірвання договорів достроково є безпідставним.

Вище вказаним рішенням Печерського районного суду м.Києва були лише достроково стягнуті грошові кошти ОСОБА_2, що були надані нею Банку, а тому посилання представників Банку про застосування п.2.5 вказаних договорів є безпідставним, відсотки повинні нараховуватися по день фактичного повернення ОСОБА_2 грошових коштів відповідно до умов укладених договорів.

Згідно ч.І ст.. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона ( банк), що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму ( вклад), що надійшла, зобов,язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно ст.. 1061 ЦПК України, банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу...У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно п. 2.1 депозитних договорів №1 і № 2 нарахування процентів за вкладами, за ставкою визначеною п. 1.2 вказаних договорів, проводяться від дня наступного за днем надходження вкладу в банк, до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта, за методом факт/360 ( фактична кількість днів у місяці/ 360 днів у році).

Проценти за цими договорами нараховуються лише на суму вкладу.

Нараховані банком проценти не збільшують суму вкладу.

Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що відсотки на вклади Банком нараховувалися та сплачені ОСОБА_2 по 28 лютого 2009 року включно, а тому підлягають стягненню не нараховані відсотки в сумі заявленій ОСОБА_2 відповідно до умов укладених договорів за період 1.03.2009р. по 26.03.2009р.

Згідно ст.. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов,язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень...Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З врахуванням вище викладеного, колегія суддів вважає, що позовні вимоги ПАТ « Банк « Фінанси та Кредит» не підлягають задоволенню, позовні вимоги ОСОБА_2 підлягають задоволенню.

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» та ОСОБА_2 задовільнити.

Рішення Зіньківського районного суду Полтавської області скасувати, ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовільнити.

Стягти з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Центральне регіональне управління» АТ «Банк «Фінанси та кредит» на користь ОСОБА_2 10114 грн. 85 коп. в рахунок несплачених відсотків за кредитними договорами від 17 вересня 2008 року № 1-7/94274 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» та від 07 жовтня 2008 року № 1-7/94624 про банківський строковий вклад (депозит) Ф&К «Пенсійний» та судові витрати в розмірі 221 грн. 15 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя: ( підпис) ОСОБА_1