Номер провадження № 22-ц/1590/5154/12
Головуючий у першій інстанції Пепеляшков
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.06.2012 м. Одеса

Категорія Ц-5

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради, третя особа КП Ізмаїльське МБТІ- Про припинення права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом про припинення права власності на житловий будинок з господарчими спорудами, розташованого по вул. Ю.Фучика, 6 у м. Ізмаїлі: на належні її 3/5 та на 2/5, які належать співвласнику ОСОБА_4, посилаючись на те, що вона стала власником свої частки на підставі договору дарування від 29.11.2008 року, однак з моменту придбання даний будинок був старим, не придатним для проживання та був повністю зруйнований. У звязку з чим вона була змушена звільнити земельну ділянку та вивезти залишки зруйнованого будинку.

Крім того, з часу придбання нею 3/5 часток будинку, власник 2/5 частин свою часткою не користувався та на частку ніхто не претендував. У теперішній час вона, з метою будівництва житлового будинку, власними силами, без участі ОСОБА_4 збудувала фундамент, про що зазначено у технічному паспорті МБТІ. Вона зверталась до КП Ізмаїльське МБТІіз заявою про виключення ОСОБА_4 з числа власників фундаменту, однак відповідним листом МБТІ її в цьому було відмовлено, тому вона позбавлена можливості вирішити питання щодо придбання права власності на земельну ділянку по вказаній адресі. З урахуванням вищенаведеного вона змушена звернутись з даним позовом до суду про захист своїх прав.

У судовому засіданні позивач свій позов підтримала, представник Ізмаїльської міської ради у судовому засідання участь прийняв, (згідно рішення суду позов визнав). Відповідач ОСОБА_4 та представник КП Ізмаїльське МБТІучасті у судовому засіданні не приймали.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2012 року позов задоволено у повному обсязі. Суд припинив право власності за ОСОБА_2 на 3/5 домоволодіння; за ОСОБА_4 на 2/5 домоволодіння.

На рішення суду подана апеляційна скарга представником виконкому Ізмаїльської міської ради, в якій він вважає, що рішення є незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права: в судовому засіданні представник виконкому заперечував проти задоволення позовних; судом не враховано, що позивач всупереч вимогам ст. 349 ЦК України заяви про припинення її права власності на майно, яке знищено, не подавала, а припинивши право власності за ОСОБА_4, суд позбавив її також і права на приватизацію земельної ділянки, на якій знаходиться будівля; суд не до кінця зясував обставину щодо смерті ОСОБА_6, одночасно позбавивши Ізмаїльську міську раду можливості предявити вимоги на відумерлу спадщину в разі її відкриття, тому апелянт просить рішення суду скасувати та в задоволенні позову відмовити.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18.12.2009 року № 14 Про судове рішення у цивільній справі розяснив, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК України, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 міськрайонний суд виходив з того, що позивач належними доказами довела суду про те, що домоволодіння за адресою вул. Ю.Фучика, 6 у м. Ізмаїлі було не придатне для проживання, що інший співвласник тривалий час у домоволодінні не проживала та не користувалась ним, саме домоволодіння на даний час знищено, а позивач неодноразово та безрезультатно намагалась розшукати відповідача.

Однак погодитись з таким висновками міськрайонного суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та суд не правильно застосував норми матеріального права.

Судова колегія вважає, що вказані порушення призвели до неправильного вирішення справи, тому суд апеляційної інстанції на підставі п.п. 3 і 4 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції скасовує, ухвалює нове рішення із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлено, матеріалами справи підтверджується і сторонами не заперечується, що відповідно до нотаріально посвідченого договору дарування від 29.11.2008 року ОСОБА_3 стала власником 3/5 житлового будинку з господарчими спорудами, розташованими за адресою по вул. Ю.Фучика, 6 у м. Ізмаїлі на земельній ділянці площею 683 кв.м.

ОСОБА_4 належать 2/5 частини зазначеного домоволодіння на підставі рішення народного суду м. Ізмаїл Одеської області від 15.07.1975 року.

Стверджуючи, що належна частина домоволодіння ОСОБА_4 зруйнована, ОСОБА_3 намагалась розшукати ОСОБА_4, реалізувати своє право власності та право на приватизацію земельної ділянки.

Так, ОСОБА_3 29.12.2009 року зверталась до Першого заступника міського голови з заявою щодо реалізації її права на приватизацію земельної ділянки за умови, що ОСОБА_4 померла, місцезнаходження її спадкоємців заявнику невідомо.

08.11.2010 року ОСОБА_3 звернулась до міського голови м. Ізмаїл з заявою, по якій просила призначити комісію для складання акту про руйнування всього домоволодіння, надати їй дозвіл на будівництво житлового будинку на зазначеній земельній ділянці, яку повністю закріпити за нею.

11.10.2011 року ОСОБА_3 звернулась до начальник КП Ізмаїльське МБТІз заявою, по якій просила видати їй нову технічну документацію на побудований нею фундамент за вказаною адресою, вказавши ОСОБА_3 єдиним власником, виключивши із співвласників ОСОБА_4

За вказаними заявами ОСОБА_3 не отримала задовільної відповіді через те, що другим співвласником домоволодіння є ОСОБА_4

З матеріалів справи вбачається, що актовий запис про смерть ОСОБА_4 у відділах реєстрації актів цивільного стану відсутній.

Таким чином, ОСОБА_3 дійсно позбавлена можливості реалізувати своє право власності, а також право на приватизацію земельної ділянки, на якій розташована частина домоволодіння власником якої вона є, але ОСОБА_3 не дотримана процедура щодо припинення права власності ОСОБА_4 на частину будинку через його зруйнування (знищення).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1 і ч. 2 ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 346 ЦК України визначено перелік підстав припинення права власності, зокрема: ч. 4 ст. 346 та ст. 349 ЦК України передбачено припинення права власності у разі знищення майна за заявою власника, а ст. 365 ЦК України - припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників, також ч. 2 цієї статті передбачено, що право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. п. 4, 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності на майно припиняється у разі знищення майна та у разі смерті власника.

Виходячи зі змісту ч. 2 ст. 349 ЦК України, у разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Тобто, визнання майна знищеним є правом його власника.

Згідно до п. 4.2. Тимчасового Положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 775 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/ 6445 розділ Реєстру прав закривається у разі знищення нерухомого майна за заявою власника майна.

Уразі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на цей майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Згідно до ст. 182 ч. 1 ЦК України право власності на інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Процедура скасування права власності проводиться відповідно до п. п. 6.4, 6,5 тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 1692/5 від 28.07.2010 року.

Відповідно до визначеного порядку співвласникам будинку необхідно подати реєстратору БТІ заяву про закриття Розділу Реєстру прав за відповідною формою та матеріали технічної інвентаризації,

що засвідчують факт знищення такого об'єкта і правовстановлюючі документи, які підлягають анулюванню.

Доментом прийняття заяви про закриття розділу Реєстру прав та реєстраційної справи вважається внесення реєстратором БТІ запису в журнал обліку заяв про державну реєстрацію прав з присвоєнням порядкового номера.

Суд першої інстанції належної правової оцінки зазначеним обставинам не надав та примусово позбавив ОСОБА_4 права власності на її частку, керуючись тільки тим, що ОСОБА_4 припинила своє право власності на частку будинку внаслідок його знищення, не звернувши уваги на вимоги ст. 349 ЦК України, якою передбачено можливість припинення права власності на знищене майно тільки за наявності відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру.

Одночасно, як вбачається з матеріалів цивільної справи ОСОБА_3 не дотрималась встановленого законом порядку припинення права власності на нерухоме майно.

За вказаних обставин рішення суду про задоволення позовних вимог ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307 ч.2 п. 2, 309 п. п.3,4 ч.1, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Ізмаїльської міської ради на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2012 року задовольнити.

Рішення Ізмаїльського иіськрайонного суду Одеської області від 6 березня 2012 року-скасувати.

Ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_7