АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №2-170/2011 Головуючий 1 інст.-Боговський Д.О.
Провадження №22ц/2090/2073/2012.
Категорія:сімейні доповідач Кірсанова Л.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Пилипчук Н.П., Трішкової І.Ю,

при секретарі Асєєвій В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 січня 2012 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності в порядку поділу майна подружжя і виділу цієї частки в натурі,-

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2009 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом. 08 червня 2010 року, уточнивши свої позовні вимоги у порядку ст. 31 ЦПК України, позивач просила суд визнати за нею право власності на ? частину будинку № 86 по вулиці Вокзальна, у м. Новгород-Сіверський, Чернігівської області, ? частину земельної ділянки, площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, ? частину земельної ділянки, площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по улиці Вокзальній, 86 у м. Новгород - Сіверський, Чернігівської області. Від іншої частини позовних вимог позивач відмовилась.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила , що 06 жовтня 1990 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 відділом записів актів громадянського стану було зареєстровано шлюб. Від спільного шлюбу дітей не мають.За період спільного проживання з відповідачем 12 вересня 2001 році ними було придбано житловий будинок з надвірними будівлями і земельною ділянкою , який знаходиться за адресою: Чернігівська обл., м. Новгород-Сіверський, вул. Вокзальна, буд.86. В позовній заяві позивач вказує на те, що враховуючи, що відповідач є інвалідом війни від поранення отриманого ним у період бойових дій на території Афганістану, то з метою отримання знижки по витратах при оформленні документів на цей будинок, будинок було оформлено на відповідача. Згодом земельні ділянки, які розташовані по вулиці Вокзальна, 86 у Новгород-Сіверський Чернігівської області площею 0,10 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства , було приватизовано. На зазначені земельні ділянки рішенням Новгород-Сіверської міської ради Чернігівської області в 2006 році було видано державні акти. Спільної згоди щодо виділення частки і користування вищезазначеним майном, між позивачем та відповідачем не досягнуто, але позивач вважає, що правомірно претендує на визнання права власності на частку у спільній сумісній власності в порядку поділу майна подружжя і виділу цієї частки в натурі.

Відповідач та його представник уточнену позовну заяву не визнали повністю. Зазначили, що доводи позивача ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи. Спірний будинок він купував за власні кошти для своєї матері. Тому він не є спільним сумісним майном подружжя.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 січня 2012 року ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення у справі, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на ті ж докази, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга підлягає задоволенню частково , виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відмовляючи ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя суд першої інстанції відповідно до ст. 57 СК України виходив з того, що кошти, за які було придбано будинок № 86 по вул. Вокзальній у м. Новгород- Сіверському Чернігівської області, належали особисту відповідачу ОСОБА_2 Таким чином, спірний будинок та спірні земельні земельні ділянки належать до особистої приватної власності ОСОБА_2 Крім того, спірний будинок відповідач придбав для своєї матері.

Судова колегія не морже погодитися з таким висновком , так як він не відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального закону.

Відповідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку, доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Матеріали справи свідчать, що 06.10.1990 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 ОСОБА_3 відділом записів актів громадянського стану м. Харкова було зареєстровано шлюб, актовий запис № 1006. Від шлюбу сторони спільних дітей не мають.

З червня 2008 року сторони не підтримують шлюбно- сімейні стосунки, мають окремий бюджет, не ведуть спільне господарство. Шлюб між ними було розірвано рішенням суду в червні 2009 року.

12.09.2001 року відповідачем ОСОБА_2 було придбано будинок № 86 по вулиці Вокзальній у м. Новгород - Сіверському Чернігівської області, про що укладено нотаріально засвідчений договір купівлі-продажу домоволодіння, реєстровий номер 1063( а. с. 15).

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 930695 від 03 травня 2006 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,05 га за зазначеною адресою призначеною для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 930694 від 03 травня 2006 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,10га за зазначеною адресою призначеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд.

З пояснень позивачки вбачається, що спірний будинок придбано в шлюбі у тітки позивачки за сумісні їх з відповідачем кошти для їх сумісного проживання. Мати відповідача в ньому не проживала, а проживала разом з родичами позивачки, оскільки придбаний будинок потребував ремонту і прибудови.

З договору купівлі продажу спірного будинку вбачається, що купівлю вчинено за 3900 грн., житлова площа будинку складала 34,9 кв. м. ( а. с. 15).

16.06. 2006 року між позивачкою та банком «Аваль» було укладено кредитний договір про надання позивачці 30000 грн. для проведення ремонтних робіт у спірному будинку. У забезпечення забов»язвань за кредитним договором було укладено іпотечний договір, предметом якого стала квартира сторін. Поручителем за вказаним кредитним договором виступив відповідач.

Вказане свідчить, що сторони вважали спірний будинок сумісною власністю та обидва турбувалися за придбану власність.

Тому висновок суду першої інстанції, що спірний будинок придбано за кошти відповідача, для його матері та що ремонтні роботи у спірному будинку проводилися за особисті кошти відповідача безпідставний.

За отримані від банку кошти сторони під час перебування у шлюбі відремонтували будинок, добудували до нього житлову кімнату площею 15,8 кв. м. , ванну кімнату площею 10,8 кв. м., ганок. Зазначене підтверджується технічним паспортом на вказаний будинок. Згідно технічної характеристики будівель та споруд за 2010 рік вартість будинку А-1 складає 31563 грн., а вартість прибудови «а» - 8963 грн., прибудови «а-1» - 31177 грн., ганок- 1712 грн.( а. с. 247- 256).

Зазначене свідчить, що спірний будинок за час шлюбу істотно збільшився як по площі так і у своїй вартості внаслідок спільних трудових і грошових витрат сторін.

Вказане не спростовано відповідачем та підтверджується матеріалами справи.

В зв»язку з наведеним судова колегія знаходить, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню.

Позовні вимоги ОСОБА_1 судова колегія задовольняє частково. За ОСОБА_1 слід визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку №86 по вулиці Вокзальній у м. Новгород Сіверський Чернігівській області. Іншу ? частину вказаного будинку залишити за ОСОБА_2.

В частині позовних вимог про визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Вокзальній № 86 у м. Новгород- Сіверський Чернігівській області судова колегія вважає необхідним відмовити з наступних підстав.

Відповідно ч. 5 ст. 61 СК України в редакції від 11.01.2011 року об»єктом права спільної сумісної власності подружжя є земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації.

Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 930695 від 03 травня 2006 року відповідач ОСОБА_2 є власником земельної ділянки 0,05 га за адресою м. Новгород Сіверський Чернігівської області вуд. Вокзальна № 86, призначеною для ведення особистого селянского господарства. Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯБ № 930694 від 03 травня 2006 року відповідач є власником земельної ділянки 0,10га за зазначеною адресою призначеною для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд ( а. с. 13,14).

Зазначене свідчить, що на час приватизації 03 травня 2006 року вказані земельні ділянки не були віднесені до об»єктів права спільної сумісної власності подружжя, передбаченого ч. 5 ст. 61 СК України.

Тому в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину вказаних земельних ділянок в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя судова колегія відмовляє.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 січня 2012 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя право власності на ? частину житлового будинку №86 по вулиці Вокзальній у м. Новгород Сіверський Чернігівській області. Іншу ? частину вказаного будинку залишити за ОСОБА_2.

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог про визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя на ? частину земельної ділянки площею 0,10 га для будівництва і обслуговування житлового будинку та визнання права власності в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя на ? частину земельної ділянки площею 0,05 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих по вул. Вокзальній № 86 у м. Новгород- Сіверський Чернігівській області.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у 20- денний термін з дня набрання законної сили.

Головуючий: Судді: