АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2217/12 Справа № 2-92/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ 06 грудня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мономах-Павлоград» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористані відпустки, компенсації у зв»язку із зростанням інфляції, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що з 03.01.2000 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працювала на посаді головного бухгалтера та була звільнена 01.03.2009 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільнені відповідач не виплатив всіх сум, що належать їй від підприємства, тому, згідно уточнених позовних вимог (т. 1 а.с. 120 123), просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі за січень і лютий 2009 року в сумі 2000,0 грн., компенсацію у зв»язку з інфляцією в сумі 105,0 грн., компенсацію за невикористані відпустки за весь період роботи у відповідача в сумі 7407,49 грн., компенсацію у зв»язку з інфляцією в сумі 333,33 грн., середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні у сумі 11000,0 грн., моральну шкоду в розмірі 5000,0 грн.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено; додатковим рішенням того ж суду від 21.04.2010 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2010 року рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року скасовано, постановлено нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6; з відповідача на користь позивачки стягнуто заробітну плату за січень лютий 2009 року у сумі 2438,33 грн, компенсацію за невикористану відпустку за 2000 2009 роки в сумі 7407,49 грн., середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні в сумі 11000,0 грн., моральну шкоду у сумі 500,0 грн.; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2011 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2010 року скасовано, справу передано на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачка з 03.01.2000 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, працювала на посаді головного бухгалтера та була звільнена 01.03.2009 року за власним бажанням, на підставі ст. 38 КЗпП України, що стверджується записами у трудовій книжці позивачки, копією наказу відповідача за №3 про звільнення головного бухгалтера ОСОБА_6 з 01.03.2009 року (т. 1 а.с. 4, 5, 317) та визнано сторонами. Приймаючи до уваги зміст ухвали Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2011 року, колегія зауважує, що текст наказу про звільнення позивачки не містить інформації про виконавця, який готував даний наказ; докази виготовлення тексту вказаного наказу особисто позивачкою суду не надані.

Також встановлено, що робота в ТОВ фірмі «Мономах-Павлоград» була основним місцем роботи позивачки, що визнано сторонами, а докази виконання позивачкою трудових обов»язків неповний робочий час суду не представлені.

За час роботи у відповідача позивачка жодного разу не була притягнута до дисциплінарної відповідальності, що визнано сторонами та свідчить про належне виконання позивачкою трудових обов»язків.

Колегія приймає до уваги твердження представника відповідача, що у ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» за період з 2000 року по лютий 2009 рік відсутня суттєва частина документів бухгалтерського обліку, що не заперечується позивачкою.

Постановою Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 22.10.2009 року в порушенні кримінальної справи за ст. 357 КК України за фактом викрадення документів ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» громадянкою ОСОБА_6 відмовлено у зв»язку з відсутністю в її діях складу злочину (т. 1 а.с. 62).

Згідно даної постанови, проведеною перевірною було встановлено, що при звільненні ОСОБА_6 акти прийому-передачі документів ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» не складалися, а дій позивачки щодо самовільного винесення і неповернення бухгалтерських документів підприємства не виявлено (т. 1 а.с. 62).

Виходячи з викладеного, колегія дійшла висновку про відсутність доказів наявності вини позивачки у втраті документів бухгалтерського обліку відповідача.

Згідно листа Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 09.10.2009 року, у матеріалах перевірки за заявою про зникнення документів ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» містяться дані про бухгалтерські документи, які зникли при невстановлених обставинах, зокрема, табеля обліку робочого часу, книги наказів, графіки відпусток, штаті розклади, книги обліку руху трудових книжок, головні книги, журнали-ордери, облікові відомості, касові книги, касові звіти, касові прибуткові та видаткові ордери, авансові звіти, відомості видачі заробітної плати, книги нарахування заробітної плати, відомості видачі заробітної плати, податкова, фінансова, бухгалтерська звітність відповідача та інші документи (т. 1 а.с. 61).

Відповідно до акту перевірки державного інспектора праці територіальної державної інспекції праці у Дніпропетровській області №04-10-113/45 від 09.04.2009 року, у наданих ТОВ фірмою «Мономах-Павлоград» платіжних відомостях на отримання заробітної плати за січень і лютий 2009 року відсутній підпис ОСОБА_6, відсутні розрахункові відомості з даною працівницею; інспектору надано відповідачем талон-повідомлення №469 від 20.03.2009 року про прийняття заяви Павлоградським МВ УМВС України про викрадення документів; відомості про надання відпусток позивачці інспектору не представлені (т. 1 а.с. 96 97, 324, 325).

Надані суду копії відомостей нарахування заробітної плати, відновлені відомості з отримання заробітної плати, довідки про нарахування та отримання позивачкою заробітної плати (т. 1 а.с. 6 7, 63, 65 66, 98 100, 209 213, 326 - 327) не мають доказової сили через невідповідність порядку складання і оформлення, встановлених Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.99 року №996-Х1У, з відповідними змінами та доповненнями.

Крім іншого, суду не надані докази на підтвердження позиції відповідача про використання позивачкою щорічних відпусток чи отримання відповідних компенсацій. Подані відповідачем копії графіків відпусток на 2005 і 2008 роки не доводять факт використання позивачкою відпусток у даних роках (т. 1 а.с. 187, 215); накази про надання позивачці відпусток чи докази виплати їй компенсацій суду не представлені.

Колегія вважає за необхідне при визначенні розміру нарахованої позивачці заробітної плати виходити із даних, які містяться у відомостях з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та утриманих податків (т. 1 а.с. 75 77, 233 - 235) та підтверджуються даними управління ПФУ в м. Павлограді Дніпропетровської області, які містяться в індивідуальних відомостях про застраховану особу ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 110 119, 224 - 231).

Проаналізувавши дані відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та утриманих податків (т. 1 а.с. 75 77, 233 - 235), індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_6, представлених управлінням ПФУ в м. Павлограді Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 110 119, 224 - 231), надані відповідачем копії податкових розрахунків (т. 1 а.с. 197 206), колегія дійшла висновку, що вказані письмові докази доводять факт нарахування позивачці заробітної плати у певному розмірі, але не дозволяють зробити висновок про виплату ОСОБА_6 заборгованості по заробітній платі за січень і лютий 2009 року, компенсації за невикористані відпустки за період з 2000 року по час звільнення.

У зв»язку з викладеним колегія приходить до висновку про відсутність доказів отримання позивачкою заробітної плати за січень і лютий 2009 року та компенсації за невикористані відпустки за період з 2000 року по час звільнення.

Суд приймає до уваги твердження позивачки, що вона, як головний бухгалтер, була позбавлена можливості нарахувати та видати собі заборгованість по заробітній платі і компенсацію за невикористані відпустки, оскільки перед звільненням та в останній день роботи фактично не мала доступу до бухгалтерської документації і грошових коштів, що стверджується, зокрема, індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_6 за січень і лютий 2009 року, яка надана до управління ПФУ в м. Павлограді лише за підписом керівника відповідача, підпис головного бухгалтера на даному документі відсутній; дана обставина стверджується також копією податкового розрахунку за перший квартал 2009 року та додатком до нього, які підписані ОСОБА_7 як директором та головним бухгалтером відповідача (т. 1 а.с. 191, 205 - 206).

Факт неодноразового звернення позивачки до відповідача з вимогою здійснити повний розрахунок по заробітній платі у зв»язку зі звільненням визнано представником відповідача у судовому засіданні, який наполягав на тому, що ОСОБА_6 вимагала сплати їй відповідних грошових сум, але відповідач відмовив у зв»язку з відсутністю будь-якої заборгованості перед позивачкою. Вказані обставини, а також наявність між позивачкою і директором відповідача ОСОБА_7 особистих неприязних стосунків стверджуються фактом звернення ОСОБА_6 з відповідними письмовими заявами 19.05.2009 року до відповідача, 15.04.2009 року - до виконкому Павлоградської міськради Дніпропетровської області, у березні 2009 року - до прокуратури міста Павлограда Дніпропетровської області (т. 1 а.с. 8, 10, 46), постановою Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області від 06.04.2009 року про відмову у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_6 від 01.04.2009 року по факту погроз зі сторони ОСОБА_7, письмовими поясненнями сторін, що містяться у даному відмовному матеріалі Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області №1499/2009, письмовими поясненнями позивачки, які містяться в оглянутому судом відмовному матеріалі прокуратури м. Павлограда Дніпропетровської області № 43/2009 за заявою ОСОБА_6 про порушення її прав працівниками Павлоградського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області.

Приймаючи до уваги, що роботодавець не забезпечив належне зберігання бухгалтерської документації підприємства, допустив звільнення головного бухгалтера ОСОБА_6 без складання актів прийому-передачі документів ТОВ фірми «Мономах-Павлоград», приймаючи до уваги відсутність порушень позивачкою трудової дисципліни, зважаючи на відсутність доказів отримання позивачкою заробітної плати за січень і лютий 2009 року, компенсації за невикористані відпустки за період з 2000 року по час звільнення, безпідставні відмови відповідача у виплаті позивачці вказаної заборгованості, колегія суддів, надавши оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, дійшла висновку про наявність вини відповідача у невиплаті позивачці сум, належних їй при звільненні.

Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право, зокрема, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно ч. 1 ст. 2 КЗпП України право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України за трудовим договором роботодавець зобов»язується, зокрема, виплачувати працівникові заробітну плату.

Згідно ч. ч. 1, 4, 5 ст. 95 КЗпП України мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплати за виконану працівником місячну, погодинну норму праці (обсяг робіт). Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов»язковою на всій території України для підприємств, установ, організацій усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб. Заробітна плата підлягає індексації у встановленому законодавством порядку.

Частиною 1 ст. 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам в робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів.

Згідно ст. 116 КЗпП України виплата всіх сум, що належать працівнику від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Крім того, у випадках порушення встановлених строків виплати заробітної плати працівникові надається право на компенсацію відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», з відповідними змінами та доповненнями.

Відповідно до ст.ст. 6, 24 Закону України «Про відпустки» від 15.11.1996 року, з відповідними змінами та доповненнями, щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. У разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткові відпустки працівникам, які мають дітей.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розмір належних працівнику сум власник або уповноважений ним орган повинен виплатити середній заробіток за час затримки розрахунку, в тому разі якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір про розмір належних звільненому працівникові сум вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" роз'яснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Тобто передбачена ст. 117 КЗпП України відповідальність за затримку розрахунку при звільненні настає при наявності у цьому вини роботодавця.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Зважаючи на те, що судом встановлено наявність вини відповідача у невиплаті позивачці належних їй при звільненні сум, колегія дійшла висновку про порушення роботодавцем конституційного права позивачки на одержання винагороди за працю.

Викладені вище факти місцевий суд не врахував, не з»ясував у повному обсязі обставини справи, що призвело до неправильного вирішення спору, тому колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та утриманих податків (т. 1 а.с. 75 77, 233 - 235) позивачці у січні і лютому 2009 року відповідачем було нараховано заробітну плату у розмірі 1000,0 грн. за кожен місяць; докази отримання позивачкою даної заробітної плати під час звільнення відсутні. У зв»язку з виконанням рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2010 року у даній справі, 23.02.2011 року позивачкою було отримано 2105,0 грн. у якості заборгованості по заробітній платі за січень і лютий 2009 року з компенсацію у зв»язку із затримкою виплати заробітної плати та зростанням індексу інфляції, що стверджується постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського міського УЮ від 23.02.2011 року про закінчення виконавчого провадження, копією відповідного платіжного доручення ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» від 23.02.2011 року (т. 1 а.с. 319, 328).

Виходячи з викладеного, позивачка має право на отримання від відповідача компенсації у зв»язку із затримкою виплати заробітної плати до 23.02.2011 року та зростанням індексу інфляції в сумі 283,0 грн., виходячи з розрахунку додавання заборгованості по зарплаті за січень 2009 року у розмірі 1000,0 грн. помноженої на індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу - 1,203 та заборгованості по зарплаті за лютий 2009 року у розмірі 1000,0 грн. помноженої на індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу - 1,185, з подальшим відрахуванням отриманих позивачкою 2105,0 грн. за вказаним вище виконавчим провадженням ((1000,0 грн х 1,203 + 1000,0 грн х 1,185) 2105,0 грн).

Враховуючи відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів та утриманих податків (т. 1 а.с. 75 77, 233 - 235), приймаючи до уваги відсутність доказів виконання позивачкою трудових обов»язків неповний робочий час, відсутність доказів перебування позивачки у відпустках в період з 2000 року по час звільнення, відсутність доказів отримання позивачкою грошової компенсації за невикористані відпустки за вказаний період, зважаючи на те, що заробітна плата не може бути нижчою від встановленого мінімального розміру заробітної плати, колегія дійшла висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню компенсація за невикористані відпустки за період з 03.01.2000 року по 01.03.2009 року в сумі 2878,32 грн. та компенсація у зв»язку із затримкою виплати компенсації за невикористані відпустки та зростанням індексу інфляції, станом на 31.10.2012 року, в розмірі 2201,18 грн., виходячи з наведеного у таблиці розрахунку:

Період нарахування компенсації за невикориста-ну відпустку Джерело визначення розміру середньої заробітної плати позивачкиРозмір компенсації за неви- користану відпустку Індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу (станом на 31.10.2012 року)Розмір компенсація у зв»язку із затримкою виплати компенсації за невикористані відпустки та зростанням індексу інфляції
1 2 3 4 5
2000 рік встановлений Законом України розмір мінімальної заробітної плати80,90 грн.2,874151,61 грн.
2001 рік - « -95, 73 грн. 2,709 163,60 грн.
2002 рік- « -123,72 грн.2,725 213,42 грн.
2003 рік - « -151,44 грн.2,519230,04 грн.
2004 рік відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України186,07 грн.2,243231,29 грн.
2005 рікЗ січня по вересень включно - встановлений Законом України розмір мінімальної заробітної плати. З жовтня по грудень - відомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України253,35 грн.2,033261,71 грн.
2006 ріквідомості з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДПА України419,15 грн.1,822344,54 грн.
2007 рік- « - 628,73 грн.1,563 353,97 грн.
2008 рік- « - 798,88 грн.1,278 222,09 грн.
2009 рік (по 01 березня включно) - « - 140,35 грн. 1,206 28,91 грн.
ВСЬОГО:2878,32 грн. 2201,18 грн.

Крім того, приймаючи до уваги доведеність вини відповідача у невиплаті позивачці належних їй при звільненні сум, зважаючи на зміст вимог позивачки, яка в суді апеляційної інстанції просила стягнути з відповідача на свою користь середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні лише за період з 01.03.2009 року по час виплати заборгованості із заробітної плати - 23 лютого 2011 року, колегія дійшла висновку про стягнення з відповідача на користь ОСОБА_6 середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 01.03.2009 року по 23 лютого 2011 року, у сумі 23821,43 грн. ((1000,0 грн. х 23 місяці + (1000,0 грн : 28 днів х 23 дні)).

Разом з тим, колегія звертає увагу, що вимога позивачки, викладена в письмовому розрахунку, який надано суду апеляційної інстанції 05.12.2012 року, про застосування ч. 1 п. 10 Постанови Кабінету Міністрів України №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 року, з відповідними змінами та доповненнями, щодо коригування заробітної плати на коефіцієнт її підвищення, не підлягає задоволенню, оскільки позовна вимога за даною правовою підставою не була заявлена позивачкою у первісній позовній заяві та під час слухання справи у суді першої інстанції, а суд апеляційної інстанції розглядає справу у межах заявлених позовних вимог.

Колегією суддів встановлено, що порушення відповідачем трудових прав позивачки стало джерелом її переживань, втрати нормальних життєвих зв»язків, спричинило хвилювання у зв»язку з відмовою відповідача у виплаті належних при звільненні сум, неможливістю користуватися неотриманою заробітною платою. З урахуванням вимог розумності, справедливості та характеру, глибини моральних страждань позивачки, суд дійшов висновку, що вона має право на компенсацію моральної шкоди у розмірі 500,0 грн., яка отримана позивачкою від відповідача у березні 2011 року у зв»язку з виконанням рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21.10.2010 року у даній справі, що стверджується постановою державного виконавця ВДВС Павлоградського міського УЮ від 17.03.2011 року про закінчення виконавчого провадження, копією відповідного платіжного доручення ТОВ фірми «Мономах-Павлоград» від 15.03.2011 року (т. 1 а.с. 320, 328). Отже, зважаючи на отримання позивачкою від відповідача компенсації моральної шкоди в сумі 500,0 грн., підстави для стягнення моральної шкоди за даним рішенням відсутні.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, оскаржуване рішення було прийнято з порушенням норм діючого законодавства та за відсутністю правових підстав для відмови у задоволенні позову, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнення з відповідача на користь позивачки компенсації у зв»язку із затримкою виплати заробітної плати та зростанням індексу інфляції в сумі 283,0 грн., компенсації за невикористані відпустки - 2878,32 грн., компенсації у зв»язку із затримкою виплати компенсації за невикористані відпустки та зростанням індексу інфляції 2201,18 грн., середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні 23821,43 грн., а всього 29183,93 грн., з відмовою у задоволенні решти позовних вимог. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 291,84 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 лютого 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_6.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мономах-Павлоград» на користь ОСОБА_6 компенсацію у зв»язку із затримкою виплати заробітної плати та зростанням індексу інфляції в сумі 283,0 грн., компенсацію за невикористані відпустки - 2878,32 грн., компенсацію у зв»язку із затримкою виплати компенсації за невикористані відпустки та зростанням індексу інфляції 2201,18 грн., середню заробітну плату за час затримки розрахунку при звільненні 23821,43 грн., а всього 29183 (двадцять дев»ять тисяч сто вісімдесят три) грн. 93 коп.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю фірми «Мономах-Павлоград» на користь держави судовий збір у розмірі 291 (двісті дев»яносто одна) грн. 84 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді