Ічнянський районний суд Чернігівської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01.03.2012 м. Ічня

Ічнянський районний суд Чернігівської області

у складі:

головуючого судді Чугуєвської Т.П.

при секретарі Кулак І.В.

представників відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ічня цивільну справу за позовом

ОСОБА_3 до редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава», ОСОБА_5 автора статті, ОСОБА_6, ОСОБА_4 районної державної адміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И В:

Позивач в позові вказує, що 5 лютого 2011року в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава»було надруковано статтю редактора газети ОСОБА_5 «Пробач мені, брате», де стосовно нього було викладено неправдиві матеріали, які завдали шкоди його діловій репутації як громадянину, як вчителю, як керівнику районної Спілки ветеранів ОСОБА_7, як керівнику районної організації партії «Батьківщина», як депутату районної Ради, як помічнику депутата Верховної Ради України, принижують його честь та гідність.

Зокрема, в статті говориться про те, що він як голова районної спілки ветеранів ОСОБА_7, «зрадив довірі і своєму обовязку, займаючись політикою». Вважає це обвинувачення безпідставним та образливим для себе, оскільки за статутом Спілки ветеранів ОСОБА_7 Ічнянського району, одним з її завдань є участь у виборах до представницьких органів влади та органів місцевого самоврядування.

Далі в статті ставиться йому у вину, що деякі ветерани-афганці, живучи на селі, не мають роботи, втратили віру в себе, а тому «і в чарчину стали заглядати». Але вважає, що це не його вина, що хтось живе на селі і він нікого не змушував у «чарчину заглядати».

Далі газета оприлюднює недостовірні дані, що він «перебрав на себе право розподіляти пільгові квартири афганцям», в той час, як рішення приймав тендерний комітет при ОСОБА_4 районній державній адміністрації, а розпорядження з цього приводу підписував голова районної державної адміністрації, а він членом тендерного комітету не був.

Просить зобовязати редакцію ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»спростувати неправдиву інформацію, викладену у статті «Пробач мені, брате»від 5 лютого 2011року.

Стягнути з ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь моральну шкоду по 5000грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 районної державної адміністрації на його користь моральну шкоду в розмірі 1 грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду за лікування по 500грн. з кожного.

Стягнути з редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»на його користь 1765грн. матеріальні збитки, повязані з друком статті відповіді на статтю ОСОБА_5 «Пробач мені, брате».

Позивач в суді позов підтримав та уточнивши позовні вимоги суду пояснив, що 5 лютого 2011року в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава» на замовлення ОСОБА_6 редактор газети ОСОБА_5 надрукувала статтю «Пробач мені, брате», в якій були викладені матеріали, які завдали шкоди його честі, гідності, діловій репутації, завдали йому матеріальної шкоди, т.я. він знаходився на лікуванні в ОСОБА_4 ЦРЛ та вимушений був купувати ліки та моральної шкоди, що полягає у нанесенні йому душевних страждань в звязку з тим, що він працює вчителем і це негативно вплинуло на його роботу, виникли конфлікти з сусідами, це негативно позначилось на здійсненні ним політичної діяльності.

Недостовірною інформацією, яка порочить його честь, гідність та ділову репутацію, він вважає слідуючі фрази «Голова районної організації Спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти пільгові квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання йому потурала», «ОСОБА_3 зрадив нашій довірі і своєму обовязку, займаючись політикою…», «за 15 років головування ОСОБА_3 деякі ветерани-афганці, живучі на селі не маючи роботи втратили віру в себе, у справедливість, можливість, щось змінити у своєму житті, а тому й у чарчину стали заглядати».

Він вважає, що громадська організація, її правління, не розподіляє пільгові квартири, тільки рекомендує державним органам влади та посадовим особам придбати житло для членів Спілки, оскільки це державні кошти, зрадити чиїйсь довірі і своєму обовязку, займаючись політикою він не міг, т.я. статут УСВА і районної організації займатися політикою не забороняє, нема його вини і в тому, що деякі ветерани-афганці, живучи на селі і не маючи роботи, втратили віру в себе, у справедливість, можливість щось змінити у своєму житті і він нікого не примушував заглядати у чарчину.

В звязку з друком цієї статті у нього погіршився стан здоровя, він знаходився на лікуванні в ОСОБА_4 ЦРЛ, купував ліки, тому поніс матеріальні збитки. Він вимушений був в ОСОБА_4 газеті «Трудова слава»надрукувати відповідь на цю статтю і за це сплатив 1765грн., чим йому була заподіяна матеріальна шкода. Свої душевні страждання він як воїн-інтернаціоналіст, який виконував свій інтернаціональний обовязок в групі радянських військ в ОСОБА_7 і не міг зрозуміти чому до нього таким чином віднеслась районна газета та її редактор, як вчитель, який виховує підростаюче покоління та прищеплює йому любов до прекрасного, до справедливості, вчить поважати людину, її честь та гідність, оцінює в спосіб, до якого можно застосувати вимоги розумності та справедливості.

Просить зобовязати редакцію ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»спростувати неправдиву інформацію, викладену в статті «Пробач мені, брате»від 5 лютого 2011року.

Стягнути з ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»на його користь у відшкодування моральної шкоди 10000грн.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на його користь матеріальну шкоду за лікування по 500грн. з кожного та моральну шкоду по 5000грн. з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4 районної державної адміністрації на його користь моральну шкоду в розмірі 1грн.

Стягнути з редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»на його користь 1765грн. матеріальної шкоди, заподіяної друком статті відповіді на статтю ОСОБА_8 «Пробач мені, брате».

Відповідач ОСОБА_5 автор статті та представник редакції районної газети «Трудова слава» позов не визнала та суду пояснила, що до неї звернувся воїн-афганець ОСОБА_6 від імені спілки ветеранів ОСОБА_7, виклав деякі матеріали, які стосуються позивача за період його керівництва районною Спілкою ветеранів ОСОБА_7, і вона погодилась написати статтю на цю тему.

5 лютого 2011року нею в районній газеті було надруковано статтю «Пробач мені, брате».

Що стосується фраз, на які посилається позивач як на такі, що містять недостовірну інформацію та порочать його честь, гідність та ділову репутацію, то вона вважає, що вона їх друкувала не як інформацію, що містить конкретні факти, а як оціночні судження. Це стосується фрази «Голова районної організації Спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти пільгові квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання йому в цьому потурала».

Мова іде про двох воїнів афганців ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які в обхід своїх бойових побратимів отримали у 2004 році квартири. Оскільки Спілка ветеранів ОСОБА_7 вносила клопотання про позачергове надання їм квартир, вважає, що ОСОБА_3 займався розподілом квартир.

Що стосується фрази «ОСОБА_3 зрадив нашій довірі і своєму обовязку, займаючись політикою», то ОСОБА_3 дійсно як депутат районної Ради, як керівник районної організації «Батьківщина», як помічник депутата Верховної Ради України більше часу приділяв політичній діяльності, а не Спілці ветеранів ОСОБА_7.

Що стосується фрази «за 15 років головування ОСОБА_3 деякі ветерани-афганці, живучі на селі та не маючи роботи втратили віру в себе, у справедливість, можливість щось змінити у своєму житті, тому й у чарчину стали заглядати». Між цими двома фразами є інші слова і це не відноситься до ОСОБА_3, тому вона вважає, що вся інформація не містить у собі фактів, а є оціночними судженнями. До того ОСОБА_3 є публічною особою, т.я. є депутатом районної Ради, керівником районної організації партії «Батьківщина», помічником депутата Верховної Ради України, тому критичні статті відносно нього друкувати можно для того, щоб населення району було обізнано про негативні наслідки його діяльності. Просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_1 позов до ОСОБА_5 та ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»не визнав та суду пояснив, що всі фрази надруковані 5 лютого 2011року редакцією газети «Трудова слава»в статті «Пробач мені, брате», на які посилається позивач, як на неправдиву інформацію суд повинен сприймати як оціночні судження, а не як реальні факти, а тому вони не могли заподіяти позивачеві ні матеріальної, ні моральної шкоди, тому в позові просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав та суду пояснив, що він дійсно на прохання ветеранів Спілки ветеранів ОСОБА_7 звернувся до редактора районної газети «Трудова слава»з проханням написати для газети статтю, в якій викласти факти недобросовісного відношення до своїх обовязків ОСОБА_3 на посаді керівника Спілки ветеранів ОСОБА_7, а саме той факт, що в 2004 році незаконно було придбано житло для воїнів-афганців ОСОБА_9 та ОСОБА_10, клопотання про надання їм житла направляв ОСОБА_3. Ветерани Спілки ветеранів ОСОБА_7 Ічнянського району не задоволені його роботою на посаді керівника Спілки ветеранів ОСОБА_7, т.я. він більшу частину часу приділяв політичній діяльності як керівник районної організації партії «Батьківщина»та як помічник депутата Верховної Ради України, а в громадській організації запустив роботу. 5 лютого 2011року в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава»було надруковано статтю ОСОБА_5 «Пробач мені, брате».

Вважає, що всі факти, викладені в статті відповідають дійсності і просить в позові відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов до ОСОБА_6 не визнав та суду пояснив, що всі викладені в статті фрази є оціночними судженнями, а не фактами, до того ж звернув увагу суду на можливість викладення в статті критичних зауважень, що не суперечить критеріям захисту честі, гідності та ділової репутації. З цієї підстави просив в позові відмовити.

Представник ОСОБА_4 районної державної адміністрації ОСОБА_11 позов не визнав та суду пояснив, що ОСОБА_4 районна державна адміністрація до друку вищезгаданої статті в газеті не має ніякого відношення і не може відповідати за дії автора статті та редактора газети. Просив в позові відмовити.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснив, що будучи керівником районної спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 більше приділяв часу політичній діяльності, ніж роботі в громадській організації.

Свідок ОСОБА_13 суду пояснив, що він як воїн-афганець по черзі в 2003 році отримав квартиру і йому в цьому допомагав ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що керуючи Спілкою ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 займався тільки політичною діяльністю, на свій розсуд розподіляв квартири.

Свідок ОСОБА_15 суду пояснив, що політична діяльність ОСОБА_3 негативно не впливала на діяльність Спілки ветеранів ОСОБА_7. Що стосується розподілу ОСОБА_3 квартир, то він їх не міг розподіляти, т.я. цим займаються інші органи.

Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_16

Свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що в звязку з тим, що деякі члени Спілки позачергово отримали квартири, його права були порушені.

Свідок Чуб суду пояснив, що політична діяльність ОСОБА_3 негативно впливала на діяльність Спілки ветеранів ОСОБА_7.

Свідок ОСОБА_18 суду пояснила, що в 2005 році вони дізнались, що чоловіку на квартиру виділено гроші, але їй довелось прикласти багато зусиль, щоб отримати квартиру.

Заслухавши сторони, представників сторін, свідків суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково.

Як було встановлено в судовому засіданні 5 лютого 2011року в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава»ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_6 надрукувала статтю «Пробач мені, брате», в якій позивач образливими для себе та такими, що не відповідають дійсності вважає слідуючі вислови «Голова районної організації спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання, йому потурала», «ОСОБА_3 …зрадив нашій довірі і своєму обовязку, займаючись політикою…», «… за 15 років головування ОСОБА_3 деякі ветерани-афганці, живучі на селі і не маючи роботи, втратили віру в себе, у справедливість, можливість щось змінити у своєму житті, а тому й у чарчину стали заглядати».

Відповідачі вважають ці фрази не фактами, а оціночними судженнями і не вбачають в данному разі неправдивої інформації.

Суд погоджується зі ствердженнями відповідачів, що вислів «ОСОБА_3 … зрадив нашій довірі і своєму обовязку займаючись політикою…»слід вважати оціночним судженням.

Згідно ст.. 34 Конституції України «Кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань». Якщо ОСОБА_6 має таку думку, яку перевірити неможливо, суд вважає, що це є його правом.

Що стосується вислову «… за 15 років головування ОСОБА_3 деякі ветерани-афганці, живучі на селі і не маючи роботи, втратили віру в себе, у справедливість, можливість щось змінити у своєму житті, а тому й у чарчину стали заглядати», то суд вважає, що це теж є оціночне судження і як пояснила в судовому засіданні ОСОБА_5, це судження до ОСОБА_3 відношення не має. Тому в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Суд вважає, що не відповідає дійсності і носить образливий для позивача характер, що ганьбить його честь, гідність та підриває ділову репутацію вислів «Голова районної організації Спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання, йому потурала».

Захист честі конституційне право кожної людини.

Відповідно до ст.. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Згідно ст.. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

В ч.1 ст. 277 ЦК України вказується, що фізична особа, особисті права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сімї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Відповідно до ч. 6 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом.

Згідно ч.7 ст. 277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.

Відповідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні зясовувати, чи є поширена інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідно до ч.2 ст. 471 Закону України «Про інформацію»оціночними судженнями, за винятком образи та наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до ст.. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Оскільки даний вислів можно перевірити, то він є фактом.

Як пояснив в судовому засіданні свідок ОСОБА_15 клопотання про надання воїну-афганцю квартири направляв не керівник спілки, а правління спілки, на якому і вирішувалось це питання.

Твердження відповідачів про те, що ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти квартири суперечить житловому кодексу України.

В.о. голови районної державної адміністрації ОСОБА_19 в листі вказує, що ОСОБА_4 районна державна адміністрація на виконання листа від 28.11.2011року № 2-1293/11 за позовом ОСОБА_3 інформує, що дійсно розпорядженням голови райдержадміністрації від 26.01.2001 року № 28, 28.02.2001 №72, 1.09.2003 №401, 30.09.2004 № 535, 7.12.2004р. № 647 «Про придбання житла для військовослужбовців», було придбано житло для учасників бойових дій в ОСОБА_7 (а.с.116).

В іншому листі від 29.12.2011 року в.о. голови районної державної адміністрації ОСОБА_19 повідомляє, що розпорядженням голови райдержадміністрації ОСОБА_20 від 30.09.2004 року № 535 та від 7.12.2004 року № 647 «Про придбання житла для військовослужбовців», було придбано житло для ОСОБА_10 та ОСОБА_9 (а.с.134).

В справі є розпорядження голови районної державної адміністрації ОСОБА_20 від 30.09.2004 року, де вказано, що за рахунок субвенції Державного бюджету на 2004 рік, яка виділена на придбання житла для учасників бойових дій в ОСОБА_7 та з урахуванням рішення тендерного комітету від 12.08.04року (протокол №6):

1. Придбати для ОСОБА_10 квартиру за адресою АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_21

2. Начальнику фінансово-господарського відділу райдержадміністрації ОСОБА_22 перерахувати кошти в сумі 20000грн. згідно договору на придбання житла (а.с.135).

Таким чином судом доведено неправдивість данної інформації і вона підлягає спростуванню.

Переходячи до вирішення спору про стягнення матеріальної шкоди за знаходження позивача в лікарні суд вважає, що позивач не надав доказів про необхідність йому вказаних ліків, до того ж з відповідей головного лікаря ОСОБА_4 ЦРЛ вбачається, що при отриманні ліків є розрив в часі згідно хвороби та призначення ліків, тому суд вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити.

Суд не може також стягнути сплачену позивачем суму 1765грн. за друкування статті «Без вини винуватий», т.я. такою, що не відповідає дійсності, порочить, честь, гідність та ділову репутацію позивача визнана одна фраза, а не вся стаття.

Суд вважає, що позивач зазнав моральних страждань внаслідок друку неправдивої інформації відносно нього, постраждали його честь, гідність та ділова репутація, тому слід стягнути з редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»суму заподіяної шкоди, яка відповідає розумності та справедливості, але в меншому розмірі, ніж її оцінює позивач.

Суд не може погодитись з відповідачами, що позивач є публічною особою, оскільки зазначена фраза не стосується його участі в політичному житті району, до того ж події, про які іде мова в статті відбувались вісім років тому і не було ніякої необхідності про це вести мову.

Що стосується стягнення моральної шкоди з ОСОБА_5 та ОСОБА_6, то в цій частині позову слід відмовити.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_4 районна державна адміністрація ніякого відношення до надрукованої ОСОБА_5 статті не має. Позивач не надав суду доказів на підтвердження цих вимог, а тому в цій частині в позові слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 215, 209ч.3 ЦПК України, ст. ст. 297, 299,277,22,1166,23,1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного суду України від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд

Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава» про захист честі, гідності та ділової репутації та відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовільнити частково.

Визнати такими, що не відповідають дійсності та принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 відомості, поширені ОСОБА_5 у статті, надрукованій в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава»від 5 лютого 2011року під заголовком «Пробач мені, брате»про те, що «Голова районної організації Спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти пільгові квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання, йому потурала».

Зобовязати ОСОБА_5 протягом місяця із часу набрання законної сили рішенням суду надрукувати спростування, а редакцію ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»в цей же строк помістити спростування під заголовком «спростування»на тому ж шпальті, тим же шрифтом, де міститься повідомлення, яке спростовується слідуючого змісту: «Рішенням Ічнянського районного суду Чернігівської області від 1 березня 2012року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до редакції газети «Трудова слава», ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 районної державної адміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення матеріальної та моральної шкоди визнати такими, що не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_3 відомості, розповсюджені ОСОБА_5 в статті «Пробач мені, брате», надрукованій в ОСОБА_4 районній газеті «Трудова слава» 5 лютого 2011року про те, що «Голова районної організації Спілки ветеранів ОСОБА_7 ОСОБА_3 перебрав на себе право розподіляти пільгові квартири афганцям, а місцева влада, у компетенції якої ці питання, йому потурала».

Стягнути з редакції ОСОБА_4 районної газети «Трудова слава»на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 (одну тисячу) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

ОСОБА_3 в позові до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_4 районної державної адміністрації про захист честі, гідності, ділової репутації, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду через Ічнянський районний суд Чернігівської області протягом 10 днів, а особами, які не були присутні в судовому засіданні в той же строк з моменту отримання копії рішення.

СуддяОСОБА_23