Справа №2-51/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня2012 року Шевченківський районний суд м.Чернівці

в складі головуючого судді Мамчина П.І.

при секретарі Колотило А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Чернівці справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_3 В»ячеслав Вікторович про визнання недійсним договору довічного утримання, -

В С Т А Н О В И В:

В червні 2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з зазначеним позовом. Посилався на те, що він є єдиним спадкоємцем майна ОСОБА_4, яка померла 08.11.2009 року. При оформленні спадщини йому стало відомо, що 9.02.2009 року між померлою сестрою ОСОБА_4 та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений договір довічного утримання, згідно умов якого ОСОБА_4 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, а остання зобов»язувалася забезпечувати ОСОБА_4 утриманням (доглядом) довічно.

Вважає, що даний договір є недійсним з наступних підстав.

Зазначав, що 26.04.2007 року між його сестрою ОСОБА_4 та третіми особами ОСОБА_3, ОСОБА_3 був укладений договір міни житлових приміщень, за яким ОСОБА_4 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1. Разом з тим, реєстрація квартир Чернівецьким КОБТІ була проведена не правильно, а саме на бланках договору, які передбачалися для ОСОБА_4 було зареєстровано ОСОБА_3 та ОСОБА_3, а на бланках, що передбачалися для останніх було зареєстровано ОСОБА_4

У зв»язку з тим, що державна реєстрація нерухомості була проведена з порушенням чинного законодавства, вважав, що ОСОБА_4 не набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, а відповідно не могла укладати договір довічного утримання.

Крім цього, зазначав, що договір довічного утримання є недійсним, оскільки в останні роки ОСОБА_4 зловживала спиртними напоями, у неї розвинувся хронічний, стійкий психічний розлад, внаслідок чого вона не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними.

Також у нього виникають сумніви щодо дійсності підпису ОСОБА_4 на договорі довічного утримання.

Просив визнати недійсним договір довічного утримання, укладений 9 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та підтвердив обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідачки ОСОБА_2 позов не визнала. Пояснила, що відповідачка ОСОБА_2 зі своєю матірю ОСОБА_5 проживала по сусідству з ОСОБА_4 Оскільки остання була одинока, отримувала невелику пенсію та хворіла, то вони як сусіди їй допомагали. 12 січня 2009 року у помешканні ОСОБА_4 сталася пожежа, під час якої остання постраждала та тривалий час перебувала у важкому стані в реанімаційному відділенні обласної клінічної лікарні. Відповідачка з матірю фактично врятували її під час пожежі, багато часу провели біля неї в лікарні, придбавали за свої гроші ліки. 9 лютого 2009 року між ОСОБА_4 та відповідачкою був укладений договір довічного утримання. Умови договору вона виконувала добросовісно, оплачувала за ОСОБА_4 комунальні послуги, купляла одяг, їжу, допомагала їй по господарству. Після смерті ОСОБА_4, вона її похоронила, зробила поминальний обід. Просила в позові відмовити.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_3 позов підтримали, просили задовольнити.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши та оцінивши всі докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити. При цьому суд виходить з наступних підстав.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно зі ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Судом установлено, що 26 квітня 2007 року ОСОБА_4 із ОСОБА_3 і ОСОБА_3, уклала договір міни належної їй квартири на квартиру АДРЕСА_2 в мЧернівці.

Право власності на вказану квартиру було зареєстровано на ОСОБА_4

Доводи позивача про те, що ОСОБА_4 не набула права власності на квартиру, оскільки державна реєстрація відбулася з порушенням вимог чинного законодавства є безпідставними. Так, договір міни в установленому законом порядку не був визнаний недійсним. На момент укладення договору довічного утримання договір міни пройшов державну реєстрацію в Чернівецькому КОБТІ і ОСОБА_4 була законною власницею спірної квартири, а тому мала законне право нею розпоряджатися на свій розсуд.

Встановлено, що 9 лютого 2009 року ОСОБА_4 уклала договір довічного утримання з ОСОБА_2, за яким передала останній у власність квартиру АДРЕСА_1.

8 листопада 2009 року ОСОБА_4 померла.

Матеріалами справи та показами свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 встановлено, що ОСОБА_2 добросовісно виконувала обов»язки по договору довічного утримання щодо ОСОБА_4, забезпечувала її необхідним одягом, харчуванням, ліками, допомагала в побуті, після смерті її похоронила, здійснила поминальний обід.

Згідно ст..225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Доводи позивача про те, що договір довічного утримання ОСОБА_4 уклала в стані психічного розладу, внаслідок чого не могла усвідомлювати своїх дій та керувати ними не доведені належними та допустимими доказами.

Покази свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що вони часто бачили ОСОБА_4 в стані алкогольного сп»яніння, суд не приймає до уваги, оскільки вони не можуть свідчити про порушення психічного стану особи.

Відповідно до вимог ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цих Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Психічний стан особи потребує спеціальних знань у галузі медицини і він не може бути встановлений показами свідків.

Згідно ст..145 ЦПК України якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, призначення експертизи є обов»язковим.

Проте, ні позивач, ні його представник не заявляли клопотання про призначення посмертної судово-медичної експертизи для підтвердження доводів позовної заяви про те, що ОСОБА_4 уклала договір довічного утримання в стані психічного розладу.

Також суд вважає, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що підпис на договорі довічного утримання не належить ОСОБА_4

З висновку судової почеркознавчої експертизи №574 від 14.09.2012 року вбачається, що відповісти на питання: «Чи належить підпис ОСОБА_4 в договорі довічного утримання» - не виявляється можливим в зв»язку з значними транскрипційними розбіжностями досліджуваного підпису в договорі довічного утримання та шести груп зразків підпису від імені ОСОБА_4 та їх великою варіаційністю.

За таких обставин, суд вважає, що позов не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні і в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст..ст.203, 215, 225, 319, 328 ЦК України, ст..ст.3, 10, 60, 208-209, 212-215, 223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_3 В»ячеслав Вікторович про визнання недійсним договору довічного утримання відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Шевченківський районний суд м.Чернівці шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: