АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-4065/11
Головуючий по 1-й інстанції Радзівон
Суддя-доповідач: Кузнєцова О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.

Суддів: Чічіля В.А., Хіль Л.М.,

при секретарі : Колодюк О.П.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава
цивільну справу за апеляційною скаргою
Публічного акціонерного товариства
«Державний ощадний банк України»на
рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 21 жовтня
2011 року

у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України»до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та в інтересах малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Гребінківського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області,
третя особа орган опіки та піклування
виконавчого комітету Гребінківської
міської ради Полтавської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та про виселення ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Гребінківського
районного суду Полтавської області від
21 жовтня 2011 року в задоволенні позовних
вимог Відкритого акціонерного
товариства «Державний ощадний банк
України»в особі територіально
відокремленого без балансового
відділення № 10016/060 філії Полтавського
обласного управління ВАТ «Державний
ощадний банк України»до ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та в інтересах малолітніх
ОСОБА_5, ОСОБА_6, Грубінківського РВ ПМУ
УМВС України в Полтавській області,
третя особа орган опіки та піклування
виконавчого комітету Гребінківської
міської ради Полтавської області про
звернення стягнення на предмет іпотеки
та про виселення відмовлено.

З рішенням суду не погодився ПАТ
«Державний ощадний банк України»та
подав на нього апеляційну скаргу.

Апелянт вважає, що рішення суду
першої інстанції ухвалено з
неправильним застосуванням норм
матеріального права, а саме не
застосовано ст. ст. 589, 590, 625 ЦК України,
ст. 33 Закону України «Про іпотеку», яка
підлягає застосуванню,зазначає, що
судом помилково застосовано ч. 3 ст. 39
Закону України «Про іпотеку».

Також апелянт вказує на порушення
процесуального права та вказує, що
висновки суду не відповідають
обставинам справи, а рішення суду не
відповідає вимогам ст. ст. 212, 213 ЦПК
України, а відмову в задоволенні
позовних вимог Банку є безпідставною
та незаконною.

З урахуванням викладеного
апелянт просить рішення районного суду
скасувати та ухвалити нове по суті
позовних вимог, яким в повній мірі
задовольнити позовні вимоги ПАТ
«Державний ощадний банк України».

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 27 серпня 2008 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України»в
особі керуючого філією Гребінківським
відділенням № 5482 ВАТ «Державний
ощадний банк України»Кір»якової Ірини
Кімівки, з однієї сторони та фізичною
особою ОСОБА_2, з другої сторони,
укладено Кредитний договір № 2340.

Відповідно до п. п. 1.1, 1.2
Кредитного договору Банк зобов'язався
надати Позичальнику на умовах цього
договору грошові кошти в сумі 50 000 грн.,
а Позичальник зобов'язався прийняти,
належним чином використати та
повернути Кредит в сумі 50 000 грн., а
також сплатити відсотки за
користування кредитом в розмірі 20,5 %
річних в порядку, на умовах та в строки,
визначені цим договором; кредит
надавався на 120 місяців з терміном
остаточного погашення не пізніше 27.08.2018
року.

Також, 27 серпня 2008 року між ВАТ
«Державний ощадний банк України»та
ОСОБА_2 укладено Іпотечний договір №1,
відповідно до умов якого ОСОБА_2
передала в іпотеку Банку належний їй
одноповерховий житловий будинок,
зазначений на плані під літ. «А-1» та
належні до нього відповідні надвірні
будівлі, а саме: сарай «Б», вбиральня
«Г», сарай «Д», колодязь №1, огорожа №3,
ворота №4, яма вигрібна №5, в якому вона
зареєстрована та проживає разом із
ОСОБА_3, ОСОБА_4 та своїми малолітніми
внуками: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і
ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_2.

Згідно п. 3.1.3 Іпотечного договору,
іпотекодержатель має право звернути
стягнення на предмет іпотеки у випадку
невиконання або неналежного виконання
зобов'язання за кредитним договором.

ОСОБА_2 належним чином не
виконувала умови кредитного договору,
здійснювала погашення кредиту, але не в
повному обсязі у зв'язку з чим станом на
22.06.2011 року у неї утворилася
прострочена заборгованість по кредиту
в розмірі -12 103,00 грн., відсоткам в
розмірі -13 056,39 грн. та нарахована пеня в
розмірі -4 228,37 грн., а всього 29 387, 76 грн.

Статтею 33 Закону України «Про
іпотеку»передбачено, що у разі
невиконання або неналежного виконання
боржником основного зобов'язання
іпотекодержатель вправі задовольнити
свої вимоги за основним зобов'язанням
шляхом звернення стягнення на предмет
іпотеки. Звернення стягнення на
предмет іпотеки здійснюється на
підставі рішення суду, виконавчого
напису нотаріуса або згідно з
договором про задоволення вимог
іпотекодержателя.

Частиною 3 ст. 39 Закону України
«Про іпотеку»передбачено, що суд
вправі відмовити у задоволенні позову
іпотекодержателя про дострокове
звернення стягнення на предмет
іпотеки, якщо допущене боржником або
іпотекодавцем, якщо він є відмінним від
боржника, порушення основного
зобов'язання чи іпотечного договору не
завдав збитків іпотекодержателю і не
змінює обсяг його прав.

Судом вірно встановлено, що
вимога Банку ґрунтується на тому, що
ОСОБА_2 не в повному обсязі виконувала
взяті на себе зобов'язання за кредитним
договором, у зв'язку з чим у неї
утворилася вищезазначена
заборгованість.

Разом з тим, про наявність
збитків, завданих неповним виконанням
обов'язків відповідачкою, Банк не
заявляв та в порушення вимог статей 10, 60
ЦПК України, не надав до суду належних
та переконливих доказів на
підтвердження даної обставини, адже
вона є суттєвою при розгляді справи.

Навпаки за несвоєчасне
повернення коштів нараховано пені у
розмірі 4228,37 грн.

В свою чергу ОСОБА_2 надала до
суду докази про часткове погашення
боргу протягом липня-жовтня 2011 року на
суму 9 150,00 грн.

Відповідно до ст. 13 ч. 2 ЦК України
при здійсненні своїх прав особа
зобов'язана утримуватися від дій, які
могли б порушити права інших осіб,
завдати шкоди довкіллю або культурній
спадщині.

Дострокове погашення кредиту та
звернення стягнення на житловий
будинок, у якому проживають 5 осіб, у
тому числі малолітні діти, які не мають
іншого житла, порушить житлові права
цих осіб, які гарантовані статтею 47
Конституції України.

Таким чином суд першої інстанції
обґрунтовано та справедливо вказав про
не співмірність простроченої
заборгованості ОСОБА_2 та нарахованої
пені за прострочення, які на час
ухвалення судового рішення склали 20
237,76 грн. (29 387,76 грн. -9 150 грн.) вартості
житлового будинку, яка складає 131 726,00
грн.

За таких обставин суд прийшов до
вірного висновку про відсутність
підстав для дострокового погашення
всієї суми кредиту шляхом звернення
стягнення на житловий будинок.

Відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ПАТ «Державний ощадний
банк України»суд правомірно виходив з
того, що порушення іпотечного договору
відповідачкою не відбулося.

Враховуючи відмову у задоволенні
вимоги Банку про звернення стягнення
на предмет іпотеки, заявлена вимога про
виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6, як
мешканців іпотечного будинку, які
зареєстровані в ньому, також не
підлягає задоволенню.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України передбачено,
що ніхто не може бути виселений із
займаного жилого приміщення або
обмежений у праві користування жилим
приміщенням інакше як з підстав і в
порядку, передбачених законом.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про
іпотеку», на яку посилався позивач при
заявленні вимог про виселення
відповідачів, одночасно з рішенням
суду про звернення стягнення на
предмет іпотеки, суд за заявою
іпотекодержателя вправі винести
рішення про виселення мешканців.

Проте, відповідно до ч.1 ст. 40 Закону
України «Про іпотеку»звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
є підставою для виселення всіх
мешканців, за винятком наймачів та
членів їх сімей. Виселення проводиться
в порядку, встановленому законом.

Встановлений ч. 2 ст. 40 Закону України
«Про іпотеку»порядок виселення
мешканців передбачає, що після
прийняття рішення про звернення
стягнення на передані в іпотеку
житловий будинок чи житлове приміщення
всі мешканці зобов'язані на письмову
вимогу іпотеко держателя або нового
власника добровільно звільнити
житловий будинок чи житлове приміщення
протягом одного місяця з дня отримання
цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільняють житловий
будинок або житлове приміщення у
встановлений або інший погоджений
сторонами строк добровільно, їх
примусове виселення здійснюється на
підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення
всіх громадян, що мешкають у житловому
будинку або житловому примущенні, на
які звернуто стягнення як на предмет
іпотеки, передбачено ч.3 ст. 109 ЖК
України.

Враховуючи, що ВАТ «Державний ощадний
банк України»не надав до суду доказів
дотримання встановленої законом
процедуру виселення мешканців буд.
АДРЕСА_1, на який звернено стягнення як
на предмет іпотеки, суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку про відмову в задоволенні
вимоги про виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та малолітніх ОСОБА_5 і ОСОБА_6 з
зазначеного будинку.

Вимога Банку про стягнення з ОСОБА_2,
ОСОБА_3, ОСОБА_4 судових витрат
задоволенню не підлягає, оскільки
позивачу відмовлено у задоволенні
позовних вимог про звернення стягнення
на предмет іпотеки та про виселення.

Колегія суддів дійшла висновку
про те, що порушень норм матеріального
та процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Гребінківського районного
суду Полтавської області від 21 жовтня
2011 року не встановлено. Підстав для
задоволення апеляційної скарги не
вбачається.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 314, 315
ЦПК України, колегія суддів , -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Державний
ощадний банк України»-відхилити.

Рішення Гребінківського
районного суду Полтавської області від
21 жовтня 2011 року -залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ____________ О.Ю.
Кузнєцова

Судді: ___________ Л.М. Хіль ____________ В.А.
Чічіль