Яготинський районний суд Київської області
Справа № 2-88/12 РІШЕННЯ
Іменем України
10 лютого 2012 року Яготинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Кисіль О.А.
при секретарі Твердохліб Г.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині Київської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні позов не визнали, мотивуючи це тим, що не має доказів, які б свідчили про викрадення товару та коштів відповідачкою з магазину позивачки. Крім цього, при надходженні товару до магазину не складався акт прийому передачі товару та відповідачка не ставила свого підпису не документів, що свідчив би про прийняття нею товарно-матеріальних цінностей, а позивачем було порушено умови договору про повну матеріальну відповідальність, так як не проводилася в установленому порядку інвентаризація матеріальних цінностей. Ревізія після прийняття відповідачки на роботу, позивачкою не проводилась. Позивачка має ключ від магазину та складу біля даного магазину. Відповідно до ст.138 КЗпП України власник повинен довести винність працівника. Таким чином, будь-яких доказів про винність відповідача, враховуючи вище зазначене, не надано.
Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позов до задоволення не підлягає.
Так, з показів свідка ОСОБА_3, даних в судовому засіданні видно, що вона працювала у позивачки 5 років, акт прийому - передачі товару продавцю за час її роботи не складався, ревізія була проведена перед тим, як звільнятися з даної роботи без присутності власниці та після того, як минуло два роки після її звільнення, власниця ОСОБА_1 виявила нестачу. Ревізії, яка була проведена спільно з продавцем та власником не було. В ОСОБА_1 були ключі від магазину, та вона заходила у відсутність продавця, при цьому неодноразово ОСОБА_1 та її мати залишали записки в магазині, що вони взяли певний товар, після цього ревізій не проводилося.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні показала, що вона працювала після продавця ОСОБА_3. За час роботи у ОСОБА_1 акт прийому - передачі товару не складався, ревізія була проведена коли звільнялася. В ОСОБА_1 були ключі від магазину, та вона заходила рано вранці до приходу продавця на своє робоче місце, що бачили інші продавці, які працюють в інших кіосках неподалік даного магазину.
Відповідно до п.2 трудового договору від 1 квітня 2010 року, працівник зобовязується виконувати продавця.
Відповідно до п.»а»договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, працівник зобовязується дбайливо ставитися до переданих йому на зберігання чи з іншою метою матеріальних цінностей підприємства, установи, організації і вжити заходів для попередження шкоди, та відповідно до п.»г»брати участь в інвентаризації ввірених йому матеріальних цінностей.
Відповідно до ч.1 п.»а»договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, власник зобовязується створити працівнику умови, які необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження ввірених йому матеріальних цінностей, та відповідно до даної частини п.»в»власник зобовязується проводити в установленому порядку інвентаризацію матеріальних цінностей.
Відповідно до ст.131 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний створити працівникам умови, необхідні для нормальної роботи і забезпечення повного збереження дорученого їм майна.
Відповідно до ст..134 КЗпП України відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку коли між працівником і підприємством, установою. Організацією відповідно до ст..135-1 КЗпП України укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей, майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами, шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку
Відповідно до ст..135-1 КЗпП України письмові договору про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією за працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо звязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском) перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до ст.135 КЗпП України межі матеріальної відповідальності працівника за шкоду завдану підприємстві, установі, організації розкраданням, умисним зіпсуттям, недостачею або втратою окремих видів майна та інших цінностей, а також у тих випадках, коли фактичний розмір шкоди перевищує її номінальний розмір, встановлюються законодавством.
Відповідно до ст..135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
Відповідно до ст..138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду, власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст..130 цього Кодексу.
Суд не може прийняти до уваги доводи позивача та його представника, в тій частині, що при проведенні ревізії нестача виникла з вини відповідачки, оскільки останніми не надано доказів, якими саме неправомірними
діями відповідачки було заподіяно шкоду і чи входили до функцій працівника обов'язки,
неналежне виконання яких призвело до шкоди, в чому полягала його
вина, в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду, чи були
створені умови, а також докази проведення ревізії після прийому відповідачки на роботу, періодичність проведення ревізій, інвентаризації матеріальних цінностей та складення акт прийому-передачі матеріальних цінностей.
Враховуючи вищевикладене, а також вимоги ст. 60 ЦПК України, суд вважає, позов не підлягають до задоволення.
Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 209, 212, 218 ЦПК України, ст..ст.131, 134, 135, 135-1, 135-3 КЗПП України, суд
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Яготинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення в повному обсязі.

Суддя Кисіль О.А.