Апеляційний суд Чернівецької області
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року м.Чернівці

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючого Половінкіної Н.Ю.

суддів Височанської Н.К., Галичанського А.Д.

секретаря Лисак О.А.

за участю ОСОБА_1, представника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання права власності за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 грудня 2010 року,

встановила:

ОСОБА_3 у грудні 2010 року звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності.

Зазначала, що ОСОБА_4 вчинено на її користь заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 19 червня 2009 року.

Прийняла спадщину, що відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4 20 листопада 2009 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_4 здійснено самочинне будівництво гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, вказувала, що позбавлена права спадкування на зазначене нерухоме майно.

Тому просила узаконити самочинно збудований гараж, розташований по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, та визнати право власності на дане майно в порядку спадкування.

Справа №22ц-3 2012 рік Головуючий у 1 інстанції Марчук В.Т.

Категорія: 2/6 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 грудня 2010 року позов задоволено, визнано право власності ОСОБА_3 на спадщину, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4 20 листопада 2009 року, а саме: гараж літ.А площею 15,7 кв.м, розташований по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці.

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 грудня 2010 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовним вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності, суд першої інстанції керувався положеннями ст.1218 ЦК України та, встановивши здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, дійшов висновку про спадкування ОСОБА_3 прав та обов»язків забудовника.

Разом з тим, пославшись на додержання архітектурних, будівельних, санітарних та інших норм і правил, а також не порушення самочинним будівництвом прав інших осіб, суд першої інстанції визнав право власності ОСОБА_3 на самочинно збудоване нерухоме майно з підстав, передбачених ст.376 ЦК України.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

ОСОБА_3, звертаючись до суду, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала здійснення ОСОБА_4 самочинного будівництва гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, та порушення внаслідок цього права спадкування через відсутність можливості оформити право власності на зазначене майно.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_4 вчинено заповіт, який посвідчений приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_5 19 червня 2009 року, за яким заповів ОСОБА_3 гараж, розташований по вул.Залозецького,78 м.Чернівці.

Відповідно приєднаної до матеріалів справи довідки приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 від 28 травня 2010 року №35/02-14/-7/2010 ОСОБА_3 прийнято спадщину, яка відкрилась наслідок смерті ОСОБА_4 20 листопада 2009 року.

Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 здійснено будівництво гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, на земельній ділянці, що належить територіальній громаді міста, що не була відведена для цієї мети, та без належного дозволу і належно затвердженого проекту.

Встановивши, самочинне будівництво гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4 не набув права власності на зазначену споруду, спірне майно не входить до складу спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

На підставі ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Відповідно наведеного визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе лише за вимогою особи, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та власника (користувача) земельної ділянки, що здійснив самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано правила, встановлені ст.376 ЦК України, при вирішенні питання про визнання права власності на самочинно збудований гараж, розташований по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, за ОСОБА_3, яка не є особою, що здійснила самочинне будівництво.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав неправильного застосування норм матеріального права, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

Аналіз положень ст.376 ЦК України дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на самочинне будівництво можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об»єкта в експлуатацію було незаконно

відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об»єкта.

Суд не врахував зазначених вимог закону та не звернув уваги на те, що ОСОБА_3 не зверталась до повноважних органів стосовно прийняття спірного майна в експлуатацію у спосіб, визначений їх компетенцією.

Як вбачається з матеріалів справи, Чернівецька міська рада не заперечувала проти задоволення позову, мотивуючи тим, що додержано архітектурні, будівельні, санітарні та інші норми і правила, а також не порушуються самочинним будівництвом права інших осіб.

Механізм прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об»єктів врегульований Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 жовтня 2008 року №923, чинним на час ухвалення судового рішення.

Згідно з п.1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами.

Сертифікат відповідності документ, що засвідчує відповідність закінченого будівництвом об»єкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Крім того, висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2011 року №1181 спростовано висновки управління з питань наглядово-профілактичної діяльності ГУ М НС України в Чернівецькій області від 11 березня 2010 року №9/6/1318 про відсутність порушення вимог пожежної безпеки.

Так, за висновком судової будівельно-технічної експертизи від 19 грудня 2011 року №1181 гараж, розташований по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці знаходиться на відстані 1,52 м до житлового будинку №63 по вул.Залозецького м.Чернівці, що не відповідає п.7.50 ДБН 360-92 «Містобудування.Планування і забудови міських і сільських поселень».

Таким чином, самочинним будівництвом гаражу, розташованого по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, порушується право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1.

Ураховуючи наведене підстав для визнання права власності ОСОБА_3 на самочинно збудований гараж, розташований по вул.Залозецького,63-а м.Чернівці, немає.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційнну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 грудня 2010 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді