Справа № 1618/1523/2012
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2012 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни Полтавської області скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ про скасування постанови про арешт майна боржника,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ про скасування постанови про арешт майна боржника , мотивуючи тим, що рішенням Лубенського міськрайонного суду від 30.01.2012 р. з нього стягнуто аліменти на особисте утримання ОСОБА_2 в розмірі по 350 грн. щомісячно до досягнення донькою ОСОБА_3 трирічного віку. На підставі даного рішення видано виконавчий лист та відкрито виконавче провадження постановою державного виконавця від 23.02.2012 р. 16.03.2012 року державним виконавцем ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 винесено постанову, якою накладено арешт на його майно та оголошено заборону його відчудження. Копію даної постанови він отримав 26.03.2012 року. Вважав постанову про накладення арешту на його майно незаконною, оскільки ніякої заборгованості по сплаті аліментів у нього немає.

На підставі викладеного, ОСОБА_1 прохав суд визнати дії державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 у зв»язку з винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження неправомірними та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16.03.2012 року.

В судовому засіданні скаржник ОСОБА_1 скаргу підтримав, прохав її задовольнити, пояснив, що заборгованості зі сплати аліментів не має, аліменти сплачує вчасно.

Представник ВДВС Лубенського МУЮ та державний виконавець Єрмак Т.В. в задоволенні скарги прохала відмовити, пояснила, що державним виконавцем правомірно накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1, у скарзі ОСОБА_1 посилається на інші норми закону ніж ті, що регламентують порядок вирішення скарги на постанову державного виконавця.

ОСОБА_2 в задоволенні скарги прохала відмовити, пояснила, що скаржник ухиляється від сплати аліментів, вона звернулася до ВДВС з заявою про накладення арешту на майно боржника, постанова про арешт необхідна для того, щоб стимулювати ОСОБА_2 до сплати аліментів, ніяких дій по відібранню та реалізації майна боржника проводити не бажає.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані докази, суд вважає, що скарга є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч 1 ст. 82 ЗУ „Про виконавче провадження, рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 30.01.2012 р. з ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 аліменти на особисте утримання в розмірі 350 грн. щомісячно , починаючи з 19.12.2011 року і до досягнення дочкою ОСОБА_3 трирічного віку.

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 від 23.02.2012 року відкрито виконавче провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-1730 , виданого 17.02.2012 р. Лубенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на особисте утримання ОСОБА_2 в розмірі 350 грн. щомісячно.

Вищевказане рішення суду виконується боржником в повному розмірі, заборгованість по аліментам відсутня, що підтверджується довідкою ВДВС від 28.03.2012 р. (а.с. 8).

Доказів наявності заборгованості зі сплати аліментів особами, які беруть участь у справі, до суду не надано.

Постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 від 16.03.2012 року накладено арешт на все нерухоме та рухоме майно , що належить боржнику ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення 350 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 74 Закону України „Про виконавче провадження, у разі наявності заборгованості із сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника.

При вирішенні спору суд вважає за необхідне зазначити, що станом на час прийняття оспорюваної постанови від 16.03.2012 року у боржника ОСОБА_1 не було та не могло бути заборгованості зі сплати аліментів на особисте утримання стягувача ОСОБА_2 понад три місяці, оскільки рішенням суду присуджено до сплати аліменти лише з 19.12.2011 року.

Таким чином встановлено, що не дивлячись на те, що боржником виконується судове рішення, будь яка заборгованість перед стягувачем по ньому відсутня, державний виконавець неправомірно, в порушення вимог Закону України «Про виконавче провадження» наклав арешт на майно боржника, а тому вимоги скарги підлягають задоволенню.

З матеріалів справи вбачається , що оскаржувана постанова була направлена боржнику 19.03.2012 р. , відомості про її отримання боржником відсутні , тому суд вважає слушними посилання ОСОБА_1 на те, що він дану постанову отримав 26.03.2012 року та не пропустив 10 - денний строк на її оскарження.

Не є підставою для відмови в задоволенні скарги посилання державного виконавця на те, що у скарзі зазначено інші процесуальні норми Закону, ніж ті, на підставі яких має бути вирішено спір, оскільки ОСОБА_1 дотримано вимог закону щодо звернення до суду зі скаргою на прийняте державним виконавцем рішення під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Відповідно до ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Керуючись ст. ст. 57, 74, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 384-388 ЦПК України,

УХ В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 на постанову державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ про скасування постанови про арешт майна боржника задовольнити.

Визнати дії державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 у зв»язку з винесенням постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16.03.2012 року - неправомірними.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Лубенського МУЮ ОСОБА_4 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 16.03.2012 року.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Лубенський міськрайонний суд Полтавської області шляхом подачі в 5-дений строк з дня проголошення ухвали, апеляційної скарги.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_5 Ю. А.