РІШЕННЯ

іменем України

2014/2-908/11

2/2014/98/2012

19.04.2012 Зміївський районний суд Харківської області у складі:

головуючого Пархоменко М.О.

за участю секретаря Онацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись не те, що їй належить на праві власності, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АХС № 008738, виданого РЕВ МВ № 1 АІ ГУМВС України в Харківській області 11 листопада 2005 року, автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1. 27 травня 2011 року нею на імя відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було видано довіреність на право керування та розпорядження в її інтересах належним їй транспортним засобом. 06 червня 2011 року позивач відмінила довіреність на управління та розпорядження належним їй автомобілем, видану на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, шляхом подання заяви приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про що 08 червня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 відповідачам було направлено копію заяви про скасування довіреності. Згодом позивач довідалась, що ОСОБА_2, ОСОБА_3, діючи на підставі виданої нею довіреності, передали автомобіль для використання без права розпорядження ОСОБА_4 та його дружині ОСОБА_5 В звязку з відсутністю у відповідачів правових підстав для володіння автомобілем, позивач просить зобовязати відповідачів передати позивачеві автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачеві на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АХС № 008738, виданого РЕВ МВ № 1 АІ ГУМВС України в Харківській області 11 листопада 2005 року, передати їй технічний паспорт про реєстрацію на автомобіль, довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, видану на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 від 27.05.2011 року, ключі від автомобіля. Стягнути з відповідачів на її користь понесені судові витрати.

16 січня 2012 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 04 червня 2011 року він придбав у ОСОБА_2 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, про що ОСОБА_2 написав йому розписку про отримання від нього коштів і посвідчив у нотаріуса довіреність на його імя та імя його дружини ОСОБА_5, передав йому автомобіль та ключі від нього. Крім того, вони з ОСОБА_2 уклали попередній договір купівлі продажу автомобілю, відповідно до якого взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі-продажу автомобілю не пізніше 04 листопада 2011 року. Згодом він дізнався про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля на її користь. Оскільки станом на 04 червня 2011 року ОСОБА_1 не відміняла своєї довіреності на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, а відмінила її тільки 06 червня 2011 року, про що ОСОБА_7 стало відомо лише 15 червня 2011 року, тоді як ним з ОСОБА_2 фактично було укладено договір купівлі продажу автомобілю 04 червня 2011 року, ОСОБА_7 діяв у межах наданих йому ОСОБА_1 повноважень від її імені, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1. Стягнути з відповідачів на його користь понесені судові витрати.

16 січня 2012 року ухвалою суду вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду.

В судовому засіданні позивач, вона є відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_8, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, підтримали заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зазначивши, що позивач, як власник, має право на повернення належного їй автомобіля, оскільки надавала відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 довіреність на автомобіль для проведення ремонту транспортного засобу за межами населеного пункту, де вона мешкає, сама у цей час перебувала в м. Київ, ніяких домовленостей щодо укладення договору купівлі-продажу автомобіля нею з ОСОБА_2, ОСОБА_3 не відбувалось, як тільки вона довідалась про те, що відповідач ОСОБА_2 передоручив керування належним їй автомобілем ОСОБА_4, ОСОБА_5 вона скасувала довіреність, про що одразу ж повідомила відповідачів, чим припинено як повноваження ОСОБА_2, ОСОБА_3 за наданою на їх імя довіреністю, так і повноваження ОСОБА_4, ОСОБА_5 з передоручення. Внаслідок здійснення ОСОБА_2 дій щодо передоручення автомобіля ОСОБА_4, ОСОБА_5 для позивача не виникає ніяких прав та обовязків відносно ОСОБА_4 та ОСОБА_5, тому у відповідачів відсутні правові підстави для утримання автомобіля у себе. Грошових коштів за здійснення продажу автомобіля відповідачем ОСОБА_2 вона не отримувала, особисто довіреність на імя ОСОБА_4, ОСОБА_5 не надавала. Також вказали, що за довіреністю не переходить право власності від однієї особи до іншої, відповідач ОСОБА_2, як представник, здійснюючи повноваження щодо розпорядження належним позивачу автомобілем на користь відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 мав діяти лише в інтересах довірителя і не мав права на вчинення правочину щодо продажу автомобіля від імені ОСОБА_1 у власних інтересах.

Тому вважає, що у відповідачів відсутні будь які правові підстави для утримання належного їй автомобіля у себе. Проти зустрічних позовних вимог заперечували.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_9, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, проти первісного позову заперечували та пояснили, що ОСОБА_1 27 травня 2011 року за складання на імя ОСОБА_2 та імя ОСОБА_3 довіреності на належний їй автомобіль отримала від нього 7500 доларів США, з цього часу він відкрито володів, користувався автомобілем, з обліку ДАІ не знімав, не дивлячись на те, що таку можливість мав. 04 червня 2011 року він, діючи на підставі виданої ОСОБА_1 довіреності, уклав попередній договір купівлі-продажу автомобілю, надав довіреність на право володіння та розпорядження автомобілем ОСОБА_4, ОСОБА_5 за що отримав від останніх гроші за автомобіль, передав їм автомобіль та ключі від нього. Отримання грошових коштів за автомобіль підтверджується розпискою ОСОБА_4 08 червня 2011 року він дізнався про те, що ОСОБА_1 скасувала видану довіреність і просить повернути їй автомобіль та документи на нього. Сама ОСОБА_1 повідомила йому, що отримані нею від нього гроші за продаж автомобіля, забрав у неї її хлопець. Зазначили, що на тій підставі, що між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було усно укладено договір купівлі продажу спірного автомобілю, на підтвердження чого позивачем було видано на імя ОСОБА_2 довіреність, останній діючи у повній відповідності до повноважень, наданих йому ОСОБА_1, розпорядився автомобілем, 04 червня 2011 року уклавши договір купівлі продажу з ОСОБА_4 та ОСОБА_5, оскільки даний правочин було здійснено ОСОБА_2 в період дії виданої ОСОБА_1 довіреності, вважає, що права та обовязки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення ним продажу автомобілю ОСОБА_4, ОСОБА_5 до того, як він дізнався або міг дізнатися про скасування довіреності, зберігають чинність для ОСОБА_1, яка натомість ставить питання про повернення їй автомобіля. Оскільки ОСОБА_7 вважає, що між ними з ОСОБА_1 було досягнуто всіх суттєвих умов договору купівлі-продажу автомобілю, що підтверджується довіреністю, то між ними відбулося повне виконання умов договору, тому діючи у повній відповідності до повноважень, наданих йому ОСОБА_1, в період дії виданої нею довіреності, він розпорядився автомобілем, продавши його 04 червня 2011 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 підтримали.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_4 проти первісного позову заперечував, пояснив, що 04 червня 2011 року він придбав у ОСОБА_2 спірний автомобіль. Після передачі ним грошей за автомобіль ОСОБА_2 написав розписку про отримання від нього коштів, передав йому автомобіль, документи та ключі від нього. Крім того, між ним та ОСОБА_2 було укладено попередній договір купівлі продажу автомобілю, відповідно до якого вони взяли на себе зобовязання укласти договір купівлі продажу автомобілю не пізніше 04 листопада 2011 року. Згодом він дізнався про те, що ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про витребування автомобіля на її користь. Оскільки станом на 04 червня 2011 року ОСОБА_1 не відміняла своєї довіреності на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, а відмінила її тільки 06 червня 2011 року, після продажу йому автомобіля, про що ОСОБА_2 стало відомо лише 15 червня 2011 року, тоді як ним з ОСОБА_2 фактично було укладено договір купівлі продажу автомобілю 04 червня 2011 року, він вважає, що ОСОБА_2 діяв у межах наданих йому ОСОБА_1 повноважень від її імені, оскільки ним придбано автомобіль за що сплачено ОСОБА_2 кошти і сумі 9500 доларів США, просить визнати за ним право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1. В задоволенні вимог ОСОБА_1 про витребування автомобіля з незаконного володіння відмовити.

Відповідач за основним та зустрічним позовом, ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час і місце його проведення був повідомлений належним чином, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, вказав, що позов про витребування майна із чужого незаконного володіння не визнає, зустрічний позов підтримує (а.с. 99).

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час і місце його проведення була повідомлена належним чином, надала суду заяву про заперечення проти позовних вимог ОСОБА_1, позовні вимоги ОСОБА_4 за зустрічною позовною заявою підтримує, просить розглянути справу за її відсутності (а.с. 70).

Судом встановлено наступні факти та відповідні до них правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу право власності на автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1. зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с. 38).

27 травня 2011 року ОСОБА_1 на імя відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 було видано довіреність на право керування та розпорядження в її інтересах належним їй транспортним засобом, посвідчену приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_10 Разом з довіреністю відповідачам був переданий автомобіль та ключі від нього (а.с. 6).

Зазначена довіреність видана з правом часткового або повного передоручення терміном на десять років та дійсна до 27 травня 2021 року.

04 червня 2011 року ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 на імя ОСОБА_4, ОСОБА_5 було видано довіреність на право експлуатувати, ремонтувати та слідкувати за технічним станом, користуватися, а також розпоряджатися (продавати, обміняти, здати в оренду) належним ОСОБА_1 автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується довіреністю посвідченою приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області ОСОБА_11 від 04 червня 2011 року. При оформленні довіреності приватним нотаріусом було розяснено сторонам зміст ст. ст. 237-241, 244-250, 1000, 1007, 1187 ЦК України щодо поняття довіреності, її форм, строків, припинення представництва за довіреністю, відмови представника від вчинення дій, які були визначені довіреністю, можливість скасування довіреності у будь-який час на протязі її дії, з обовязком повідомити про скасування довіреності представника, а також відомих довірителю третіх осіб, для представництва перед якими видана довіреність (а.с. 73).

06 червня 2011 року ОСОБА_1 відмінила довіреність на управління та розпорядження автомобілем марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, видану на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, посвідчену 27.05.2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_12, шляхом подання заяви приватному нотаріусу Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, про що належним чином 08 червня 2011 року повідомила відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що підтверджується квитанцією поштового відділення ОСОБА_13 «Укрпошта»м. Харків ВЗ-1 про оплату відправлення повідомлення рекомендованим листом (а.с. 7-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ст. 249 ЦК України особа, яка видала довіреність, за винятком безвідкличної довіреності, може в будь-який час скасувати довіреність або передоручення. Відмова від цього права є нікчемною. Права та обов'язки щодо третіх осіб, що виникли внаслідок вчинення правочину представником до того, як він довідався або міг довідатися про скасування довіреності, зберігають чинність для особи, яка видала довіреність, та її правонаступників. Це правило не застосовується, якщо третя особа знала або могла знати, що дія довіреності припинилася.

Відповідно до ч. 3 ст. 248 ЦК України представництво за довіреністю припиняється у разі скасування довіреності особою, яка її видала.

Таким чином, як встановлено в судовому засіданні і підтверджується наявними у матеріалах справи доказами, оскільки 06 червня 2011 року позивач скасувала видану на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 довіреність щодо спірного автомобілю, про що одразу ж повідомила відповідачів, ОСОБА_2, ОСОБА_3 повинні були повернути власнику належний їй автомобіль, але відмовились зробити це у добровільному порядку.

Суд критично відноситься до посилань і тверджень відповідача ОСОБА_2 про те, що між ним та позивачем існував усний договір купівлі-продажу спірного автомобіля і що ОСОБА_1 отримувала від нього кошти за спірний автомобіль в сумі еквівалентній 7500 доларів США, на підтвердження чого нею була видана довіреність на імя відповідача на підставі наступного:

Виходячи з положень ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреність не є документом за яким право власності може перейти від однієї особи до іншої, видача та отримання доручення ні в якій мірі не пов'язані з переходом права власності на автомобіль від його власника до представника, останньому надається лише (крім володіння і користування) можливість здійснювати операції з автомобілем в інтересах довірителя, що витікає з положень ст. 239 ЦК України відповідно до яких, угода, укладена представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. В силу чого оформлення довіреності ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з правом розпорядження в її інтересах транспортним засобом не є договором купівлі продажу спірного автомобіля

Суд не бере до уваги заперечення щодо позовних вимог відповідача ОСОБА_2 в частині того, що він купив вказаний автомобіль у ОСОБА_1 і щодо нього мали місце шахрайські дії з її боку, так як ці заперечення ніякими доказами не підтверджуються. Будь-який договір між сторонами щодо спірного автомобіля не укладався. Відповідач ОСОБА_2 не заявляє в суді вимог про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля таким що відбувся чи дійсним.

Таким чином, суд дійшов висновку, що надана ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3 довіреність не є доказом укладення усно договору купівлі-продажу спірного автомобіля та передачі коштів позивачу за придбання спірного автомобілю, інших письмових доказів на підтвердження існування домовленості між позивачем та відповідачами ОСОБА_2, ОСОБА_3 щодо купівлі-продажу автомобілю та отримання ОСОБА_1 коштів за продаж автомобілю відповідачами суду не надано.

Кім того, статтею 639 ЦК України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Відповідно до ст. 206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Відповідно до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

Виходячи із зазначених вимог чинного законодавства, договір купівлі-продажу спірного автомобіля між сторонами мав вчинятися лише в письмовій формі. Оскільки відповідачем ОСОБА_2 не надано суду доказів на дотримання між ним та ОСОБА_1 вимоги закону в частині додержання форми укладення правочину купівлі-продажу автомобіля, суд не може прийняти до уваги твердження відповідача ОСОБА_2 про те, що між ним та ОСОБА_1 існує договір купівлі-продажу спірного автомобіля.

Натомість судом встановлено, що між сторонами склалися інші правовідносини: позивач ОСОБА_1 передала право відповідачам ОСОБА_2, ОСОБА_3 розпоряджатися власним автомобілем за дорученням, тобто між сторонами виникли правовідносини, повязані з укладенням угоди на представництво інтересів особи, які врегульовано ст. 237-240,203,215,216 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Відповідно до ст. 240 ЦК України представник зобов'язаний вчиняти правочин за наданими йому повноваженнями особисто. Він може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Представник, який передав своє повноваження іншій особі, повинен повідомити про це особу, яку він представляє, та надати їй необхідні відомості про особу, якій передані відповідні повноваження (замісника). Невиконання цього обов'язку покладає на особу, яка передала повноваження, відповідальність за дії замісника як за свої власні. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, і не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_2, передаючи свої повноваження щодо спірного автомобілю ОСОБА_4, ОСОБА_5, відомостей щодо осіб, яким передані повноваження на керування та експлуатування автомобілем позивачу не надавав. Більш того в своїх поясненнях відповідач ОСОБА_2 зазначив, що ним 04 червня 2011 року було фактично вчинено правочин щодо продажу спірного автомобіля ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власних інтересах, гроші за продаж автомобілю передавалися ОСОБА_4 особисто йому, а він їх ОСОБА_1 не передавав.

Таким чином відповідачем ОСОБА_2 не надано суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що він видав довіреність від 04 червня 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5 на прохання ОСОБА_1 та, що він повідомив ОСОБА_1 про передачу повноважень наданих нею довіреністю від 27 травня 2011 року відповідачам ОСОБА_4, ОСОБА_5

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконав вимог ст. 240 ЦК України, не повідомив позивача належним чином про вчинення ним передоручення 04 червня 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_5, стверджуючи при цьому про укладення з ними попереднього договору купівлі продажу спірного автомобілю і отримання від ОСОБА_4 коштів в розмірі 9500 доларів США на свою користь всупереч інтересам ОСОБА_1, суд приходить до висновку, що позивача фактично, в незаконний спосіб, позбавлено прав власності на своє майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України за загальним правилом право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Разом з тим, згідно ч. 2 ст. 658 ЦК України якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення.

Виходячи з вимог наведених вище положень цивільного кодексу України, надання ОСОБА_2 довіреністю повноважень ОСОБА_4, ОСОБА_5 щодо користування та розпорядження автомобілем свідчить лише про передачу останнім повноважень щодо розпорядження спірним автомобілем від імені та в інтересах особи, яка надала загальну довіреність, і в силу того, що ОСОБА_1 було скасовано загальну довіреність на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, припинилось і представництво за передорученням ОСОБА_4, ОСОБА_5, після чого останні повинні були повернути транспортний засіб власнику ОСОБА_1, але цього не здійснили у добровільному порядку.

Посилання відповідача ОСОБА_4 в обґрунтування правомірності своїх дій, на розписку про сплату ним 04 червня 2011 року ОСОБА_2 за купівлю спірного автомобілю 9500 доларів США, та укладення ним з відповідачем ОСОБА_7 попереднього договору купівлі-продажу спірного автомобіля, не впливають на висновки суду, оскільки у випадку виникнення спору з питання повернення вказаної суми, ОСОБА_4 не позбавлений права вирішувати його шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Таким чином, суд дійшов висновку, що передача ОСОБА_2 третім особам, наданих йому ОСОБА_1 повноважень щодо спірного автомобілю, навіть якщо ці дії вчинено після скасування загальної довіреності на імя ОСОБА_2, ОСОБА_3, не позбавляє ОСОБА_1 права власності на належний їй автомобіль та не створює для неї обовязків щодо передачі належного їй автомобіля у власність ОСОБА_4, ОСОБА_5, а свідчить про незаконність та безпідставність володіння та користування спірним автомобілем відповідачами.

Відповідно до вимог ст.387 ЦК України власник має право витребувати своє майно, від особи, як незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до вимог ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про витребування майна власником із чужого незаконного володіння.

Стаття 1213 ЦК України передбачає, що набувач обовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Приймаючи до уваги викладене, враховуючи, що на даний час правові підстави за якими відповідачам був переданий спірний автомобіль відпали, однак відповідачі продовжують безпідставно утримувати у себе майно, що належить позивачу на праві власності, суд вважає, що позовні вимоги про витребування належного позивачеві автомобілю марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску, (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1 обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню, і спірний автомобіль слід витребувати у відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5, оскільки відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав факт передачі йому автомобіля відповідачем ОСОБА_7 і підтвердив факт перебування на даний час спірного автомобіля у його незаконному володінні.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд також враховував положення ст. 1 Протоколу № 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, де зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Також, з наведених вище підстав, суд дійшов висновку про те, що зустрічні позовні ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Зазначаючи в рішенні суду імя по батькові відповідача ОСОБА_3 як «Васильович», замість «Валентинович», як помилково вказано у первісній та зустрічній позовних заявах, суд виходив з того, що згідно даних, які містяться в матеріалах справи імя по батькові ОСОБА_3 вказується як Васильович (а.с. 6-7, 12, 99).

В силу ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути із ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь позивача суму сплачених судових витрат по справі в розмірі 760 гривень.

Керуючись, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 208, 238, 240, 244, 248-249, 387, 639, 658, 1212, 1213 ЦК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, задовольнити частково.

Витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4, ОСОБА_5 та передати ОСОБА_1 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2005 року випуску (кузов, рама), номер JMBSNCS3A5U019517, реєстраційний номер НОМЕР_1, належний ОСОБА_1 на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії АХС № 008738, виданого РЕВ МВ № 1 АІ ГУМВС України в Харківській області 11 листопада 2005 року, а також передати ОСОБА_1 технічний паспорт про реєстрацію автомобіля, ключі від автомобіля.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 640 (шістсот сорок) гривень, тобто по 320 (триста двадцять) гривень з кожного.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 (сто двадцять) гривень, тобто по 60 (шістдесят) гривень з кожного.

В іншій частині позову відмовити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя: