Справа №2-545/1529/12
Татарбунарський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2012 року. Татарбунарський районний суд Одеської області в складі:

головуючого- судді Сивоконь Т.І.

при секретарі Коваленко І.М.

адвоката(тів) ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Татарбунари цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на будинок та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок (спадкове майно),

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ОСОБА_6 про визнання права власності на будинок, посилаючись на наступні обставини.

16 березня 2008 року помер батько позивача ОСОБА_7, після смерті якого в м.Татарбунари по вул.Л.Комсомолу,72 залишився будинок, який він має право успадкувати в порядку першої черги. Крім позивача, право успадкувати має також матір позивача ОСОБА_4, однак вона не прийняла спадщину, навіть не зверталась у зазначений строк до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Але, відповідно до запису в домовій книзі ОСОБА_4 зареєстрована в будинку спадкодавця, тому формально вона, відповідно до ст.1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадок, незважаючи на те що в 2002 році покинула батька позивача і більше до нього не поверталась. У звязку із цими обставинами, позивачем було подано заяву про встановлення факту роздільного проживання ОСОБА_4 та спадкодавця, яку судом було задоволено. Звернувшись до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, позивач отримав відмову у звязку із тим, що крім позивача спадкоємцем першої черги є дружина померлого ОСОБА_4 Позивач зазначає, що по день смерті проживав разом із батьком та проводив його поховання, тому вважається таким що прийняв спадщину, на відміну від його матері, яка не проживала із батьком із 2002 року та не зверталась до нотаріальної контори із вказаного питання на протязі останніх чотирьох років.

ОСОБА_4 звернулася із зустрічною позовною заявою, згідно якої просила визнати за нею право на 1/2 частину житлового будинку, який залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_7, посилаючись на наступні обставини. 14 грудня 1996 року вони із спадкодавцем уклали шлюб та почали проживати у спірному будинку, про що свідчить запис у домовій книзі. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_3, з яким вони мають право успадкувати житловий будинок по вул. Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари, що залишився після смерті її чоловіка ОСОБА_7, померлого 16.03.2008 року. На день смерті чоловіка шлюб між ними не було розірвано. З метою прийняття спадщини, позивачка звернулася 18.09.2012 року з письмовою заявою до нотаріальної контори, про що свідчить лист нотаріуса. ОСОБА_4 вважає, що вона за законом має право успадкувати 1/2 частину будинку як дружина спадкодавця, в порядку першої черги спадкоємців за законом, відповідно до ст.1261 ЦК України, а тому звернулася до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав первісний позов в повному обсязі, не погоджуючись із зустрічною позовною заявою, так як вважає, що ОСОБА_4 втратила своє право на спадок, оскільки тривалий час, а саме з 2002 року не проживала разом зі спадкодавцем до дня його смерті, що також підтверджується відповідним рішенням суду, яке набрало законної сили, крім того вона пропустила встановлений законом строк на прийняття спадщини та не зверталася з вимогами про його поновлення у порядку, встановленому чинним законодавством, а тому її позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Представник відповідача ОСОБА_5 міської ОСОБА_6 позовні вимоги по первісному позову в судовому засіданні визнав, погодившись з тим, що ОСОБА_3, дійсно, як спадкоємець першої черги за законом має право успадкувати будинок, який залишився після смерті батька, враховуючи, що він постійно проживав з ним по день смерті. Зустрічна позовна заява, на думку представника міської ради, задоволенню не підлягає, так як позивачка за законом втратила своє право на спадок та не зверталася до суду з питання поновлення строку на прийняття спадку.

Представник ОСОБА_4 заперечував проти задоволення первісних позовних вимог, наполягаючи на тому, що ОСОБА_3 деякий час не проживав з батьком, так як відїздив на заробітки до м.Одеса, а також не повністю приймав участь у його похоронах, так як частину грошей на поховання батька йому дала сестра з боку матері. Зустрічну позовну заяву представник ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі, вважаючи, що ОСОБА_4 не втратила право на спадщину, так як не була розлучена зі спадкодавцем та весь час до дня його смерті значилася зареєстрованою у спірному будинку.

Заслухавши пояснення та доводи сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню, зустрічна позовна заява ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.

Згідно копії свідоцтва про смерть серії І-ЖД №144068 (а.с.7) ОСОБА_7 помер 16.03.2008 р.

Із копії свідоцтв про право на спадок по заповіту (а.с.8-9) вбачається, що померлому ОСОБА_7 по праву успадкування належить будинок, розташований по вул.Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари Одеської області.

Копією домової книги за адресою вул.Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари (а.с.11-13) підтверджується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 значаться зареєстрованими за даною адресою.

Згідно довідки ОСОБА_5 БТІ (а.с.14) вартість житлового будинку зі спорудами по вул.Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари складає 69 526 грн.

Згідно копії свідоцтва про встановлення батьківства серії І-ЖД №296770 (а.с.6) батьком ОСОБА_3 визнано ОСОБА_7.

Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 19.04.2012 року (а.с.10) встановлено, що ОСОБА_4 на день смерті спадкодавця ОСОБА_7 проживала із ним роздільно.

Відповідно до листа нотаріуса №563 від 07.05.2012 р. (а.с.15), ОСОБА_3 було відмовлено в видачі свідоцтва про право власності на весь будинок по вул. Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари після смерті ОСОБА_7, в звязку з, тим що є спадкоємці І-ї черги дружина ОСОБА_4

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 18.09.2012 року (а.с.33) ОСОБА_7 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі із 14.12.1991 року.

Із листа нотаріуса (а.с.38) видно, що 18.09.2012 року у ОСОБА_5 державну нотаріальну контору надійшла заява на прийняття спадщини на житловий будинок від ОСОБА_4, крім неї ніхто до нотаріальної контори не звертався.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків /спадщини/ від фізичної особи, яка померла /спадкодавця/, до інших осіб /спадкоємців/. Спадкування здійснюється за заповітом або за законом, як передбачено ст.1217 ЦК України.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, підтверджено матеріалами справи та сторонами не заперечувалось, що ОСОБА_7 помер 16.03.2008 року і після його смерті відкрилась спадщина на належний йому будинок по вул.Л.Комсомолу,72 в м.Татарбунари Одеської області. Правом на отримання спадку після смерті ОСОБА_7 мали би скористатися дружина та син померлого, які дійсно значаться зареєстрованими за вказаною адресою. Однак, дружина спадкодавця ОСОБА_4 тривалий час, а саме з 2002 року вибула з даного будинку та, не розриваючи шлюб з колишнім чоловіком, проживала окремо від нього, перебуваючи в незареєстрованому шлюбі з іншим чоловіком по день смерті ОСОБА_7, що не заперечували сторони в судовому засіданні та підтвердили свідки ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 Крім того, вказаний факт роздільного проживання спадкодавця ОСОБА_7 та колишньої дружини ОСОБА_4 встановлено рішенням Татарбунарського районного суду від 19.04.2012 року, яке ніким не оскаржено та набрало законної сили. Даний факт також не заперечувала і сама ОСОБА_4 під час розгляду цивільної справи, результатом якої і стало ухваленням вказаного рішення суду.

На теперішній час ОСОБА_4 також пропустила встановлений законом шестимісячний строк на прийняття спадщини та не зверталася з питання його поновлення, а тому, на думку суду, відсутні всі підстави для задоволення її позовної заяви про визнання за нею права власності на 1/2 частину спадкового будинку.

Навпаки, стосовно первісного позову, суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт сумісного проживання ОСОБА_3 зі спадкодавцем на день його смерті, у встановлений законом строк, заява про відмову його від прийняття спадщини від нього не надходила, а тому, зважаючи на те, що на теперішній час ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті його батька ОСОБА_7, тому його позовна заява підлягає задоволенню та за ним має бути визнано право власності на спадковий будинок за адресою вул.Ленінського комсомолу,72 в м.Татарбунари.

Керуючись ст.ст.1216,1217, 1258, 1261,1268 ЦК України, ст.ст.58-60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 міської ради про визнання права власності на будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на житловий будинок із будівлями та спорудами, що розташований по вул.Ленінського комсомолу,72 в м.Татарбунари Одеської області, який залишився після смерті його батька ОСОБА_7.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 міської ОСОБА_6 про визнання права власності на житловий будинок (спадкове майно) відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Татарбунарський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сивоконь