Справа №22-ц-5421/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія29Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

6 жовтня 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Олійника В.І.

суддів Білоконь О.В., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2011 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2011 р. ОСОБА_3 пред'явив позов до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначав, що 14.09.2004 р. відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2101, здійснив на нього наїзд, внаслідок чого він отримав тяжкі тілесні ушкодження. Вироком суду від 30.03.2005 р. ОСОБА_2 визнано винним в цій ДТП і засуджено ч. 2 ст. 286 КК України. Від отриманих травм позивач тривалий час лікувався, переніс ряд операцій, на лікування витратив 49772 грн. 78 коп., яку позивач просив стягнути з відповідача в рахунок матеріальної шкоди.

Окрім того, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що йому був завданий фізичний біль, був звільнений у відставку через хворобу з посади інспектора ДПС ДАІ Білоцерківського міського відділу ГУ МВС України в Київській області і з 01.02.2010 р. став інвалідом. Все це супроводжувалось душевними стражданнями, йому важко відновити соціальні звязки, зазначене потребує додаткових зусиль для нормалізації життя.

Уточнюючи позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідача 250 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 49772 грн. 78 коп. матеріальної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2011 року позов задоволено частково. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 40000 грн. на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, сторони подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_3 просить змінити рішення суду, стягнути з ОСОБА_2 на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 250000 грн. та матеріальної шкоди 4734 грн. 46 коп., оскільки судом не взято до уваги докази понесення ним витрат на лікування після 08.12.2005 р.

Відповідач ОСОБА_2 просить рішення суду в частині стягнення з нього моральної шкоди у розмірі 40000 грн. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні його вимог. Апелянт посилається на незаконність прийнятого рішення, оскільки суд не врахував, що після ДТП він добровільно відшкодував завдану шкоду, про що свідчить розписка дружини позивача від 08.12.2005 р. про відсутність до нього претензій матеріального характеру.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити з таких підстав.

Відмовляючи в стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач ОСОБА_2 зобовязаний відшкодувати заподіяні позивачу збитки у повному обсязі, однак ОСОБА_2 у 2004-2005 р.р. сплатив кошти у відшкодування завданих збитків, про що свідчать розписки дружини позивача із зазначенням, що станом на 08.12.2005 р. вона не мала претензій матеріального характеру. Доказів про те, що позивач після цього поніс витрати, не надано, так само як і позивач не надав доказів стосовно переліку призначених та придбаних ним або його сімєю ліків та про оплату лікування у госпіталі.

Однак, такий висновок суду не в повній мірі ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі ( право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, проводиться фізичною або юридичною особою, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя фізичній особі. Така особа зобовязана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані лікуванням та необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо.

Судом першої інстанції встановлено, що 14.09.2004 р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2101, здійснив наїзд на ОСОБА_3, внаслідок чого останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, в тому числі відкритий перелом основи черепа, забій головного мозку важкого ступеня, субдоральний гідромас, рана потиличної частини голови. Вироком суду від 30.03.2005 р. ОСОБА_2 визнано винним в цій ДТП і засуджено ч. 2 ст. 286 КК України. Від отриманих травм позивач ОСОБА_3 тривалий час лікувався, переніс ряд операцій, був звільнений у відставку через хворобу з посади інспектора ДПС ДАІ Білоцерківського міського відділу ГУ МВС України в Київській області і з 01.02.2010 р. визнаний інвалідом 2 групи безстроково.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 знаходився на стаціонарному лікуванні у відділенні нейрохірургії Головного військово-медичного клінічного центру Головний клінічний госпітальв період з 20 по 22.11.2006 р. та з 11 по 26.12.2006 р. з діагнозом: післяопераційний дефект кісток склепіння черепа в лівій тімяній-скроневій ділянці, наслідки черепно-мозкової травми 2004 р. При цьому ОСОБА_3 сплатив за лікування та харчування згідно з квитанціями до прибуткових касових ордерів кошти на загальну суму 2456 грн. ( а.с.8,9,48,50).

Таким чином, зазначені кошти підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування майнової шкоди як витрати, повязані з лікуванням позивача від наслідків черепно-мозкової травми 2004 р., яку позивач отримав в результаті ДТП 14.09.2004 р., а рішення суду в цій частині підлягає скасуванню у відповідності до вимог ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, позивач не надав суду доказів щодо переліку призначених та придбаних ним або його сімєю ліків після 08.12.2005 р. дати написання розписки дружини відповідача про відсутність претензій матеріального характеру до ОСОБА_2, тому суд дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди, розмір якої визначався фіскальними чеками з аптек.

Частково задовольняючи позов щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральну шкоду у розмірі 40000 грн., суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість таких вимог.

Такий висновок є правильним.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_2 про те, що він відшкодував завдану моральну шкоду у 2005 р., не спростовують висновків суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача моральної шкоди за душевні страждання, що поніс позивач у звязку з винними діями відповідача. Розписку дружини позивача ОСОБА_4 від 08.12.2005 р. про відсутність претензій матеріального характеру не можна розцінювати як доказ відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки з її тексту ( а.с. 66) не випливає про відшкодування саме моральної шкоди. Крім того, вказана розписка написана дружиною позивача, тоді як право на відшкодування моральної шкоди нерозривно повязане з особою позивача, крім того, після 2005 р. душевні страждання позивача продовжувались, оскільки операції позивача та повязаний з ними фізичний біль мали місце у 2006р., а інвалідність йому встановлено у 2010 р.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_3 про те, що його моральні страждання не в повному обсязі були враховані судом, не знайшли свого підтвердження, оскільки при визначені розміру заподіяної моральної шкоди в сумі 40000 грн. суд враховував ступінь та характер отриманих тілесних ушкоджень, глибину фізичних і душевних страждань позивача внаслідок каліцтва, втрати роботи як постійного джерела існування його та сімї, отримання інвалідності.

Таким чином, у частині вирішення позовних вимог про стягнення моральної шкоди рішення ухвалено із додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують, а тому зазначену частину рішення відповідно до вимог ст.308 ЦПК України слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307-309, 313 315, 316,319 ЦПК України , колегія суддів , -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково, в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 відмовити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 червня 2011 року в частині відмови у стягненні матеріальної шкоди скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 2456 грн. (дві тисячі чотириста пятдесят шість гривень) в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді