АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0435/2-2988/11
Справа № 2-2988/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1163/12 ОСОБА_1
Категорія - 26 (Ш) Доповідач Михайлів Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Карнаух В.В.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» (далі ОСОБА_6 «КЗГО») про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах. Висновком МСЕК від 14.01.2009 року йому первинно було встановлено стійку втрату професійної працездатності в розмірі 25% безстроково.

Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_6 «КЗГО» на його користь моральну шкоду в розмірі 192000 грн.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 10.01.2012 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 «КЗГО» на користь ОСОБА_2 25000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а також - на користь держави судовий збір в сумі 98,50 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_6 «КЗГО» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Зокрема, в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього. Не враховано судом відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу, а також те, що позивач добровільно погодився на виконання робіт у шкідливих умовах праці, які і призвели до втрати ним частини здоровя. Крім того вважає, що ухвалене по справі рішення не відповідає положенням п. 14 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, оскільки в резолютивній частині його суд зазначив суми моральної шкоди, що підлягає стягненню тільки в цифровому виразі, тоді як остання повинна бути вказана і словами.

Позивач ОСОБА_2 заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити й залишити без змін рішення суду першої інстанції як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_6 «КЗГО» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 протягом тривалого часу, впродовж 24 років 7 місяців, виконував роботи в умовах перевищення рівнів пилу в повітрі робочої зони, працюючи з 26.12.1983 року по 02.01.1984 року обрубувачем, з 02.01.1984 року по 01.01.1986 року стропальником, з 01.01.1986 року по 30.07.1993 року, з 22.02.2000 року по 01.11.2001 року майстром на ВАТ «КЦРЗ»; з 01.11.2001 року по 17.02.2009 року вогнетривником ЗАТ «КЗГО» (правонаступник ОСОБА_6 «КЗГО»).

Рішенням ЛЕК НДІ Промислової медицини від 20.11.2008 року ОСОБА_2 встановлене професійне захворювання з діагнозом: сидеросилікоз 1ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень 1 ст., ЛН 1-2 ст.

Актом № 5 розслідування хронічного професійного захворювання від 12.12.2008 року, встановлена причина зазначеного професійного захворювання перевищення рівнів пилу в повітрі робочої зони, яке виникло внаслідок порушення адміністрацією підприємств, де працював хворий ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Висновком МСЕК від 14.01.2009 року ОСОБА_2 первинно встановлено втрату професійної працездатності в розмірі 25%, безстроково, починаючи з 12.01.2009 року.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції керувався вимогами ч.2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП й виходив з обовязку відповідача відшкодувати на користь позивача моральну шкоду у звязку з отриманим ним на виробництві професійним захворюванням.

Зазначений висновок суду першої інстанції є обґрунтованим, відповідає вимогам діючого законодавства, обставинам справи та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 з подальшими змінами та доповненнями.

Порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці встановлено актом № 5 розслідування хронічного професійного захворювання від 12.12.2008 року (а.с. 22-23), а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

Крім того, добровільність виконання робіт у шкідливих умовах праці позивачем, не знімають з відповідача обовязку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність в законом вставленому порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_2 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити стаціонарний та амбулаторний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать «Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків», затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу з 14.01.2009 року встановлено стійку втрату професійної працездатності, що підтверджується висновком МСЕК від 14.01.2009 року (а.с. 24).

Разом з тим, колегія суддів не може погодитися з висновком суду першої інстанції щодо визначеного ним розміру моральної шкоди, й вважає, що його визначено судом першої інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначений судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, загальний стаж роботи позивача в умовах впливу шкідливих факторів протягом 24 років 7 місяців, в тому числі стаж його роботи в умовах шкідливих факторів на ВАТ «КЦРЗ», ступінь стійкої втрати профпрацездатності, пов'язані з професійним захворюванням фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 25000 грн. до 17000 грн.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального закону.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Криворізький завод гірничого обладнання» на користь ОСОБА_2, з 25000 грн. до 17000 грн. (сімнадцяти тисяч грн.).

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: