Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.12.2012

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді БОДАШКО Л.І.,

при секретарі ТИХОНОВІЙ Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання угоди купівлі-продажу гаражу дійсною, такою, що відбулася, та визнання права власності на нього,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати угоду купівлі-продажу гаражу, укладену між ним та ОСОБА_3, дійсною, такою, що відбулася, та визнати за ним право власності на гараж №4, розташований на земельній ділянці площею 22 м. кв. по вулиці Толбухіна,2 в м. Балта Одеської області, стверджуючи, що 24.02.2010 року він уклав з ОСОБА_3 угоду купівлі-продажу вище вказаного гаражу і сплатив йому гроші у сумі 17700 грн., про що складена відповідна розписка, а відповідач передав йому правовстановлюючі документи, технічну документацію на гараж, сам гараж, але оформити належним чином угоду купівлі-продажу у нотаріальній конторі неможливо по причині того, що 24.06.2010 року ОСОБА_3 помер, після його смерті спадщину, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, фактично прийняла його дочка відповідач ОСОБА_2, але вона ухиляється від належного посвідчення угоди, до нотаріальної контори не зявляється, крім того, у відповідача відсутній державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований гараж.

Вказані обставини позбавили позивача права володіти, користуватися, розпоряджатися придбаним нерухомим майном, з приводу чого позивач змушений звернутися до суду з позовом, надав суду заяву, в якій свої заявлені вимоги підтримав у повному обсязі, просить розглянути справу без його участі.

Відповідач до судового засідання не зявилася, але надіслала на адресу суду заяву, в якій позов визнала в повному обсязі, підтвердила викладені в ньому обставини, просить справу розглянути за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що батькові відповідача ОСОБА_3 на праві приватної власності згідно рішення Балтського районного суду Одеської області від 10.12.2007 року належав гараж №4, розташований на земельній ділянці площею 22 м. кв. по вулиці Толбухіна,2 в м. Балта Одеської області, що він за власним бажанням продав гараж, але по причині смерті ОСОБА_3 померлого 24.06.2010 року, сторони належним чином не оформили угоду-купівлі-продажу у нотаріальній конторі, що угода купівлі-продажу гаражу відбулася, є дійсною, так як не суперечить вимогам закону, інтересам сторін, що після смерті ОСОБА_3 спадщину, як єдиний спадкоємець першої черги за законом, прийняла його дочка ОСОБА_2, до якої крім прав, повязаних з прийняттям спадщини, перейшли і обовязки спадкодавця, що позивач виконав всі умови угоди, сплатив за придбаний гараж грошові кошти, предметом угоди купівлі-продажу є нерухоме майно, а не земельна ділянка.

Суд приймає до уваги, що згідно рекомендацій, викладених у п.13 Постанови пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 року №9 Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними, вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч.2 ст.220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, що згідно ст.ст.210,640 ЦК України правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом, такий правочин є вчиненим з моменту його державної реєстрації, перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом, але на сьогоднішній день закону, який визначає вище вказаний перелік немає, договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. При розгляді таких справ суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був посвідчений нотаріально, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

Судом зясовано, що договір купівлі-продажу, укладений між позивачем та ОСОБА_3, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, але спадкоємець ОСОБА_3 відповідач ОСОБА_2 ухилилася від нотаріального посвідчення договору, про що повідомила у клопотанні про розгляд справи без її присутності, де вказала, що наміру зявитися до нотаріуса для посвідчення договору у неї немає, оскільки послуги нотаріуса потребують значних грошових коштів, що виключає можливість посвідчення вище вказаного договору у нотаріуса, а також встановлено, що інших підстав нікчемності правочину в даному випадку немає.

Як зазначалося вище, перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів встановлюються законом, але на сьогоднішній день закону, який визначає вище вказаний перелік немає, Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.05.2004 року №671, є підзаконним нормативно-правовим актом, а не законом, і відповідно до ч.4 ст.4 ЦК України, якщо постанова КМУ суперечить положенням цивільного кодексу України або іншому закону, застосовуються відповідні положення цього Кодексу або іншого закону, у разі невідповідності правового акта закону України або міжнародному договору, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України, суд застосовує акт законодавства, який має вищу юридичну силу (ч.4 ст.8 ЦПК України), тому Тимчасовий порядок державної реєстрації правочинів не може бути застосований судом.

Проте, відповідно до вимог ч.9 ст.8 ЦПК України, забороняється відмова у розгляді справи з мотивів відсутності, неповноти, нечіткості, суперечливості законодавства, що регулює спірні відносини, тому відсутність закону, яким би було визначено перелік органів, які здійснюють державну реєстрацію, порядок реєстрації, а також порядок ведення відповідних реєстрів не є підставою для відмови у позові.

Згідно вимог ч.8 ст.8 ЦПК України в разі, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права), подібні ствердження викладені і в ст.8 ЦК України.

За викладених вище підстав суд вважає за можливе застосувати до спірних правовідносин, виниклих між сторонами у справі, положення ч.2 ст.220 ЦК України та визнати дійсним, таким, що відбувся договір купівлі-продажу гаражу, укладений 24.02.2010 року.

Стосовно визнання за позивачем права власності на нерухоме майно, то згідно ч.3 ст.334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним, як зазначалося вище зареєструвати договір купівлі-продажу неможливо внаслідок відсутності відповідного закону, тому, враховуючи положення ст.8 ЦК України, ч. ч.8,9 ст.8 ЦПК України, суд вважає, що право власності у позивача виникає з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання дійсним договору купівлі-продажу, укладеного 24.02.2010 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.210,212,220,316-319,334,626-628,640, 655, 656, 658, 662,1258,1261,1268 ЦК України, ст.ст.8,10,11,209,212,214,215,223 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити в повному обсязі.

Визнати дійсною і такою, що відбулася угоду купівлі-продажу гаражу №4, розташованого на земельній ділянці площею 22 м. кв. по вулиці Толбухіна,2 в м. Балта Одеської області, укладену 24.02.2010 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на гараж №4, розташований на земельній ділянці площею 22 м. кв. по вулиці Толбухіна,2 в м. Балта Одеської області, який раніше на праві приватної власності належав ОСОБА_3, померлому 24 червня 2010 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

СУДДЯ