АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-4315/11
Головуючий по 1-й інстанції
Андрущенко-Луценко С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.,

Суддів: Мартєва С.Ю., Хіль Л.М.,

за участю секретаря: Колодюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою Публічного
акціонерного товариства “ОСОБА_2
Аваль”

на рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 21 листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до
Публічного акціонерного товариства
“ОСОБА_2 Аваль”, третя особа ОСОБА_4 про
стягнення суми вкладу, відсотків та
моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 21 листопада 2011 року позов
ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного
товариства “ОСОБА_2 Аваль” на користь
ОСОБА_3 по договору на вклад
«Святковий»№ 20/02-02/27 від 15 квітня 2004
року 23 953 грн. 50 коп. (що по курсу НБУ 1
долар США = 7,9845 на день винесення
рішення еквівалентно 3000 доларів США);
по договору на вклад «Валютний»№
20/02-02/30 від 05 квітня 2005 року 29 343 грн. 03
коп. (що по курсу НБУ 1 долар США = 7,9845 на
день винесення рішення еквівалентно 3675
доларів США) та по договору на вклад
«Універсальний»№ 20/02-02/23 від 07 червня
2006 року 16060 грн., а всього стягнуто 69 356
грн. 53 коп.

В задоволенні решти
позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного
акціонерного товариства “ОСОБА_2
Аваль” відмовлено.

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства “ОСОБА_2
Аваль” на користь ОСОБА_3 120 грн. в
рахунок відшкодування витрат на оплату
ІТЗ розгляду цивільної справи та 3000
грн. в рахунок відшкодування понесених
нею судових витрат на оплату правової
допомоги адвоката.

Стягнуто з Публічного
акціонерного товариства “ОСОБА_2
Аваль” 693 грн. 31 коп. судового збору.

З рішенням суду не погодився ПАТ
“ОСОБА_2 Аваль” та подав на нього
апеляційну скаргу, в якій просить
рішення суду першої інстанції
скасувати та постановити нове, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

Апелянт вважає рішення суду
таким, що постановлено з порушенням
норм процесуального та матеріального
права, вказуючи на невідповідність
наданого позивачем прибуткового
ордеру, який не може бути оцінений
судом як належний доказ внесення
готівки на депозитний рахунок. Окрім
того посилався на невідповідність
висновків суду щодо неможливості
відповідача бути відповідальним за
порушення працівниками банку
Інструкції про касові операції, а також
того, що третя особа ОСОБА_4М, на час
укладення договору мала право
заміщувати будь-кого з працівників
банку, у тому числі і касира, мала право
приймати кошти від клієнтів, у тому
числі і не в приміщенні каси, та
висновків про укладення депозитного
договору між сторонами.

Також вказували на
порушення вимог ст. 205 ч.1 ЦПК України,
яка передбачає закриття провадження у
справі, якщо така справа не підлягає
розгляду в порядку цивільного
судочинства.

Вважають, що оскільки за
фактом скоєння ОСОБА_4 злочинних дій
щодо заволодіння коштами ОСОБА_3
порушено кримінальну справу, то суд
зобов’язаний закрити провадження у
цивільній справі на підставі ст. 205 ч. 1
ЦПК України.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає до задоволення за
наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Так, судом першої інстанції вірно
встановлено, та підтверджується
матеріалами справи в їх сукупності, що
15 квітня 2004 року між позивачкою ОСОБА_3
та ПАТ «ОСОБА_2 Аваль», укладено договір
№ 20/02-02/27 на вклад «Святковий», за
умовами якого ОСОБА_3 передала Банку 3000
доларів США терміном на 12 місяців з
виплатою банком 25% річних. Для обліку
сум вкладів позивача по договору
відповідачем відкрито рахунок №
7/27.

05 квітня 2005 року між тими самими
сторонами укладено договір № 20/02-02/30 на
вклад «Валютний», за умовами якого
ОСОБА_3 передала відповідачу 3000 доларів
США терміном на 12 місяців з виплатою
Банком 25% річних. Для обліку сум вкладів
позивача по договору відповідачем
відкрито рахунок № /39.

07 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ПАТ
«ОСОБА_2 Аваль»укладено договір №
20/02-02/23 на вклад «Універсальний», за
умовами якого позивачка передала банку
14600 грн. терміном на 6 місяців з виплатою
банком 27 % річних. Для обліку сум
вкладів позивача по договору
відповідачем відкрито рахунок №
/23.

З відміток на текстах договорів
вбачається, що дія договору на вклад
«Святковий»пролонгована сторонами до
15 квітня 2008 року, договору на вклад
«Валютний»- до 05 липня 2007 року, договору
на вклад «Універсальний»- до 07 червня
2007 року.

З прибуткових касових ордерів виданих
від імені відповідача, наданих
позивачкою вбачається, що остання
систематично поповнювала вклади на
відкритих рахунках.

Встановлено, що вклад по договору №
20/02-02/27 позивачкою поповнювався : 20
квітня 2005 року на суму 250 доларів США, 20
квітня 2006 року на суму 950 доларів США, 17
травня 2007 року на суму 1050 доларів США.

Поповнення вкладів позивачкою
проводилося за рахунок нарахованих
відсотків. Дані суми реально ОСОБА_3 на
руки не отримувалися і фактично нею на
рахунок банку не вносилися, з
урахуванням чого суд приходить до
висновку, що поверненню вказані суми
позивачці не підлягають.

З копії даного договору вбачається, що
позивачкою він не підписаний.

Пунктом 5.1 договору встановлено, що
договір вступає в силу з моменту його
підписання сторонами.

Відповідно до ст. 207 ЦК України правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо його зміст
зафіксований в одному або кількох
документах, у листах, телеграмах, якими
обмінялися сторони. Правочин
вважається таким, що вчинений у
письмовій формі, якщо він підписаний
його сторонами.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що договір №
20/02-02/27 на вклад «Святковий»не вступив в
силу, у зв’язку з чим позивачка не має
права вимагати від відповідача сплату
відсотків по даному договору.

Разом з тим, врахувавши, що на виконання
умов вказаного договору банком
отримано від позивачки 3000 доларів США,
суд приходить до висновку про
повернення вказаних коштів останній в
перерахунку на гривні.

Вклад по договору № 20/02-02/30 в сумі 3000
доларів США позивачкою не
поповнювався.

Вклад по договору № 20/02-02/23 позивачкою
поповнювався 26 березня 2008 року на суму
16000 грн. та 31 липня 2008 року на суму 10000
грн.

Поповнення рахунку позивачкою
проводилося нарахованими відсотками.
Дані суми реально ОСОБА_3 на руки не
отримувалися і фактично нею на рахунок
банку не вносилися, з урахуванням чого
суд приходить до висновку, що
поверненню вказані суми позивачці не
підлягають.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про повернення позивачці
внесених сум вкладів, а саме : по
договору на вклад «Святковий»- 3000
доларів США, що в перерахунку на гривні
за курсом НБУ становить 23 953 грн. 50 коп.,
по договору на вклад «Валютний»- - 3000
доларів США, що в перерахунку на гривні
за курсом НБУ становить 23 953 грн. 50 коп.,
по договору на вклад «Універсальний»-
14600 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідача відсотків за договорами на
вклад «Валютний»та «Універсальний»,
місцевий суд вірно керувався рішенням
Комітету з управління активами та
пасивами АППБ «Аваль»№ 2/1 від 20.01.2005
року відповідно до якого, на дату
укладення вказаних договорів найвища
відсоткова ставка становила 10% річних.

Тому при визначені відсоткової ставки
по депозитному вкладу слід виходити з
розміру 10% річних. Стягнення більших
відсотків ніж офіційно встановлені
банком порушуватиме положення ст. ст.
5,44 Закону України «Про банки і
банківську діяльність».

Відповідно до умов п.1.1 кожного з
договорів банк не нараховує відсотки
на суму вкладу після закінчення
строків вкладів, тому з урахуванням
пролонгації договорів банк не
зобов’язаний нараховувати проценти по
вкладу.

Врахувавши суми коштів, що вносилися на
вкладні рахунки позивачки, розмір
відсотків за час дії договорів
становить: по договору на вклад
«Валютний» - 675 доларів США, по договору
на вклад «Універсальний»- 1460 грн.

Протоколом Загальних Зборів
акціонерів АППБ “Аваль” № 3б-36 від 21
квітня 2006 року прийнято рішення про
зміну найменування акціонерного
поштово-пенсійного банку “Аваль” на
Відкрите акціонерне товариство
“ОСОБА_2 Аваль”. ВАТ “ОСОБА_2 Аваль” є
правонаступником за всіма правами та
обов’язками акціонерного
поштово-пенсійного банку “Аваль”.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно виходив з
наявності у відповідача обов’язку
нести відповідальність за дії
службовця, уповноваженого приймати
вклади від фізичних осіб ( в даному
випадку ОСОБА_4М.), як за свої власні, а
також правомірно вважав додержаною
письмову форму спірного договору
банківського вкладу.

Даний висновок є правомірним, виходячи
з наступного.

Пунктом 8 глави 2 розділу ІІ Інструкції
про касові операції у банках України
визначено, що після завершення
приймання готівки клієнту видається
квитанція ( другий примірник
прибуткового касового документа ) або
інший документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі. Квитанція або інший
документ, що є підтвердженням про
внесення готівки у відповідній
платіжній системі, має містити
найменування банку, який здійснив
касову операцію, дату здійснення
касової операції, а також підпис
працівника банку, який прийняв готівку,
відбиток печатки ( штампа ) або
електронний підпис працівника банку,
засвідчений електронним підписом САБ.

Надані позивачем прибуткові ордери
відповідають вказаним вимогам
Інструкції, внаслідок чого і
підтверджують внесення ОСОБА_3
грошових сум до банку.

Встановивши, що положення вищевказаної
Інструкції встановлюють порядок і
вимоги щодо здійснення банками, їх
філіями та відділеннями касових
операцій і не встановлюють будь-яких
обов’язкових правил поведінки для
клієнтів банку, суд дійшов
обґрунтованого висновку відносно того,
що ОСОБА_3 не може нести
відповідальність за порушення
працівниками банку положень
Інструкції та інших внутрішніх
банківських нормативних документів.

Окрім того, встановивши, що відповідно
до посадової інструкції начальника
Миргородського відділення Полтавської
обласної дирекції “ОСОБА_2 Аваль”
ОСОБА_4, остання на час укладення
договору з позивачем мала право на
заміщення будь-якого працівника банку,
у тому числі і касира, забезпечувала
належний стан організації касової
роботи відділення, а також, на підставі
діючої на той час довіреності, мала
право підписувати від імені ВАТ
“ОСОБА_2 Аваль” розрахунково-касові
документи (прибуткові, видаткові та
реєстри) і одержувати майно, та
встановивши, що при укладенні
депозитного договору сторонами були
дотримані передбачені законодавцем
зміст та форма, районний суд
правомірно дійшов висновку про
часткове задоволення позову ОСОБА_3

При цьому, обраховуючи розмір виплат за
договорами банківського вкладу, суд
правомірно виходив із встановлених
рішенням Комітету з управління
активами та пасивами Акціонерного
пенсійного Банку «Аваль»№ 67/2 від 21
серпня 2006 року на дату укладення
договорів розмірів процентної ставки
для договорів у національній та
іноземній валюті.

Відповідно до ст. 611 Цивільного кодексу
України, у разі порушення
зобов’язання настають правові
наслідки, встановлені договором або
законом, у тому числі і на
відшкодування збитків та моральної
шкоди.

Як вбачається з матеріалів справи,
умовами спірного депозитного договору
не передбачено моральну ( немайнову)
шкоду, як один із видів
відповідальності, а тому судом першої
інстанції правомірно було відмовлено
ОСОБА_3 у задоволенні даної позовної
вимоги.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до суду за захистом своїх порушених,
невизнаних або оспорюваних прав,
свобод чи інтересів.

Статтею 15 ч.1 п.1 ЦПК України
передбачено, що суди розглядають у
порядку цивільного судочинства справи
щодо захисту порушених, невизнаних або
оспорюваних прав, свобод чи інтересів,
що виникають із цивільних, житлових,
земельних, сімейних, трудових відносин.

Аналіз наведених норм права вказує на
правомірність розгляду судом першої
інстанції вимог ОСОБА_3 у порядку
цивільного судочинства, оскільки діями
відповідача порушено її права, що
виникають із цивільних відносин.
Підстави, передбачені ст.. 205 ч. 1 ЦПК
України, для відкриття провадження у
справі, відсутні.

В свою чергу, доводи апеляційної
скарги не спростовують висновків суду,
на те підтверджують належними доказами
їх неправомірність.

Враховуючи викладене, судова колегія
дійшла висновку про те, що судом першої
інстанції з’ясовано всі обставини та
надано їх належну правову оцінку.
Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Миргородського міськрайонного
суду Полтавської області від 24 жовтня
2011 року судовою колегією не
встановлено.

Керуючись ст.303, ст. 307 ч. 1 п. 1 , ст. 308 ч.1,
ст. 314 ч. 1 п. 1, ст. 315 ЦПК України, колегія
суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства “ОСОБА_2
Аваль” –відхилити.

Рішення Миргородського
міськрайонного суду Полтавської
області від 21 листопада 2011 року
–залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
з дня набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до суду Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ____________ О.Ю.
Кузнєцова

Судді:           ___________ С.Ю.
ОСОБА_5 Хіль