Справа № 2-1954/11
(2/401/555/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

05.04.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

судді Руденко В.В.,

при секретарі Чорнойван О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку між співвласниками,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про розподіл спільної власності. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що на підставі договору дарування від 22 вересня 2009 року йому належить 1/2 частина домоволодіння 224-а по вул. Онезькій у м. Дніпропетровську. Друга частина цього домоволодіння залишилася у власності відповідача. Раніше вказане домоволодіння належало позивачу та його дружині - ОСОБА_3, яка померла 25 листопада 2002 року. Після її смерті він одержав свідоцтво про право власності від 23.01.2004 року на 1/2 частку в спільному майні подружжя та свідоцтво про право на спадщину за законом від 23.01.2004 року ще на 1/2 частку домоволодіння разом з донькою дружини ОСОБА_4, у якої він придбав її частку. Внаслідок цього він став власником всього домоволодіння та за ним було зареєстровано право власності на усе нерухоме майно в домоволодінні за вищевказаною адресою. У цей час його син не жив з ними, оскільки з 2000 року знаходився у місцях позбавлення волі. В 2008 році він був достроково звільнений від покарання та поселився у нього як член сім'ї. 08.05.2009 р. позивач подарував йому усе належне йому нерухоме майно в домоволодінні. Після одержання у дар домоволодіння між сторонами виникли неприязні відносини, тому син передарував йому ? частину домоволодіння. На теперішній час спільне проживання неможливе, тому він просить надати в володіння та користування жилу кімнату 1-5 площею 14,5 кв.м., коридор 1-2 площею 6,1 кв.м., кухню 1-1 площею 8,9 кв.м., санвузол 1-6 площею 7,4 кв.м. та топочну 1-8 площею 1,5 кв.м., а відповідачу житлові кімнати 1-3 площею 17,4 кв.м, 1-4 площею 8,2 кв.м. та передпокій 1-7 площею 8,3 кв.м. улаштуванням до цих приміщень окремого входу та обладнання допоміжних приміщень.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, надали суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві та просили виділити у володіння та користування квартиру № 1 за висновком експертизи.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та суду пояснили, що поділ будинку неможливий, оскільки в домоволодінні є ще інші господарські прибудови. Крім того, при визначеному експертом варіанті поділу, відповідач та його сімя, в якій є неповнолітні діти, позбавляється можливістю користуватись кухнею та санвузлом. Просили у позові відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам по справі на підставі договорів дарування від 8.05.2009 року та 22.09.2009 року, посвідчених четвертою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, належить по ? частині домоволодіння №224а по вул. Онезькій в м. Дніпропетровську. На разі в домоволодінні проживають сторони з членами своїх сімей, між сторонами існує спір щодо здійснення свого права володіння та користування вищезгаданим домоволодінням. Зазначені обставини визнаються сторонами та не підлягають доказуванню відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України. По справі проведена судова будівельно-технічна експертиза, за висновками якої був визначений один варіант поділу будинку А-1 спірного домоволодіння в натурі.

Відповідно до ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Згідно розяснень, викладених в п.п. «а»п.12, п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»та п.п. 6,7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при поділі будинку в натурі, що є спільною частковою власністю, суди повинні мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом або за технічної можливості переобладнання приміщення в ізольовані квартири,які відповідають розміру їх часток у приватній власності. У тих випадках, коли для поділу необхідне переобладнання та перепланування будинку, воно проводиться за наявності дозволу на це виконавчого комітету місцевої влади.

Проте, в межах заявлених позивачем вимог, ставилось питання про поділ лише будинку А-1 в домоволодінні №224 а по вул. Онезькій в м. Дніпропетровську, при цьому не враховувалась наявність інших господарчих побудов у домоволодінні. При визначеному експертизою варіанті поділу будинку А-1 в спірному домоволодінні передбачені переобладнання та перепланування, проте позивач не надав відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України доказів наявності дозволу на це відповідних органів місцевої влади.

Крім того, суд вважає, що при визначеному позивачем поділі, порушуються права та інтереси відповідача та членів його сімї, а саме неповнолітніх дітей, які мешкають з відповідачем у спірному домоволодінні і користуються приміщеннями, які вимагає виділити йому позивач, а саме кухнею та санвузлом.

На підставі вищевикладеного,керуючись ст. ст. 152 ЖК України, 358,367 ЦК України, 5, 10, 11, 15, 212-218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ житлового будинку між співвласниками,- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя