Справа №1306/2849/2012
Провадження №2/1306/889/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 вересня 2012 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючого - судді Медведика Л.О.,

при секретарі Красневич Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участю Державного нотаріуса другої Дрогобицької Державної нотаріальної контори ОСОБА_3 про визнання укладеного між ними договору дарування житлового будинку недійсним та стягнення судових витрат, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась з позовом про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, розташованого в м. Дрогобич вул. І.Франка, 170, до відповідача ОСОБА_2, посилається на те, що в будинку за адресою 170 по вул. Ів. Франка в м. Дрогобичі (старий № 142 ) прописана і проживала із своєю сімєю з 1965 року. В 1985 році помер її чоловік ОСОБА_4, 1923р.н. і вона залишилась проживати з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який був для неї єдиною порадою і підтримкою сім ї.

В вересні 2005 року в позивачки погіршився стан здоров» я і її було взято на «Д» облік. Осінню 2007 року, жовтні - листопаді місяцях в зв'язку з загостренням стану здоров»я , їй було поставлено діагноз злоякісна пухлина правої груді (рак), позивачку було прооперовано в Дрогобицькій міській лікарні № 3 по вул. Трускавецькій і тривалий час за нею як в лікарні так і дома доглядав син, оскільки вона будучи в похилому віці 78 років не в змозі була після операції за станом здоров»я сама давати собі раду.

09.12. 2007 року у віці 55 років раптово помирає син позивачки - ОСОБА_5, що стало для неї важким ударом і горем , втративши рідну людину і залишившись самою в похилому віці з поганим здоров ям , яке ще більш погіршилось після смерті сина.

Коли позивачка знаходилась у такому важкому становищі, через 2-3 тижні по похоронах сина до неї в гості приїхав колишній знайомий її чоловіка відповідач ОСОБА_2, який попросив тимчасово залишити на подвір» ї свого автомобіля , на що вона дала йому згоду, так як знала його бо працював з покійним чоловіком в смт. Підбуж на м'ясокомбінаті. Відповідач через декілька днів знову навідався до неї і побачивши її становище запропонував допомогу, мотивуючи нібито з вдячності за стару дружбу між ним і її чоловіком, на що позивачка погодилась, вважаючи, що останній буде їй допомагати. Після цього відповідач став часто навідуватись клопотатись по господарці. Відповідач поміняв на всіх воротах замки і став нікого не допускати до неї, цим самим створив вдавану для неї видимість опіки, а для сторонніх заявляв що її краще не турбувати, щоб не погіршилось її здоров я. Скориставшись цими обставинами, відповідач запропонував позивачці, що буде за нею доглядати, забезпечувати харчами одягом , зробить комунальні вигоди в будинку (ванну та туалет), а вона в свою чергу відпише йому будинок, на що вона погодилась.

07.10.2008 року відповідач відвіз позивачку до нотаріуса щоб підписати договір, згідно якого останній мав би за нею доглядати. Нотаріус їй нічого не роз'яснювала, а вона, не читаючи змісту, підписала надані документи вважаючи, що підписує договір довічного утримання і в ньому передбачені всі права та обов'язки про які вони домовились з відповідачем, бо на інше вона не погоджувалась , та крім того чула як відповідач сказав нотаріусу, що він утримує і за все платить. Копії підписаного договору позивачці ніхто не давав.

На протязі двох років відповідач намагався дотримати умов домовленостей і час від часу привозив харчі розпочав, як думала позивачка, прибудову до будинку ванної кімнати та вбиральні, оплачував комунальні послуги від її імені, що мені не давало сумнівів у щирості його намірів по догляду за нею.

В вересні 2011 року між позивачкою і відповідачем та його сином виникли непорозуміння, які переросли в сварку, під час якої відповідач штовхнув позивачку і вона впала в дверях будинку і почав погрожувати їй розправою. Останній взагалі перестав надавати допомогу позивачці, забороняв її знайомим приходити до неї, закрив вбиральню, яка знаходилась в подвірї, куди поселив собаку, щоб вона не мала змоги скористатись нею. Більше того заявив, що довго мучиться, і якщо позивачці щось не подобається, то здась її в будинок перестарілих в Підбуж, тому що він є господар будинку.

В січні 2012 року після Різдвяних свят позивачка звернулась до адвоката, який зібравши документи відкрив правду про те, що її обманули і вона уклала угоду не довічного утримання як хотіла і вважала, а договір дарування , після чого позивачка зрозуміла, чому відповідач дочекавшись спливу терміну 3 років заявив що він господар будинку і буде робити що захоче.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пояснила, що відповідач казав їй , що вона йде писати договір довічного утримання, а не договір дарування. Мала намір укласти договір довічного утримання потій причині, що їй потрібен був догляд, а відповідач казав, що буде опікуватися нею. Одного разу, відповідач прийшов до неї і сказав, що я зроблю туалет і відремонтую хату, а ти натомість запиши мені хату, вона погодилася на таку пропозицію. До нотаріуса відповідач привіз її на своєму авто. Нотаріус їй нічого не роз»яснювала, остання прочитала тільки те, що вона дарує і все. Нотаріус прочитала текст і вона підписала. Пізніше відповідач сказав нотаріусу, що він за все заплатить і буде утримувати позивачку. Наслідків не розуміла.

Крім того вказала, що велику суму віддавала відповідачу з своєї пенсії, зокрема за оплату комунальних послуг, а останній рік сказала відповідачу, що «то твоя хата, ти і плати». Коли вона хворіла, то відповідач не доглядав за нею. На даний час їй не потрібно доглядача, все необхідне купує собі самостійно, хоче бути самотньою. Додала, що відповідач відгородив її від сусідів, одну з яких ОСОБА_6 виштовхав одного разу з подвір»я силоміць. Вона надіялася, що відповідач буде допомагати їй по житті, а останній відказався.

Представник позивачки ОСОБА_7

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні суду пояснив, що в серпні 2008 року почув, що помер ОСОБА_5 (син позивачки). Пішов до позивачки поспілкуватися, остання почала скаржитися, що треба помагати їй по господарству, казала, що хоче подарувати йому будинок. Він погодився допомагати позивачці, що і зробив. 24.08.2008 року позивачка наполягала поїхати до нотаріуса для укладення угоди. 12.09.2008 року він привіз дві машини будматеріалів і 07.10.2008 року позивачка наполягла їхати до нотаріуса і вони поїхали, де позивачка свідомо уклала договір дарування житлового будинку. Позивачка сказала нотаріусу, що хоче подарувати будинок йому, так як він є доброю людиною, вони оформили договір, нотаріус прочитала його зміст, він оплатив послуги і вони поїхали додому. Вони обоє читали його зміст та згода щодо підписання договору була в них обох. У 2010 році покрали матеріали, він викликав міліцію, яка сказала, що огорожа будинку з дірами, фіртки відкриті і все можна викрасти.

Одного разу позивачка сказала піти до її подруги і взяти собаку. ОСОБА_8 він не постив одного разу додому, так як це була воля самої позивачки.

Крім того додав, що комунальні послуги оплачує за воду, світло. За газ оплачує позивачка, так як сама казала, що буде платити, оскільки вона не хоче опалювати хату дровами і має пільги.

В день укладення договору дарування у нотаріуса нікого не було. Будівництво почав після укладення договору. До цього часу тільки було завезено будматеріали. Позивачка просила покращити її комунальні вигоди.

Просить відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_9 в судовому засіданні підтримала думку свого довірителя, додала, що позивачкою не доведено факту вчинення обману щодо неї, не вказано з яких істотних умов відповідач ввів позивачку в оману. Щодо договору довічного утримання, то в судовому засіданні позивачка вказала, що не потребує ніякої допомоги і самостійно себе утримує. Просить відмовити у задоволенні позову за його безпідставністю.

Третя особа по справі Державний нотаріус другої Дрогобицької Державної нотаріальної контори ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що при вчиненні договору в неї були присутні лише сторони договору. Медичні довідки про стан здоров»я сторін витребовуються лише в тому випадку, коли в нотаріуса є сумніви щодо їхнього стану здоров»я. В даному випадку такі сумніви не виникали. Оплата проводиться за згодою сторін. В даному випадку відповідач проводив оплату за надані послуги. Наміри сторін вони висловили усно і сказали, що це договір дарування. Вона питала у них, чи вони є рідними один для одного, бо хотіли укласти договір дарування, а не договір купівлі-продажу будинку. Мова про укладення договору довічного утримання не йшла. Умови договору дарування прописані в тексті і вони роз»яснювалися сторонам. Позивачка сказала, що розуміє наслідки. Читати текст договору дає усім. Після того, як позивачка прочитала текст договору, запитань жодних не задавала. Вона сама текст договору не оголошувала, робить це лише у випадку, коли людина не писемна або має вади зору. Мови про укладення договору довічного утримання взагалі не було. Вважає позовні вимоги безпідставним.

Свідок по справі ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснила, що є двоюрідною сестрою позивачки. Остання є хворою людиною, поховала сина, була вкрай знервованою та пригніченою. Звідки потрапив в її життя відповідач їй невідомо. Вказує на те, що взнала про нього після того, як останній почав ремонтувати хату та позивачка сказала їй, що подарувала йому будинок. Відповідач обдурив позивачку і вона записала йому хату. Продукти харчування позивачці купувала її сусідка ОСОБА_6

Свідок по справі ОСОБА_11 в судовому засіданні суду пояснила, що в травні 2011 року лежала з позивачкою в лікарні, відповідач приходив до позивачки два рази. Вона та позивачка лежали з вадами очей. Про договір дарування їй нічого невідомо.

Свідок по справі ОСОБА_6 в судовому засіданні суду пояснила, що з позивачкою товаришує. Відповідач не пускав її до позивачки. За договір дарування їй нічого невідомо і як він укладався теж. На яких правах відповідач ходив по подвір»ю не знає. Вважає, що він її не доглядав, оскільки продукти харчування купує вона, а гроші позивачка їй повертає. Їй відомо, що позивачка готує собі їсти сама та утримує себе самостійно. Відповідач закривав браму та двері, бо вважав, що він господар, добудував кімнату до будинку.

Свідок по справі ОСОБА_12 суду пояснила, що відповідач є свекром для неї. Відповідачка для неї не є родичко, вони вважали її своєю третьої бабцею. Вказала, що позивачка говорила, що має пів Дрогобича родичів, але нікому не потрібна. Її свекор не брав на себе зобов»язання утримувати позивачку, а був згідний допомагати їй чисто з людських міркувань. Про договір дарування вона взнала коли він відбувся і в цей день вона була в м.Трускавець в гостях.

Свідок по справі ОСОБА_13 суду пояснив, що він є син відповідача. Помагав йому по будівництво. Йому відомо, що позивачка подарувала татові будинок. Позивачка постійно нагадувала йому про це, коли їй треба було десь возити. Обов»язку батька по утриманню позивачки не було. Позивачка нічого їй не повідомляла про судовий позов. Крім того додав, що він був присутній в кабінеті нотаріуса при укладенні договору. Зайшли всі разом, всі разом читали його текст і всі разом вийшли. До нотаріуса він возив сторін на машині. Нотаріус помиляється, стверджує, що він був присутній в кабінеті.

Заслухавши думку учасників судового засідання, оглянувши матеріали справи, суд встановив:

З оглянутої інвентаризаційної справи № 2809 Дрогобицького МБТІ та ЕО вбачається, що житловий будинок розташований по вул. І.Франка, 179 в м. Дрогобич.

З оглянутого договору дарування частини житлового будинку від 7 жовтня 2008 р., посвідченого державним Другої Дрогобицької державної нотаріальної контори москалик Л.П., реєстровий № 2394, вбачається, що згідно умов даного договору ОСОБА_1 подарувала ОСОБА_2 ? ідеальну частину житлового будинку з відповідною частиною господарських споруд, що розташований в м. Дрогобич вул. І.Франка, 170.

Даючи оцінку зібраним та дослідженим в судовому засіданні доказам суд приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставні та до задоволення не підлягають.

Аналіз досліджених в судовому засіданні доказів дає суду підстави прийти до переконання, що між позивачкою та відповідачем з другої сторони був укладений договір дарування частини житлового будинку, даний договір укладено з дотриманням вимог, передбачених ЦК України, з моменту передачі нотаріально посвідченого договору дарування житлового будинку відповідачеві ОСОБА_2 та його державної реєстрації в установленому порядку він став власником спірного житлового будинку.

Посилання позивачки на те, що відповідач скориставшись тяжким моральним і фізичним становищем, шляхом обману запропонував їй подарувати йому житловий будинок, про що зазначається позивачем в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження достовірними доказами.

Не знайшло свого підтвердження посилання позивачки на те, що оспорюваний правочин вчинено особою, яка на момент його вчинення не могла розуміти значення своїх дій та керувати ними, в судовому засіданні не здобуто доказів, що позивачка на час укладення оспорюваного договору дарування частини житлового будинку страждала на будь-яке психічне чи інше захворювання, яке перешкоджало їй розуміти значення своїх дій та керувати ними, сам факт хвороби ОСОБА_1 та її перебування на лікуванні в онкологічному диспансері з приводу раку грудей не може свідчити про те, що вона не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, докази про недієздатність ОСОБА_1 - позивачем не представлені.

Дана обставина повністю спростовується показаннями третьої особи державного нотаріуса ОСОБА_3, яка посвідчувала оспорюваний договір дарування, та пояснила суду, що перед укладенням оспорюваного договору вона переконалась у дієздатності сторін, розяснила сторонам зміст та правові наслідки договору, який вони мали намір укласти між собою і сторони свідомо погодились на його укладення.

Необґрунтованими є вимоги позивача про те, що вона підписуючи договір дарування думала, що це є договір довічного утримання, позивачка свідомо дала згоду на дарування житлового будинку, помилка позивача, як що навіть така мала місце виходячи з її пояснень, допущена в наслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення позивачем не є підставою для визнання правочину недійсним.

Також в судовому засіданні не здобуто жодних доказів, що позивачка під час укладення договору дарування діяла під впливом обману з боку відповідача, оскільки, сама позивачка ствердила, що є письменною, вона читала і підписала заяву про дачу згоди на укладення договору дарування, позивачка не навела жодних доказів, що відповідач ввів її в оману при укладенні договору дарування, який оспорюється.

В судовому засіданні не здобуто жодних доказів, що строни при укладенні оспорюваного договру дарування умисно оформили один правочин, але насправді між ними встановлювались інші правовідносини, позивача не навела жодних доказів про те, що відповідач брав на себе зобовязання надавати їй довічно матеріальне забезпечення та іншу допомогу.

Після укладення договору дарування відповідач зареєстрував його в установленому чинним законодавством порядку і став власником подарованого йому частини житлового будинку, він проводив його реконструкцію та добудову, в наслідок чого його вартість значно збільшилась, зокрема. Відповідач не виселяв її з житлового будинку, вона надалі проживала і проживає в ньому, не можке бути підставою для визнання договору дарування недійсним, оскільки власникові належить право володіння, користування і розпорядження належним йому майном, тому він надав позивачці у належному йому житловому будинку приміщення для проживання, як ствердила сама позивачка, а тому її право на житло не порушене.

Згідно ст. 229 ЦК України вказано, якщо особа, яка вчинила правочин, помилялася щодо обставин , які мають істотне значення такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов»язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків , встановлених законом.

Згідно п. 19 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вказано , відповідно до статей 229233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Не є помилкою щодо якості речі неможливість її використання або виникнення труднощів у її використанні, що сталося після виконання хоча б однією зі сторін зобовязань, які виникли з правочину, і не повязане з поведінкою іншої сторони правочину. Не має правового значення помилка щодо розрахунку одержання користі від вчиненого правочину. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання укладеного між ними договору дарування житлового будинку недійсним та стягнення судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з моменту його проголошення через Дрогобицький міськрайонний суд.

Головуючий