Справа № 0813/435/2012
Номер провадження 2-п/813/3/12
У Х В А Л А

про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення

09 липня 2012 року смт Куйбишеве

Куйбишевський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Скляра С.Ю.,

при секретарі судового засідання Романько О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Куйбишевського районного суду Запорізької області заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Куйбишевського районного суду Запорізької області від 17 травня 2012 року, ухваленому у справі за вищезазначеним позовом, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені, а саме, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики, що складає 137586 грн. 60 коп., а також суму понесених судових витрат в розмірі 1375 грн. 87 коп..

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення, посилаючись на те, що справа розглянута за його відсутності, з порушенням встановлених правил про підсудність справ. Суд неправильно встановив дійсні обставини у справі та помилково визначився із характером спірних правовідносин, які склалися між сторонами, що призвело до неправильного вирішення справи. Не погоджуючись із предявленими ОСОБА_2 вимогами, відповідач послався на те, що насправді грошові кошти ним не були отримані від позикодавця, а права оспорити договір позики шляхом подачі відповідного зустрічного позову він був позбавлений, оскільки не був повідомлений про час і місце розгляду справи.

Сторони у судове засідання не зявились, про час і місце слухання справи були повідомлені належним чином.

Виходячи з наведеного, а також положень ч.1 ст.231 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності осіб, які повинні брати участь у справі.

У відповідності до вимог ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось через неявку у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Письмово позивач ОСОБА_2 повідомив, що заперечує проти задоволення заяви відповідача про перегляд заочного рішення, оскільки для цього відсутні підстави.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.74 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Згідно з ч.5 указаної статті судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка фізичним особам, які не мають статусу підприємців, надсилається за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованого у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Частиною 4 зазначеної статті визначено принцип завчасності повідомлення осіб, які беруть участь у справі, про виклик до суду, якою є розрахований заздалегідь час для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді, але не пізніше ніж за три дні до судового засідання.

За змістом абзацу 3 п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі неявки в судове засідання особи, яка бере участь у справі, належним чином і в установленому порядку повідомленої про дату судового засідання, питання про можливість судового розгляду вирішується з урахуванням вимог статей 169, 224 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачу ОСОБА_1 за адресою його місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, а саме: Запорізька область, Куйбишевський район, с.Мирське, б.32 (а.с.14,33,34), було направлено судову повістку про виклик до суду на 17 травня 2012 року, яка повернулась до суду з відміткою «за зазначеною адресою не проживає».

Таким чином, хоча відповідач ОСОБА_1 на час вручення судової повістки і був відсутній за адресою свого місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, однак вважається, що судовий виклик вручено йому належним чином.

Слід зазначити, що позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування (частина 1 статті 109 ЦПК України).

Оскільки зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача ОСОБА_1 є адреса: Запорізька область, Куйбишевський район, с.Мирське, б.32 (а.с.14), то підсудність даної справи Куйбишевському районному суду Запорізької області визначена правильно.

З цього приводу слід зазначити, що відповідачем ОСОБА_1 не надано відомостей про зміну свого місця проживання або перебування, зареєстрованим у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.1 ст.232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що згідно з відповідною розпискою позивач передав відповідачу ОСОБА_1 грошові кошти, які останній зобов'язався повернути, проте свої зобов'язання не виконує, а тому на вимогу кредитора він зобов'язаний сплатити суму боргу за договором позики.

Відповідно до ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з ст.1049 зазначеного Кодексу позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

При постановленні заочного рішення судом встановлено, що 05 жовтня 2009 року між сторонами укладено договір позики, згідно з яким позивач позичив відповідачу 17100 доларів США, який зобов'язався повернути борг у строк до 10 грудня 2009 року, про що свідчить розписка відповідача ОСОБА_1 (а.с.5).

Відповідач порушив зазначені зобов'язання, жодних виплат на користь позивача не провів, борг у встановленому порядку не повернув, а тому повинен повернути позику - грошові кошти в розмірі 17100 доларів США, що за курсом Національного Банку України еквівалентно 137586 грн. 60 коп..

Згідно з абзацом 2 частини 1 статті 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Як вбачається із заяви про перегляд заочного рішення, відповідач ОСОБА_1 заперечує договір позики на тій підставі, що грошові кошти не були одержані ним від позикодавця в якості позики, зазначив про написання розписки на прохання ОСОБА_2 під психічним тиском та посилався на можливість підтвердження своїх доводів показаннями свідків.

Разом з тим, будь-яких письмових доказів безгрошовості договору позики або звернення відповідача до відповідних органів щодо укладення договору позики під впливом насильства до заяви про перегляд заочного рішення відповідачем ОСОБА_1 не додано. Додана відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення копія розписки ОСОБА_2 про отримання ним грошових коштів (як зазначено у п.2 додатку) лише формально зазначена як письмовий доказ, оскільки за змістом розписки не можна встановити час і місце її складання, хто і про що її склав тощо.

Таким чином, суд не вбачає поважних причин неявки відповідача в судове засідання, а докази, в тому числі посилання на можливість показань свідків, на які посилається відповідач, в силу вимог ч.2 ст.59 ЦПК України, абз.2 ч.1 ст.1051 ЦК України не можуть мати істотного значення для правильного вирішення справи.

У відповідності до п.1 ч.3 ст.231 ЦПК України суд може своєї ухвалою за результатами розгляду заяви про перегляд заочного рішення залишити заяву без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.231 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, - залишити без задоволення.

Ухвала суду апеляційному оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: С.Ю.Скляр