Номер провадження № 22-ц/1590/7022/12
Головуючий у першій інстанції Таварткіладзе
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.07.2012 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 травня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства „Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості про визнання інформації щодо вартості та технічної характеристики у довідці-характеристиці щодо будинку №54 по пр. Свободи в м.Одесі, виданої ОСОБА_2 у липні 2001 року недостовірною, визнання права власності на невідокремлене поліпшення 12/80 частин будинку №54 по пр. Свободи в м.Одесі, -

встановила:

30.03.2012 року ОСОБА_1 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Комунального підприємства Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомостіпро визнання інформації щодо вартості та технічної характеристики у довідціхарактеристиці щодо будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі, виданої ОСОБА_2 у липні 2001 року недостовірною, визнання права власності на невідокремлене поліпшення 12/80 частин будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі, посилаючись на те, що їй після смерті матері ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Третьою одеською державною нотаріальною конторою 02.03.2001 року на праві приватної власності належить 3/80 частини будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі, що складає частину квартири за № 5, при цьому решта квартири 9/80 частин даного домоволодіння належить ОСОБА_2, яка також набула право власності на зазначену частку в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, який помер у 2000 році. За життя мати позивача ОСОБА_3 перебувала у шлюбі з ОСОБА_4 - відчимом позивача. Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_2 деякий час не вживала заходів щодо вступу у спадщину. В той же час квартира перебувала у незадовільному стані і проживати у ній не виявлялося можливим. Квартира є неподільною. Тому позивач після отримання свідоцтва про право на спадщину від 02.03.2001 року і реєстрації його в КП ОМБТІ та РОН23.03.2001 року - вимушена була у квітні 2001 року зробити капітальний ремонт приміщення квартири без отримання згоди іншого співвласника ОСОБА_4, який на той час вже помер, а потенціальний спадкоємець ОСОБА_2 ще не вступила у спадщину. Вартість ремонтних робіт становила 34421 грн. В той же час під час розгляду іншої цивільної справи за участю позивача і ОСОБА_2, позивачу стало відомо про існування довідки № 5872 к, виданої у липні 2001 року КП ОМБТІ та ОСОБА_5 для вступу останньої у спадщину на 9/80 частин будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі після смерті батька. Згідно даної довідки вартість частини будинку по всьому приватному сектору, який на той час складався з 9/80 частин, на які претендувала ОСОБА_2, з 3/80 частин, які належали позивачеві, з 4/25 частин, належних ОСОБА_6 складала 18077 грн., в той час, як на поліпшення тільки однієї квартири № 5 - тобто 12/80 частин будинку позивач витратила 34421 грн. тобто вдвічі більше ніж зазначено у довідці. Також у довідці було зазначено про існування надвірних споруд сараїв під літ. В, Г, душу-вбиральні Б, літньої кухні Д, які на той час були вже знесені у звязку із неможливістю використання. Позивач зазначає, що довідка-характеристика КП ОМБТІ та РОН№ 5872 к, видана у липні 2001 року ОСОБА_2 складена в порушення Інструкції про порядок видачі довідок-характеристик на обєкти нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб та зареєстровані в БТІ, затвердженої наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству № 35 від 30.04.1996 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 06.06.1996 року за № 273/1298, що порушило її права, оскільки призвело до включення до спадкового майна ОСОБА_2 невідокремленого поліпшення квартири, здійснених особистим коштом позивача. Позивач просить визнати інформацію щодо вартості та технічної характеристики у довідціхарактеристиці щодо будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі, виданої ОСОБА_2 у липні 2001 року недостовірною та визнати право власності на невідокремлене поліпшення 12/80 частини в будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 15 травня 2012 року в задоволені позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено.

25.05.2012 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 травня 2012 року. Посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи та на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи просила постановити нове рішення та визнати за нею, як співвласницею 3/80 частин будинку №54 по пр. Свободи в м.Одесі, право власності на невідокремлене поліпшення 12/80 частин будинку на суму у розмірі 34421 грн. ОСОБА_4 в своєї скарзі посилається на те, що суд першої інстанції після визначення недоліків позовної заяви, усунених позивачкою, і вже після відкриття провадження по справі, порушив норми процесуального права, перекладаючи на позивачку відповідальність за залучення неналежного відповідача. Крім того, апелянт посилається на те, що суд не прийняв до уваги обставини справи, згідно яких на час проведення капітального ремонту її особистими коштами спадкоємиця ОСОБА_2 не просто не отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, а не зверталась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, відкритої чотирма місяцями раніше. Суд також не прийняв до уваги обставини справи, згідно яких капітальний ремонт був проведений особистими коштами позивачки вже після передачі з боку ОСОБА_2 позивачці у володіння заповіданої, але не прийнятої нею спадщини. Суд також не прийняв до уваги обставини справи, згідно яких позивачка замовляла ремонтні роботи не через безпідставну ініціативу, а у звязку з встановленням комісією ЖЕУ напівзруйнованого технічного стану будівлі. Апелянт також посилається на розбіжності в датах виготовлення кошторису, а саме замість 11.09.2001 року суд встановив вересень 2011 року, крім того суд невірно посилається на відсутність узгоджень ремонтних робіт зі спадкоємцями померлого у 2000 році ОСОБА_4 та на отримання ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину. Крім того, суд не врахував висновок судової будівельно-технічної експертизи, що загалом призвело до невірного вирішення справи.

В судове засідання представник відповідача не зявився, про день і час розгляду справи сповіщений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням, яке приєднано до матеріалів справи. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Апелянт підтримав свою апеляційну скаргу, наполягав на неповному зясуванні судом першої інстанції всіх обставин справи, а також те, що докази, які були надані позивачем не були враховані під час прийняття рішення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга повинна бути відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги, з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Вирішуючи спір та відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що наслідками предявлення позову до неналежного відповідача є відмова в позові. При цьому суд першої інстанції порушував це питання, проте позивач відмовилася обговорювати питання щодо заміни неналежного на належного відповідача. Згідно зі ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно зі ст. 20 ЦК України, право на захист свого права особа здійснює на свій розсуд. Розгляд будь-якого позову здійснюється в межах цивільної процесуальної форми за правилами диспозитивності, тобто суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ст. 11 ЦПК України). Як вбачається з матеріалів справи позивачка посилається на факт здійснення ремонтних робіт, які призводять, на її думку до зміни часток у праві власності в домоволодінні. Таким чином, права позивачки могли бути порушені тільки в межах відносин власності, зокрема часткової, підставою для виникнення яких було спадкування. Таким чином позов повинен був заявлятися до осіб, які набули право на майно, щодо якого здійснювалось поліпшення цього майна або їх правонаступників, що б відповідало би ст. 3 ЦПК України. Виходячи з наведеного, суд першої інстанції вірно зазначив, що заявлений ОСОБА_1 позов до КП ОМБТІ та РОНщодо визнання права власності на невідокремлене поліпшення 12/80 частин будинку № 54 по пр. Свободи в м. Одесі, з яких 9/80 частин належать на праві власності ОСОБА_2 є безпідставним з точки зору підстав та недоведеним в частині порушення прав ОСОБА_1 відповідачем КП ОМБТІ та РОН, який не має відношення до витрати коштів позивачем на проведення поліпшення у вигляді капітального ремонту квартири та не має відношення до спору, який фактично триває між ОСОБА_1 і ОСОБА_2

Суд першої інстанції слушно звернув увагу позивачки, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів необхідно встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Відповідач по справі є реєструючим органом, який не є учасником відносин власності, а тому суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують вірно оцінку позовним вимогам заявленим до неналежного відповідача. Щодо посилань в апеляційній скарзі на наявність в рішенні помилок в датах, то ці помилки мають технічний характер, а тому можуть бути виправлені в порядку ст. 219 ЦПК України судом першої інстанції без скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 209, 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 15 травня 2012 року відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

/підпис/ ОСОБА_9