Справа №2-67/11
2/2318/30/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.07.2012 Уманський міськрайонний суд Черкаської області

в складі: головуючого судді Прокулевича В.С.

при секретарі Крисюк Л.Л.

за участю адвокатів ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Умань справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільної сумісної власності та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про розподіл спільної сумісної власності посилаючись на те, що вона з 06 вересня 1997 року перебувала в шлюбі з відповідачем, який було розірвано рішенням Уманського міськрайонного суду від 17 березня 2004 року.

Від даного шлюбу є дитина дочка ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

За час спільного проживання з відповідачем вони придбали спільно майно, а саме: двохкімнатну квартиру №109 в будинк №2 по вулиці Пролетарській міста Умань Черкаської області та трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, майно домашнього вжитку на загальну суму 15149 гривень 14 копійок.

Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 28 березня 2006 року було поділено майно домашнього вжитку, а в розподілі квартир відмовлено. В звязку з тим, що дійти згоди про добровільний розподіл квартир з відповідачем не можливо, вона вимушена звернутись з даним позовом до суду. Просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1, а відповідачу виділити квартиру АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_4 заявлений позивачкою позов не визнав і звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, в якому просив суд виключити з числа спільного сумісного майна подружжя нежитлове приміщення (офіс), розташоване в колишній квартирі АДРЕСА_1, як майно, що використовується ним у своїй підприємницькій діяльності, та визнати спільною власністю подружжя та розділити між сторонами квартиру АДРЕСА_2, визнавши за ним право власності на Ѕ частину цієї квартири.

В судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 свій позов підтримала в повному обсязі, зустрічний не визнала та пояснила, що з 1997 року по 2004 рік вона з ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі. Під час спільного проживання, в 1999 році вони за спільні кошти придбали квартиру №109, по вулиці Пролетарській 2, міста Умані. В 2000 році у них народилася донька, і для покращення житлових умов вони з ОСОБА_4 придбали 3-х кімнатну квартиру № 2, по вул. Піонтковського 8, міста Умані. В 2004 році вони розлучилися, не можуть добровільно розділити спільно нажите майно, тому і звернулися до суду з даними позовами.

Просила суд їй з дитиною виділити 3-х кімнатну квартиру №2, по вулиці Піонтковського, міста Умані, так як там кращі умови для проживання дитини, дана квартира в центрі міста, дитині ближче до школи, а ОСОБА_4 просила виділити квартиру АДРЕСА_3.

Зустрічний позов вона не визнає, не згодна з ним, так як квартира по вулиці Піонтковського придбана ними з ОСОБА_4 за спільні кошти, а не за кошти підприємства.

В судовому засіданні відповідач-позивач ОСОБА_4 первісний позов не визнав, свій позов підтримав та пояснив, що по первинному позову у них з ОСОБА_3 є деяке спільне майно, тобто квартира по вулиці Пролетарській. Квартиру по вулиці Піонтковського він придбав для офісу і магазину, вона не є спільним майном подружжя, не житловим приміщенням, в техпаспорті на дану квартиру чітко вказаний її власник.

Квартира по вулиці Піонтковського не придатна для проживання, про що є відповідний висновок. Є рішення апеляційного суду Черкаської області, де чітко вказано, реконструкція квартири по вулиці Піонтковського про переведення її в нежитлове приміщення, здійснена за згодою сторін. Дана реконструкція проведена в законному порядку, про що є рішення Уманської міської ради.

Тому він просить суд розділити між ними з ОСОБА_3 квартиру №109, по вулиці Пролетарській №2, міста Умані, по Ѕ частині кожному, а квартиру АДРЕСА_4, що реконструйована в нежитлове приміщення, виключити з числа спільного сумісного майна подружжя, оскільки дане приміщення придбане ним для підприємницької діяльності і використовується для заняття підприємницькою діяльністю.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільної сумісної власності підлягає до задоволення частково, а зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя не підлягає до задоволення оскільки судом, в судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 1997 року по 17 березня 2004 року. За час спільного проживання ними придбано спільне майно, а саме: 13 липня 1999 року двохкімнатну квартиру АДРЕСА_2, а 05 лютого 2001 року трьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1. Відповідно до договорів купівлі-продажу від 13 липня 1999 року та 05 лютого 2001 року вказані квартири були придбані громадянином ОСОБА_4, як фізичною особою.

Відповідно до вимог ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно зі ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним контрактом.

Рішенням господарського суду Черкаської області від 19 травня 2005 року у справі за позовом приватного підприємця ОСОБА_6 до приватного підприємця ОСОБА_4 про стягнення 80069 гривень, яке є чинним на даний час, встановлено, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 придбана в період шлюбу, 05 лютого 2001 року, і є спільною сумісною власністю подружжя.

У технічному паспорті власником квартири АДРЕСА_1 також зазначений ОСОБА_4, як фізична особа.

Посилання відповідача-позивача ОСОБА_4, на підтвердження заявленого ним позову, на п.29 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та розподіл спільного майна подружжя»суд вважає не обґрунтованими, оскільки у справі відсутні будь-які дані про те, що спірна квартира АДРЕСА_1 є власністю юридичної особи ПП «СОФТ ПЛЮС»чи ТОВ ВКП «ЗС-КОМПАНІ»ЛТД.

Вартість двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 складає -189980 гривень.

Вартість нежитлового приміщення колишньої трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1 складає - 335513 гривень, загальна сума 525493 гривень, а Ѕ частина -262746 гривень 50 копійок.

Суд, враховуючи те, що трьохкімнатна квартира АДРЕСА_1 переобладнана під офіс і використовується ОСОБА_4 для заняття підприємницькою діяльністю, вважає необхідним визнати за ним право власності на це приміщення колишню квартиру АДРЕСА_1 та виділити йому вказане приміщення в користування, а за ОСОБА_3 визнати право власності на квартиру АДРЕСА_2 та виділити їй вказану квартиру в користування, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю вартості у спільному майні в розмірі 72766 гривень 50 копійок.

Керуючись ст.ст.10,60,208,209,212-215 ЦПК України, на підставі ст.ст.60,69,70,71 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розподіл спільної сумісної власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_2 та виділити їй вказану квартиру в користування.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на нежитлове приміщення колишню квартиру АДРЕСА_1 та виділити йому вказане житлове приміщення в користування.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 різницю вартості у спільному майні в розмірі 72766 гривень 50 копійок.

В задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області, через Уманський міськрайонний суд, протягом десяти днів з моменту його проголошення.