Номер провадження № 22-ц/1590/9657/12
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Дрішлюк А. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.11.2012 м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Дрішлюка А.І., суддів Кварталової А.М., Гірняк Л.А.,

при секретарі судового засідання Кушнір М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора Малиновського району м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року по цивільній справі за позовом прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за участю третьої особи КП ОМБТІ та РОН, про визнання недійсним договору купівлі-продажу, -

встановила:

Прокурор Малиновського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 28 липня 2008 року офісного приміщення № 3 у місті Одесі по вулиці Катериненській 78. Заявлені вимоги обгрунтував тим, що 21.03.2008 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення по справі № 2-3580/08 про визнання за ОСОБА_1 права власності на офісне приміщення № 3 у місті Одесі по вулиці Катериненській 78, яке вона в подальшому 28.07.2008 року продала ОСОБА_2 Проте рішенням апеляційного суду Одеської області від 8.09.2011 року апеляційну скаргу прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради задоволено, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2008 року скасовано. Таким чином ОСОБА_1 не мала права відчужувати офісне приміщення, оскільки підстава набуття нею права власності в подальшому була скасована, крім тог,о оскаржуваний правочин на думку позивача є фіктивним.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року в задоволені позову прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за участю третьої особи КП ОМБТІ та РОН, про визнання недійсним договору купівлі-продажу було відмовлено (а.с. 71-73).

05.06.2012 року заступник прокурора Малиновського району м. Одеси звернувся до суду з апеляційною скаргою на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року. В обґрунтування посилався на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, а саме на те, що посилання суду на пропуск позивачем встановленого законом строку звернення до суду не відповідають обставинам справи, так як в даному випадку строк позовної давності почав перебігати не з моменту укладення договору, а з моменту ознайомлення з рішенням Малиновського районного суду м. Одеси 06.04.2011 року. Крім того, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції зазначив в рішенні, що прокуратура не має права представляти інтереси міської ради, посилаючись при цьому на рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Міністерства внутрішніх справ України щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 28 Закону України Про статус депутатів місцевих Рад народних депутатів(справа про охорону трудових прав депутатів місцевих рад) від 26 березня 2002 року № 6-рп/2002, але при цьому суд не придав відповідного значення рішенню Конституційного Суду України від 08.04.1999 року № З-рп/99 за конституційним поданням Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в якому зазначено, що під поняттям „орган уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах треба розуміти орган державної влади або орган місцевого самоврядування, який законом наділений повноваженнями органу виконавчої влади. Апелянт також посилався на те, що суд не звернув уваги на ознаки штучності спору, отже ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є подружжям, які не змогли нотаріально завірити договір купівлі продажу офісного приміщення, так як спірне приміщення є житловим. Також посилався на те, що на теперішній час рішення суду, на підставі якого було визнано право власності на спірне приміщення за ОСОБА_1 скасоване, отже правові підстави набуття права власності на офісне приміщення у ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу відсутні (а.с.82-85).

Представник апелянта в судове засідання не зявився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином. У відповідності з вимогами ч.2 ст.305 ЦПК України, неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Представником ОСОБА_2 ОСОБА_3 були подані письмові заперечення на апеляційну скаргу, в яких представник посилався на те, у позовній заяві, а так само і в апеляційній скарзі заступник прокурора Малиновського району м. Одеси жодним чином не обґрунтував у чому саме полягає порушення (можливе порушення) економічних, політичних та інших державних інтересів Одеської міської ради оскаржуваним правочином, про що чітко зазначено в рішенні Приморського районного суду м. Одеси. Єдине посилання з цього приводу це вказівка на ст. 12 Закону України Про основи містобудуваннязгідно з якою до компетенції органів місцевого самоврядування у сфері містобудівної діяльності на їх території належить право затверджувати місцеві правила забудови. На думку представника відповідача, ця вказівка жодним чином не обґрунтовує порушення прав Одеської міської ради та є повістю недоречною оскільки: відповідачі по справі жодним чином не претендують на право Одеської міської ради затверджувати місцеві правила забудови, та не порушують його; станом на момент звернення до суду з позовом так само як і написання апеляційної скарги позивач посилається на недіючу редакцію ст. 12 Закону України Про основи містобудування, котра сьогодні взагалі не містить подобних повноважень міської ради, оскільки вони були виключені ще декілька років тому; посилання на те, який саме пункт місцевих правил забудови порушили відповідачі відсутня як у позові так і в апеляційній скарзі.

Вся апеляційна скарга заступника прокурора Малиновського району м. Одеси фактично містить лише додаткове обґрунтування права на звернення прокуратури з даним позовом. Проте поза увагою апелянта залишилися наступні доводи суду першої інстанції на користь необґрунтованості та безпідставності вимог позивача: ст. 215 ЦК України встановлює виключний перелік підстав недійсності правочину, серед яких така підстава як скасування документа, що підтверджував право власності попереднього власника відсутня. Позивач та Одеська міська рада, в інтересах якої подано позов, не є власниками приміщення № 3 у місті Одесі по вулиці Катериненській 78, та не оспорюють право власності на це приміщення відповідачів, не вимагають та не можуть вимагати його витребувати. Позивач навіть не намагається обґрунтувати на підставі якого саме положення Цивільного кодексу України договір має бути визнано недійсним. Не зміг цього зробити і представник прокуратури в судовому засіданні на пряме запитання головуючого. Позивачем не надано жодного доказу фіктивності оскаржуваного договору,

натомість у матеріалах справи наявні численні докази його реальності: пояснення ОСОБА_1, її розписка про отримання грошових коштів та інше. Щодо можливого порушення КП ОМБТІ та РОНп. 1.6., 1.12 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно при реєстрації права власності на нежитлове приміщення №3 за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська 78 це питання взагалі не є предметом даного судового спору, оскільки КП ОМБТІ та РОНне є відповідачем по справі, а лише третьою особою до якої не заявлено жодних вимог та дії якої не оскаржуються. Таким чином, це посилання апелянта є виходом за межі заявлених позовних вимог при подачі апеляційної скарги. Крім того позиція відповідачів полягає у

тому, що КП ОМБТІ та РОНпри реєстрації прав власності на нежитлове приміщення

№3 за адресою: м. Одеса, вул. Катерининська 78 діяло у повній відповідності до норм

ЧИННОГО законодавства і жодних належних та допустимих доказів зворотного апелянтом суду надано не було (а.с. 94).

В судовому засіданні представник відповідача підтримав свої заперечення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга повинна бути відхилена, а рішення суду першої інстанції залишено без змін виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оцінюючи доводи апеляційної скарги з врахуванням вимог ст. 303 ЦПК України судова колегія вважає за необхідним зазначити наступне.

Приймаючи рішення по справі суд виходив з необґрунтованості вимог прокурора, тобто відсутності правих підстав для визнання правочину недійсним.

З таким висновком суду слід погодитися. Вичерпний перелік підстав недійсності правочинів встановлено ст.ст.203, 215 ЦК України, проте ані в обґрунтуванні позовних вимог, ані в апеляційній скарзі апелянт не вказує на підставі, якої норми права необхідно визнати договір купівлі-продажу від 28 липня 2008 року офісного приміщення № 3 у місті Одесі по вулиці Катериненській 78 недійсним. Натомість апелянт посилається на недодержання нотаріальної форми при укладанні договору купівлі продажу від 09.01.2008 року, на фіктивність цього договору, на те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 8.09.2011 року апеляційну скаргу прокурора Малиновського району м. Одеси в інтересах Одеської міської ради задоволено та рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 21.03.2008 року , яким договір купівлі-продажу від 28 липня 2008 року був визнаний дійсним, скасовано. Таким чином апелянт вважає, що ОСОБА_1 не мала права відчужувати офісне приміщення, оскільки підстава набуття нею права власності в подальшому була скасована.

Судова колегія виходить з того, що оцінка будь-якого правочину повинна здійснюватися на момент його вчинення. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Заступником прокурору не було доведено, які саме права та законні інтереси Одеської міської ради були порушенні зазначеним договором.

На час укладання договору купівлі-продажу від 28.07.2008 року, який був посвідчений ОСОБА_4 - приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_1 була законним власником спірного приміщення, форма укладання договору відповідала вимогам законодавства, право власності ОСОБА_2 на приміщення 30.07.2008 року було зареєстровано у встановленому законом порядку в КП ОМБТІ та РОН, що підтверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно № 19711814. Крім того, в матеріалах справи є розписка ОСОБА_1 про отримання від ОСОБА_2 грошових коштів за продаж спірного приміщення, що підтверджує, що волевиявлення учасників цього правочину було вільним та відповідало їх внутрішній волі, що правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків. Враховуючи вищевикладене суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволені позовних вимог на підставі того, що ст. 215 ЦК України встановлює виключний перелік підстав недійсності правочину, серед яких така підстава як скасування документа, що підтверджував право власності попереднього власника відсутня. Позивач та Одеська міська рада, в інтересах якої подано позов, не є власниками приміщення № 3 у місті Одесі по вулиці Катериненській 78, та не оспорюють право власності на це приміщення відповідачів. Доказів фіктивності договору купівлі-продажу приміщення від 28.07.2008 року позивач суду першої інстанції не надав, та пояснити у судовому засіданні з яких мотивів оскаржуваний договір є фіктивним не зміг. При цьому судова колегія виходить з того, що подружжя мають право укладати між собою не заборонені законом правочини (ст.. 64 СК України) , а власно реєстрація оспорюваного договору і є його виконанням, що виключає фіктивність як таку, оскільки для фіктивних правочинів характерним є формальність, а не їх виконання. Така позиція судової колегії відповідає Постанові Пленуму ВССУ від 06.11.2009 року за N 9 „Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними якою передбачено, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Судам необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

При цьому, сам по собі факт скасування рішення суду, на яке посилається заступник прокурора, для спірних правовідносин значення не має, оскільки в будь-якому випадку майно залишається у власності одного з подружжя, навіть у разі задоволення позову прокурору в межах цього провадження. Так, само ця обставина не може бути підставою для визнання правочину недійсним, на чому наполягає заступник прокурора Малиновського району м. Одеси (ухвала судової колегії в цивільних справах Верховного суду УРСР від 23.12.70 р., опубл. Бюлетень законодавства та судової практики України № 2, 1995 р). Крім того, така підстава недійсності правочину ЦК України та будь-яким іншим законом не передбачена.

Оцінюючи доводи учасників провадження щодо статусу та прав прокурора на представництво інтересів ОМР , то судова колегія вважає, таке право у апелянта наявним, проте через відсутність будь-яких порушень прав Одеської міської ради в інтересах якої формально звернувся заступник прокурор, вважає, що судом першої інстанції правильно було вказано на відсутність матеріально-правових підстав для задоволення його позову.

Таким чином доводи апеляційної скарги спростовуються нормами чинного законодавства та вказаною Постановою Пленуму ВССУ. Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. а тому відповідно до ст. 308 ЦПК України, судова колегія відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін. При цьому судова колегія враховує, що згідно з ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Малиновського району м. Одеси на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 16 травня 2012 року відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 16 травня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_5

ОСОБА_6

ОСОБА_7