Справа № 22-ц-1623/12 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В. Є.
Провадження № 22-ц/1390/1623/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Цяцяк Р.П.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: позивачки ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2011 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи: служби у справах дітей Пустомитівської районної державної адміністрації Львіської області, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, розірвання реєстрації та виселення.

Рішення суду оскаржив представник позивачки ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення винесено упереджено, з недотриманням вимог Конституції України, чинного законодавства України, грубим порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, що районний суд застосував норми ЖК УРСР, який не може бути в повній мірі основою і підставою правовідносин та вирішення спору між сторонами, натомість проігнорував ст.41 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 321, 386, 391 ЦК України. Вважає помилковими висновки суду з приводу того, що якщо особа перестала бути членами сімї наймача, але продовжує проживати в займаному приміщенні, вона має такі ж права і обовязки, як наймач і члени його сімї, оскільки це відноситься до правовідносин користування жилим приміщенням лише в будинках державного і громадського житлового фонду.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення відповідає даним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову, районний суд виходив з того, що відсутні докази чинення відповідачами позивачці перешкод у користуванні належним їй житловим будинком по вул. М. Яхимовича,50 в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області та позивачкою не наведено та не надано доказів систематичного руйнування та псування житлового приміщення, або використання його не за призначенням, або систематичного порушення правил співжиття відповідачами, що зробило б неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Згідно договору купівлі продажу від 11.04.2003 року ОСОБА_2 купила незавершений будівництвом житловий будинок №50 по вул. М. Яхимовича в с. Підбірці Пустомитівського району Львівської області.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону №475/97-ВР від 17.07.97 року Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379,372 ЦК).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку(квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку.

Позивачка перебуває з відповідачами у родинних відносинах, оскільки є матірю відповідачки ОСОБА_4, сімя відповідачів поселилась у спірному будинку за згодою власника ОСОБА_2

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою ст.109 ЖК визначено, що виселення із займаного приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Відповідно до ст.116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого житлового приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичного порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів.

Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку або членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

Доказів, які б підтверджували те, що відповідачі систематично порушували правила співжиття та до них застосовувались заходи попередження та громадського впливу, які не дали позитивних результатів, позивачкою не надано, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність передбачених ст.116 ЖК підстав для виселення відповідачів.

Позивачка у спірному будинку не проживала, належними та допустимими доказами того, що відповідачі чинять їй якісь перешкоди у користуванні цим будинком, що є її обовязком відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України, нею не доведено

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Оскільки доказів порушення прав ОСОБА_2 не здобуто, то суд обгрунтовано відмовив у задоволенні її позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 21 лютого 2011 року

залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: