Справа №2- 2521/2011 рік
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року Жовтневий районний суд міста Харкова

у складі: головуючого судді Іванової І.В.

за участю секретаря Козир К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САТП 2001»про зміну формулювання причини звільнення , видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди , суд-

ВСТАНОВИВ:

14 липня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «САТП 2001» про визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зміну формулювання причин звільнення , видачу трудової книжки, стягнення моральної шкоди.

Ухвалою суду від 1 вересня 2011 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «САТП»про визнання звільнення незаконним, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу закрито на підставі ч. 1 п. 2 ст. 205 ЦПК України.

Позовні вимоги про зміну формулювання причин звільнення , видачу трудової книжки, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та моральної шкоди , позивач обґрунтовує наступним.

7 липня 2008 року на підставі наказу №34к від 9 липня 2008 року він був прийнятий на роботу в ТОВ «САТП 2001» мийником автомобілів.

19 серпня 2008 року на підставі наказу №41 к від 20 серпня 2008 року його було звільнено з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України за прогул.

На думку позивача звільнення являється незаконним, оскільки причиною звільнення послужило те, що 14 серпня 2008 року після робочої зміни, він відмовився від усного розпорядження директора ТОВ «САТП2001»ОСОБА_2 залишитися на другу зміну в цей же день. Крім того ОСОБА_2 не пояснив причину такої необхідності, та у грубій формі повідомив йому, щоб він більш на роботу не виходив, так як він його звільняє.

Директор не знає, що порушує законодавство про працю та що відповідно до ст. 59 КЗпП України тривалість перерви у роботі між змінами повинна бути не менш двійної тривалості часу роботи в попередній зміні. Призначення робітника на роботу протягом двох змін підряд забороняється . Крім того , відповідно ч. 2 ст. 47 КЗпП України у випадку звільнення робітника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобовязаний в день звільнення видати йому копію наказу про звільнення. Так як цього зроблено не було, то не глядячи на крик директора та погрози звільнити його, 15 серпня 2008 року , він все ж таки вийшов на роботу, вважаючи , що законних підстав для його звільнення немає.

Однак охоронник не пустив його на територію підприємства, пояснив, що так розпорядився директор ТОВ САТП 2001 ОСОБА_2

В цей же день 15 серпня 2008 року , він звернувся з заявою до територіальної державної інспекції праці в Харківській області, в якій виклав ситуацію, яка склалася та попросив провести перевірку дотримання законодавства про працю адміністрацією САТП-2001 з його участю. Неодноразово державний інспектор праці являвся на підприємство, однак провести перевірку не мав можливості, у звязку з його відсутністю. Його відсутність була повязана не з неявкою на підприємство , а по причині того, що його, як і раніше не пропускали на територію підприємства. У свою чергу він регулярно являвся у призначений державним інспектором праці час, однак тільки до прохідної. Він вимушений був дати згоду територіальній державній інспекції праці в Харківській області згоду провести перевірку без його участі. Однак підприємство не надало необхідних документів для проведення перевірки. Причиною не надання необхідних документів в повному обсязі державному інспектору праці являється тільки їх відсутність.

На думку позивача , прогули - неявка на роботу без поважних причин, ним не допускалися, а відсутність на роботі було з вини директора ТОВ «САТП-2001 ОСОБА_2. У звязку з цим дата та формулювання причини звільнення неправильна та потребує зміни.

По сьогоднішній день трудову книжку йому не видали. У звязку з чим він не може

працевлаштуватися, втратив нормальні життєві звязки з робітниками підприємства, втратив джерело існування заробітну плату.

Незаконні дії адміністрації підприємства привели до моральних страждань, який він оцінює у 27 000 грн.

У судовому засіданні позивач повністю підтримав свої позовні вимоги та надав пояснення відповідні вищенаведеному

Представник відповідача позов не визнала, та пояснила, що вказані у позовній заяві факти не відповідають дійсності. Наказам від 9 липня 2008 року позивач був прийнятий на роботу мийником. 20 липня 2008 року позивач відмовився виконувати свої службові обовязки , відмовився мити автомобіль. 14 серпня 2008 року від головного механіка ОСОБА_3 надійшов рапорт проте, що ОСОБА_1 не виконує належним чином свої службові обовязки. На підставі вказаного рапорту наказом від 14 серпня 2008 року ОСОБА_1 було оголошено догану. З 15 серпня 2008 року ОСОБА_1 не виходив на роботу, а наказом від 20 серпня 2008 року його було звільнено за прогул. При розгляді судом Жовтневого району м. Харкова позову ОСОБА_1 в червні 2008 року були повністю досліджені причини та підстави звільнення останнього та рішенням суду від 8 червня 2010 року було визнано , що звільнення ОСОБА_1 з зайнятої посади по ч. 4 ст. 40 КЗпП України відповідає вимогам діючого законодавства та в задоволенні позовних вимог про визнання звільнення незаконним , було відмовлено.

Питання отримання ОСОБА_1 трудової книжки було предметом дослідження судом та знайшло відображення в рішенні від 8 червня 2010 року. Трудова книжка ОСОБА_1 отримана, що вбачається з підпису у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них. Оскільки звільнення позивача було законним, він отримав остаточний розрахунок та трудову книжку, тому права його порушенні не були, а тому ніякої моральної шкоди підприємством ОСОБА_1 завдано не було.

Суд, вислухав пояснення сторін , їх представників , свідка, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не обґрунтовані та не підлягають задоволенню , виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 був прийнятий мийником автомобілів на підприємство ТОВ «САТП-2001»на підставі наказу від 9 липня 2008 року з іспитовим строком один місяць.

Згідно з ч. 2 ст. 26 КЗпП України на період іспитового строку на працівників розповсюджується законодавство про працю.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі наказу директора ТОВ «САТП 2001»№41/к від 20 серпня 2009 року ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади за прогул без поважних причин на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі , що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Так , рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 8 червня 20010 року, яке набрало законної сили, відмовлено у задоволені позову ОСОБА_1 про визнання незаконним звільнення із займаної посади на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України та визнано, що таке звільнення позивача відповідає вимогам діючого законодавства про працю.

При таких обставинах вимоги позивача про зміну формулювання причин звільнення , а саме зі звільнення на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України на звільнення відповідно ст. 38 КЗпП України /власне бажання/, необґрунтовані . Вищевказаним рішенням встановлено, що звільнення позивача було законним та відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України доказуванню при розгляді зазначеної справи, не підлягає.

Відповідно до ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Як вбачається з підпису у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них, яка ведеться на підприємстві ТОВ «САТП 2001», ОСОБА_1 отримав трудову книжку.

У судовому засіданні позивач наполягав на тому, що трудову книжку він не отримав, однак доказів цьому не надав, його пояснення у цій частині спростовуються підписом у книзі обліку руху трудових книжок та вкладишів до них ТОВ «САТП 2001».

У судовому засіданні позивач пояснив, що після звільнення з ТОВ «САТП 2001»працював у Росії, зараз також працює офіційно , йому видано нову трудову книжку.

Оскільки судом достовірно встановлено, що позивач отримав після звільнення з ТОВ «САТП 2001»трудову книжку , та не довів зворотнє , то підстав для стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу немає.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Судом не встановлено той факт,що відповідачем у справі у звязку зі звільненням з підприємства за прогул , були порушені його законні права, а тому підстав для стягнення моральної шкоди не вбачається.

Керуючись ст.11,60,61,209,212-213,215,218 ЦПК України , ст. 38,40, 232,235237-1 КЗпП України , суд-

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «САТП 2001»про зміну формулювання причини звільнення , видачу трудової книжки, стягнення компенсації за вимушений прогул та моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня проголошення , особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова