Справа № 2-4-11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2012 року Сватівський районний суд Луганської області

в складі головуючого - судді Пчолкіна С. А.

при секретарі Вєдєрниковій Т.А.

за участю позивача ОСОБА_1

відповідачаГладун О.С.

розглянув в судовому засіданні в залі суду м. Сватове цивільну справу № 2-4-11 за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної і моральної шкоди завданої в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди, суд

встановив:

Позивач звернувся з позовом до суду про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди та просить стягнути з відповідача завдану йому матеріальну шкоду в результаті пошкодження його автомобіля з урахуванням придбання пошкоджених деталей та ремонтно відновлювальних робіт в сумі 7589, 64 грн.

Стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в розмірі 1690 грн.

Стягнути з відповідача понесені витрати за сплату судового збору в розмірі 75,90 грн., інформаційно- технічне забезпечення судового процесу в розмірі 30 грн. та надання правової допомоги в розмірі 1000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, просив суд задовольнити їх. Та пояснив, що метрів за 8-10 він почав сигналити, що діями відповідача йому було завдано матеріальну та моральну шкоду, яка полягає в пошкодженні автомобіля, його ремонту та душевних переживаннях.

Представник позивача позов підтримав та просив суд задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову та суду пояснив, що правил дорожнього руху він не порушував, дорожньо - транспортна пригода сталася з вини позивача, оскільки він не виконав вимоги правил дорожнього руху.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що він бачив, як відповідач не доїхавши до дому вимкнув покажчик повороту метрів за 150. Він бачив як рухався на великій швидкості автомобіль DAEWO по зустрічній полосі. Зіткнення сталося на узбіччі зустрічної полоси.

Свідок ОСОБА_4 суду пояснила, що вони їхали в Білокуракіне. Коли заїхали в село попереду їхав скутер. Коли почали обганяти скутер то скутер поїхав їм на переріз. Було метрів пять від машини до скутера.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що вона їхала в автомобілі на задньому сидінні зправа, бачила, що попереду їхав скутер.

Відповідно до оголошеного в судовому засіданні висновку судової автотехнічної експертизи вбачається, що встановити швидкість руху в момент ДТП скутера і автомобіля DAEWOO не має можливості. В даній дорожній ситуації та при заданих вихідних даних водій автомобіля НОМЕР_1 ОСОБА_1 в момент виникнення небезпеки для руху ( в момент початку зміни напрямку руху скутера SUPERVIPER) повинен був вжити заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинки автомобіля, тобто повинен був діяти відповідно до вимог п. 12.3 Правил дорожнього руху України. В даній дорожній ситуації та при заданих вихідних даних дії водія скутера SUPERVIPER без держ.номера ОСОБА_2С, які не відповідали вимогам п.10.1 Правил дорожнього руху України, з технічної точки зору перебували у причинному звязку з настанням події даної дорожньо- транспортної пригоди.

Відповідно до постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 17 квітня 2010 року органом досудового слідства було прийнято рішення про відмову у відкритті кримінальної справи, було відмовлено із-за відсутності складу злочину враховуючи те, що в результаті ДТП громадянці ОСОБА_6 були причинені легкі тілесні ушкодження що спричинили короткочасний розлад здоровя, що другі учасники дорожнього руху не постраждали та в даній дорожній обставині у водія мопеда ОСОБА_2 вбачається порушення пункту 10.1 ПДР України, в діях водія ОСОБА_1 порушення ПДР України не встановлено та в їх діях відсутній склад злочину, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Згідно ст. 38 КУпАП України адміністративне покарання водія винного в ДТП не складати.

Відповідно до висновку спеціаліста /а.с.5-10/ водій автомобіля 3A3-DAEWOO-T13110 не мав технічної можливості уникнути зіткнення з мопедом, що їхав попереду. Водію автомобіля слід було керуватися п. 12.3 Правил дорожнього руху України. Дії водія мопеду не відповідали вимогам п. 10.1 Правил дорожнього руху України та мав технічну можливість уникнути зіткнення.

Відповідно до повідомлення на імя позивача йому було повідомлено, що в порушенні кримінальної справи по факту ДТП 16.04.2009 року в с. Первомайське на вул. Буденного за участю водія скутера ОСОБА_2 та його участю відмовлено відповідно до ст. 6 п. 2 КПК України. /а.с.14/.

Відповідно до акту виконаних робіт № ЗА -0004271 від 30.04.2009 року вбачається, що сума на ремонт складає 7589,64 грн. /а.с.15-16/.

Відповідно до чеку позивачем було сплачено суму 7589,64 грн. за здійснення ремонту автомобіля /а.с.17/.

Відповідно до схеми ДТП від 16.04.2009 року в с. Первомайське вул. Буденного Сватівського району вбачається, що зіткнення автомобіля та скутера сталося навпроти будинку № 65 по вул. Буденного с. Первомайське на узбіччі проїзної частини по напрямку руху з м. Сватове до центру с. Первомайське /а.с.18/.

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу 3A3-DAEWOO-T13110 держ.номер ВВ 7751 АА вбачається, що автомобіль належить позивачу /а.с.19/.

Відповідно до фіскальних чеків позивачем було витрачено на придбання бензину 225 грн. /а.с.20/.

Відповідно до довідки та договору про надання юридичних послуг позивачем було сплачено 1000 грн. /а.с.21/.

Відповідно до посвідчення водія відповідач має право керування транспортними засобами категорії А, В, С. /а.с.27/.

Відповідно до Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року з подальшими змінами діючих на час скоєння ДТП п.10.1 перед початком руху, перестроюванням та будь якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху. П.10.4 перед поворотом праворуч, ліворуч або розворотом водій має завчасно зайняти відповідне крайнє положення на проїзній частині, призначеної для руху в цьому напрямку, крім випадків, коли здійснюється поворот у разі вїзду на перехрестя де організовано круговий рух, напрямок руху визначено дорожніми знаками чи дорожньою розміткою або рух можливий лише в одному напрямку, встановленому конфігурацією проїзної частини, дорожніми знаками чи розміткою.

Водій, що виконує поворот ліворуч або розворот поза перехрестям з відповідного крайнього положення на проїзній частині даного напрямку, повинен дати дорогу зустрічним транспортним засобам, а при виконанні цих маневрів не з крайнього лівого положення на проїзній частині - і попутним транспортним засобам.

Відповідно до п.9.4 попереджувальний сигнал не надає водію переваги в русі та не звільняє його від вжиття запобіжних заходів.

Відповідно до п. 9.5 подавати звукові сигнали в населених пунктах заборонено, крім випадків, коли без цього не можливо уникнути ДТП.

Відповідно до п. 12.3 в разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій обєктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху обїзду перешкоди.

Відповідно до ч.ч. 1-2, 5 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утримання диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим обєктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її

цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

На вимогу особи, якій завдано шкоди, та відповідно до обставин справи майнова шкода може бути відшкодована і в інший спосіб, зокрема, шкода, завдана майну, може відшкодовуватися в натурі (передання речі того ж роду та тієї ж якості, полагодження пошкодженої речі тощо).

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1. шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобовязати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до ст.. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом.

Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалена постанова суду, з питань, чи мали місце ці події та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до ст.. 64 письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до ст.. 131 ЦПК України сторони зобовязані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться,- до початку розгляду справи по суті.

Докази, подані з порушенням вимог, встановлених частиною першою цієї статті, не приймаються, якщо сторона не доведе, що докази подано несвоєчасно з поважних причин.

Суд вислухавши сторони, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного, як встановлено в судовому засіданні дорожно- транспортна пригода сталася 16.04.2009 року приблизно о 16-30 год. в с. Первомайське Сватівського району Луганської області по вул. Буденного. Позивач керував автомобілем НОМЕР_2 на автошляху Сватове Білокуракіне, по напрямку до с. Білокуракіне, відповідач керував скутером. Відповідач бачив автомобіль позивача, який рухався позаду у попутному напрямку. Зіткнення сталося на узбіччі автошляху навпроти будинку № 69 по вул. Буденного, де проживає відповідач. Здійснюючи маневр повороту наліво відповідач не пропустив автомобіль, яким керував позивач, не перестроївся з крайнього правого ряду в лівий в цьому напрямку, а зразу почав маневр повороту наліво, не вжив запобіжних заходів. Позивач приймав міри, щоб уникнути зіткнення, подавав звуковий сигнал, гальмував, намагався обїхати відповідача, про що свідчить те, що зіткнення сталося на узбіччі дороги.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не мав технічної можливості запобігти зіткненню. Не виконання відповідачем вимог Правил дорожнього руху України стало причиною дорожно- транспортної пригоди. В результаті ДТП позивач поніс матеріальні витрати на ремонт автомобіля, на транспортування його до автосервісу у розмірі 7589,94 грн. та витрати на придбання бензину у розмірі 225 грн. Крім того, позивач через протиправні дії відповідача зазнав моральної шкоди, яка полягає в відчутті душевного хвилювання, був відірваний від звичайного образу життя. При визначенні розміру моральної шкоди, враховуючи характер та обсяг душевних, психічних страждань позивача і виходячи з вимог розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди у розмірі 1690 грн. заявлені співрозмірно з спричиненням матеріальної шкоди та душевних, психічних страждань позивача, тому позовні вимоги про стягнення моральної шкоди підлягають задоволенню в повному обсязі.

За такими обставинами суд вважає, що позов підлягає повному задоволенню.

Суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача судових витрат підлягають частковому задоволенню, оскільки відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у розмірі 1105,90 грн., які складають зі сплати держмита у розмірі 75,90 грн., витрат на інформаційно технічне забезпечення у розмірі 30 грн. та витрат з надання правової допомоги у розмірі 1000 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 57-64, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 22, 23, 1166, 1167, 1187, 1188, 1192 ЦК України, п.п. 12.3, 10.1, 10.4, 9.4, 9.5 Правил дорожнього руху затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року з подальшими змінами, суд

вирішив:

Задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2

про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої в результаті скоєння дорожньо-транспортної пригоди.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 матеріальну шкоду завдану в результаті скоєння дорожньо - транспортної пригоди у розмірі 7814,64 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 моральну шкоду у розмірі 1690 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 державне мито у розмірі 75,90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 30 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_7 витрати з оплатою правової допомоги у розмірі 1000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через Сватівський районний суд шляхом подачі в 10- денний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення, а особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: С.А. ПЧОЛКІН