АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2012 року

23 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Пономарь З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Синенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат про відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2012 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що, у звязку з перебуванням у трудових відносинах з відповідачем та незабезпеченням роботодавцем безпечних умов праці, згідно довідки МСЕК від 12 березня 2012 року, йому встановлено 35 % втрати професійної працездатності внаслідок професійного захворювання, тому просив суд стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди 10000,0 грн.

Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2012 року позовні вимоги задоволені частково; стягнуто з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 3500,0 грн., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач частково втратив працездатність внаслідок професійного захворювання, отриманого у звязку з виконанням трудових обовязків, а тому, у звязку з внесеними до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності змінами від 23 лютого 2007 року, відшкодувати завдану позивачу втратою працездатності моральну шкоду повинен роботодавець, який не створив безпечних умов праці.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що висновком медико-соціальної експертної комісії від 12 березня 2012 року позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності (а.с.16).

Також судом встановлено, що причина інвалідності позивача професійне захворювання, яке виникло в результаті дії шкідливих факторів виробництва в період перебування позивача в трудових стосунках з відповідачем, що стверджується зібраними у справі письмовими доказами.

Відповідно до ч.1 ст. 153 КЗпП України на всіх підприємствах, в установах, організаціях створюються безпечні і нешкідливі умови праці, забезпечення яких частиною 2 даної статті покладено на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що моральна шкода завдана позивачу в наслідок втрати ним працездатності у звязку з виконанням трудових обовязків та дії шкідливих факторів виробництва на підприємстві відповідача, а роботодавець не забезпечив створення безпечних умов праці, колегія вважає, що місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування відповідачем моральної шкоди спричиненої позивачу.

Зупиненням, а в подальшому й скасуванням права громадян, що потерпіли від нещасних випадків (професійних захворювань) на виробництві, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України Про загальнообовязкова соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Відповідно до закону право на встановлення факту спричинення особі моральної шкоди у вказаних правовідносинах покладено на суд, у звязку із чим суд дав належну оцінку висновку МСЕК щодо наявності факту спричинення моральної шкоди позивачу.

Колегія вважає, що визначений місцевим судом розмір суми на відшкодування моральної шкоди повністю відповідає встановленим обставинам справи, вимогам розумності та справедливості, визначений з урахуванням проценту та тривалості втрати професійної працездатності, глибини і тривалості спричинених позивачу страждань.

Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків місцевого суду, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Марганецький гірничо-збагачувальний комбінат відхилити.

Рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 01 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: