: Справа №2- 21/12
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2012 року Іванківський районний суд Київської області в складі:

головуючої - судді Тетервак Н.А.,

при секретарі - Євтушенко В.Д.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідачки - ОСОБА_3,

представника відповідачки - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Іванків справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ІВАНКІВСЬКОЇ селищної ради про судовий захист порушених та не визнаних прав і інтересів на мою власну земельну ділянку,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про судовий захист порушених та не визнаних прав.

Позивач посилається на те,що він є власником житлового будинку по вул.. Калініна,32 в смт. Іванків Київської області, який він придбав згідно Договору купівлі-продажу від 08 травня 1974 року,посвідченого державним нотаріусом Іванківської районної державної нотаріальної контори за реєстром №816 та зареєстрований в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації №620 від 20.05.1974 року.

Разом з передачею у власність житлового будинку, він набув право на земельну ділянку, яка розташована біля вказаного будинку і яка йому необхідна для будівництва, обслуговування цього будинку та ведення особистого селянського господарства площею 736 метрів квадратних,що підтверджується копією Генерального плану (схемою) від 1948 року(додає).

Відповідачка,ОСОБА_3, яка проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 та є його сусідкою, порушила його права володіння,користування та розпорядження своїм майном, а саме:ОСОБА_3,в порушення санітарних,екологічних та протипожежних норм,незаконно,проти його волі, самовільно захватила частину його земельної ділянки ,на якій збудувала вольєр для собаки.

Позивач просить визнати його право на користування,володіння та розпорядження земельною ділянкою,що розташована за адресою смт.Іванків вул..Калініна, 30( до інвентаризації вул..Калініна, 32) в смт. Іванків Київської області, у межах,встановлених на 1948 рік.

Визнати дії(правочин) відповідачки ОСОБА_3 по незаконному будівництві вольєру для собаки на частці земельної ділянки та заволодіння цією часткою,недійсним.

Зобов»язати відповідачку узаконити право на будівництво вольєру для собаки,відповідно до норм ДБН 360-92 із змінами.

Відновити його безперешкодне право на обслуговування будівель у межах,визначених ці вільно - правовими актами, з урахуванням санітарних,протипожежних, екологічних, епідеміологічних та добросусідських норм,відповідно до Правил містобудування.

В разі невиконання відповідачкою рішення суду,повідомити її про наслідки ст.ст. 81,82 ЦК України.

Визнати бездіяльність органу місцевого самоврядування та сільського голови ,яка виразилася у відмові поставити межі земельної ділянки ОСОБА_3 незаконною та зобов»язати голову селищної ради вжити відповідні заходи щодо усунення причин ,що сприяли порушенню прав ОСОБА_1,шляхом встановлення меж земельної ділянки,що знаходиться в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_3.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали.

Відповідачка(та представник) позов не визнали.

Вислухавши позивача, відповідачку, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступного.

З копії Договору купівлі продажу від 08.05. 1974 року слідує,що ОСОБА_1 купив у гр..ПРИЖБИТКА І.І. житловий будинок в смт. Іванків по вул.. Калініна,32 Київської області( а.с. 10-11).

Даний будинок зареєстрований в Києво - Святошинському БТІ 19.07.1984 року за адресою Калініна, 30 в смт. Іванків Київської області.( а.с. 12-16).

З Технічного плану який надав ОСОБА_1, не зрозуміло, якою земельною ділянкою користувався ОСОБА_1 після придбання ним будинку №30(32) по вул. Калініна в смт. Іванків.

З Генерального плану( а.с. 13-з обр. сторони) слідує,що ОСОБА_5 станом на 10.04. 1948 року мав у користуванні земельну ділянку загальною площею 736 кв.метрів. Під городом - 615 метрів квадратних.

Позивач посилається на те,що відповідачка ОСОБА_3 самовільно захватила частину його земельної ділянки та просить визнати його право володіння. Користування земельною ділянкою в межах і розмірах 1948 року.

Проте, як слідує з Договору купівлі продажу, позивач ОСОБА_1 став власником будинку по вул..Калініна, 30)32) в смт. Іванків після 08.05.1974 року.

Відповідно до ст.90 ЗК УРСР(в ред..1970 р.) на землях міст при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Якщо попередній власник будівлі одержав земельну ділянку на пільгових умовах за нормами, що перевищують діючі,за новим власником будівлі може бути закріплена земельні ділянка,виходячи з норм,встановлених статтею 88 цього Кодексу.

Відповідно до ч.2 ст.88 Земельного кодексу УРСР слідує,що в містах,де допускається індивідуальне житлове будівництво, виконавчими комітетами міських Рад депутатів трудящих можуть надаватися громадянам для цієї мети земельні ділянки в розмірах від 0,03 до 0,06 гектара,з урахуванням місцевих умов,незалежно від кількості членів сім»ї.

Відповідно до ст.77 Земельного кодексу УРСР(в ред..1970р), який діяв на час виникнення права власності у позивача ОСОБА_1 на будівлю, земельні ділянки надавалися працівникам радгоспів-радгоспом,працівникам колгоспів-колгоспами,робітникам, службовцям та інвалідам, які проживають в сільській місцевості, при наявності вільних присадибних земель у колгоспах,радгоспах-цими ж підприємствами.

Отже, вимоги позивача,щодо передачі у його користування земельної ділянки, яка знаходилася біля будинку №30(32) по вул..Калініна в смт. Іванків Київської області станом на 1948 рік та якою користувався ОСОБА_5, з посиланнями на вимоги ст.120 Земельного кодексу України в ред.. 2001 року , який діє на даний час,є некоректним та безпідставним,оскільки закон не має зворотної дії.

Як слідує з копії Державного акта на право власності на земельну ділянку( а.с. 17) ОСОБА_3,відповідно до рішення від 17.03.2005 року Іванківської селищної ради, є власником земельної ділянки розміром 0,06 га,яка розташована в смт. Іванків по вул..Калініна, 28 Київської області.

Позивач не надав доказів в якому розмірі земельною ділянкою він користується на даний час та яку земельну ділянку у нього самовільно захопила відповідачка ОСОБА_3 та що такий захват має місце взагалі.

З копії рішення Іванківського районного суду від 19 серпня 2010 року, яку відповідачка надала в судовому засіданні, слідує,що згідно рішення Іванківської селищної ради №237 від 23.11. 1993 року ОСОБА_1 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08 га, яка розташована по вул..Калініна,30 в смт. Іванків,проте, на час розгляду справи, а саме:19.08.2010 року,- позивач своїм правом не скористався.

Однією з вимог позивача є визнати дії відповідачки ОСОБА_3 по незаконному будівництву вольєру для собаки на частці земельної ділянки та заволодіння цією часткою,недійсним.

Дана вимога підлягає частковому задоволенню, а саме лише в частині перенесення будівлі вольєру для собаки, яка розміщена на технічному плані ОСОБА_3( а.с. 67) під літерою Д, розміром 3,15х4,7 метри на відстань санітарно допустимих норм, оскільки відповідно до ч.2 ст. 319 ЦК України «При здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства».

Крім того, згідно ч.5 ст. 319 ЦК України , власник не може використовувати право власності на шкоду правам,свободам та гідності громадян,інтересам суспільства,погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

В частині того, що вказаний вольєр збудований на земельній ділянці позивача не підтверджено, спростовується матеріалами справи, Технічним паспортом відповідачки, проте, збудований він близько до садиби позивача, порушує його права,оскільки стікає на вугол хати позивача,про що неодноразово попереджалася ОСОБА_3 відповідними санітарними службами, які склали припис про усунення вказаних порушень зі сторони ОСОБА_3В.( а.с. 24).

Щодо узаконення даної будівлі-це право власника. З пояснень відповідачки ОСОБА_3 слідує,що будівля, яка значиться як вольєр для собаки, не є капітальною спорудою, а тому легко може бути перенесена на санітарну, протипожежно - безпечну відстань.

Вимога позивача щодо надання йому нормальних умов для обслуговування житлового будинку та інших споруд, яка полягяє у виділення якоїсь частини земельної ділянки із землі,що належить ОСОБА_3, позивачем як не сформульована вимога,не конкретизована,так і безпідставна.

Відповідачка пояснила,що вона ніколи не забороняла позивачу проходити по її території для обслуговування будівель.

Питання встановлення сервітуту позивач не ставить.

В решті позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити,як безпідставними.

З відповідачки стягнути судовий збір на користь держави, оскільки позивач від сплати судового збору звільнений як потерпілий 2 категорії ЧАЕС.

На підставі ст. ст. 77,78,79, 81,88,90 Земельного Кодексу УРСР(в ред..1970 р.), ст. ст. 316-319,321,386 ЦК України, керуючись ст. 10,60,80,88, 209-215 ЦПК України, ст.4 ЗУ»Про судовий збір», суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Зобов»язати ОСОБА_3 знести будівлю, позначену в Технічному плані під літерою «Л», а саме: вольєр для собаки,розміром 3.0 х 3,55 метри , яка розташована в смт. Іванків по вул.. Калініна, 28 Київської області та перенести його на відстань не менше 15 метрів від житлового будинку ОСОБА_1, який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 107 грн. 30 коп.

Рішення набирає чинності через 10 днів , якщо у вказаний термін не буде подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Київської області через Іванківський районний суд.

Суддя: