Справа № 2607/1487/2012
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2012 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Гребенюк В. В. ,

при секретарі Литовченко Д. О., розглянувши заяву представника позивача, про розяснення рішення суду ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про розірвання договору довічного утримання, скасування реєстраційного посвідчення та зняття з реєстру заборон на відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 04.09.2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про розірвання договору довічного утримання, скасування реєстраційного посвідчення та зняття з реєстру заборон на відчуження нерухомого майна задовольнити частково, договір довічного утримання (догляду), укладений 6 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1081 розірвано, в іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Свою заяву представник позивача обґрунтовував тим, що 01.10.2012 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3 з проханням зробити відповідний напис на примірнику договору довічного утримання (догляду) про припинення дії договору та повернення правовстановлюючого документу, а також щодо зняття заборони відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. 02.10.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_3 копію рішення Подільського районного суду м. Києва від 04 вересня 2012 року було залучено до нотаріальної справи, проте, зняти заборону відчуження квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 приватний нотаріус ОСОБА_3 відмовилась, посилаючись на незрозумілість судового рішення, яким, на її думку, було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії як зняття заборони відчуження квартири, в звязку з чим, на думку, заявника та її представника виникла необхідність розясненні рішення суду.

В судовому засіданні представник позивача вимоги заяви підтримав, просив суд розяснити рішення. Інші особи, які брали участь у справі в судове засідання не зявились, з урахуванням положень ч. 3 ст. 221 ЦПК України, суд вважає за можливе розгляд справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заяву про розяснення рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність підстав для розяснення рішення суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 221 ЦПК України якщо рішення суду є незрозумілим для осіб, які брали участь у справі, або для державного виконавця, суд за їхньою заявою постановляє ухвалу, в якій роз'яснює своє рішення, не змінюючи при цьому його змісту.

При внесенні судом рішення було взято до уваги, що ОСОБА_1 серед інших предявлено позовну вимогу до Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про скасування реєстраційного посвідчення та зняття з реєстру заборон на відчуження нерухомого майна.

Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна у своїй діяльності керується положеннями Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Тимчасового положення про державну реєстрацію обєктів нерухомого майна та прав власності на них в місті Києві, затвердженого Рішенням Київської міської ради від 20.06.2002 року № 74/74 та Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 року № 7/5. Згідно ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» реєстрація прав власності проводиться на підставі визначеного переліку правовстановлюючих документів. Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1- 3, 5 - 6 ст. 203 цього кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

А оскільки до суду, ОСОБА_1 та її представником належних та допустимих доказів недійсності на момент укладення договору довічного утримання (догляду) реєстраційного посвідчення та договору, надано не було, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги в цій частині. Суд в даному випадку діяв відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30.10.2012 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 04.09.2012 року, залишено без змін. У вищезазначеній ухвалі зазначено, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Щодо необхідності розяснення рішення суду в частині відмови у вчиненні такої нотаріальної дії, як зняття заборони відчуження квартири, оскільки судом вирішено позовну вимогу та договір довічного утримання (догляду), укладений 6 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 1081 розірвано, нотаріус в своїй діяльності має керуватись положеннями ст. 74 ЗУ «Про нотаріат».

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для розяснення рішення суду, оскільки судом не встановлено обставин передбачених ст. 221 ЦПК України, що зумовлюють необхідність у його розясненні.

Виходячи з наведеного, керуючись Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_4 щодо офіційного тлумачення положення пункту 12 частини першої статті 293 Цивільного процесуального кодексу України у взаємозв'язку з положеннями пунктів 2, 8 частини третьої статті 129 Конституції України Справа N 18-рп/2010 від 8 липня 2010 року, ст. 221, 293 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву представника позивача, про розяснення рішення суду ухваленого у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, про розірвання договору довічного утримання, скасування реєстраційного посвідчення та зняття з реєстру заборон на відчуження нерухомого майна залишити без задоволення;

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

СуддяОСОБА_5