Номер провадження 2/2603/5075/12
Справа №2-2085/12
РІШЕННЯ

Іменем України

11 червня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Скрипка О.І.

при секретарі Федорченко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1»ї Борисівни до Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробнича фірма «Вест», Дочірнього підприємства «Енпол» про визнання права власності на об»єкт інвестування та частку в незавершеному будівництві,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати за нею права власності на частку в об»єкті незавершеного будівництва та права на отримання нею в натурі об»єкту інвестування підземний гаражний бокс № 23 (друга черга) за будівельним номером, який співпадає з фактичним, загальною площею 18,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Радунська, 42/10 та визнати за нею майнове (речове) право на отримання в натурі об»єкту інвестування підземний гаражний бокс №23 за будівельним номером, фактичний номер 67, загальною площею 18,9 кв.м, за адресою: м.Київ,вул.Радунська,42/10, згідно Договору інвестування будівництва підземних гаражів №23-2С від 23 березня 2004 року, після введення гаражного комплексу в експлуатацію за вказаною вище адресою. Крім того, просила стягнути солідарно з відповідачів сплачений нею судовий збір у сумі 271 грн. 79 коп.

Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що 23 березня 2004 року уклала договір інвестування будівництва підземних гаражів, за яким вона, як інвестор, сплатила кошти в повному обсязі в розмірі 27179 грн. 43 коп. з метою отримання у власність об»єкту інвестування підземного гаражного боксу №23 (друга черга) за будівельним номером, який співпадає з фактичним, загальною площею 18,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Радунська, 42/10, проте відповідачі не виконали взятих на себе зобов»язань щодо завершення будівництва всього гаражного комплексу та введення його в експлуатацію відповідно до умов договору.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представники відповідачів у судове засідання не з»явилися, належним чином повідомлені про день та час розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомили.

Оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а відповідачі належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази та матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 березня 2004 року між позивачем та відповідачем ТОВ «Науково-виробнича фірма «Вест» було укладено договір №23-2с про інвестування будівництва підземних гаражів, за яким позивачка, як інвестор, сплатила кошти в повному обсязі в розмірі 27179 грн. 43 коп. з метою отримання у власність об»єкту інвестування підземного гаражного боксу №23 (друга черга) за будівельним номером, який співпадає з фактичним, загальною площею 18,9 кв.м, який розташований за адресою: м. Київ, вулиця Радунська, 42/10.

ДП «Енпол» являється підрядною організацією будівництва гаражного комплексу на дільниці №35 по вул.Радунській,42/10 в м.Києві, яка підписала з позивачем ОСОБА_2 прийому-передачі №37 від 01.08.2005 року та Акт №37 будівельної готовності гаражного боксу від 01.08.2005 року.

На даний час відповідачі, всупереч умовам договору, не ввели гаражний комплекс в експлуатацію та не передали об»єкт інвестування по акту прийому-передачі, що унеможливлює оформлення права власності в установленому законом порядку.

Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про інвестиційну діяльність» інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в об»єкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори суб»єкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в об»єкти інвестування.

Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти. користуватися і розпоряджатися об»єктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між суб»єктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобов»язань, будь-яких інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією суб»єктів інвестиційної діяльності.

Умови договорів, укладених між суб»єктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище суб»єктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій - це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності об»єктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності.

Так, Законом України «Про інвестиційну діяльність» не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на об»єкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю».

Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька об»єктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати об»єкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду.

Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобов»язання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є об»єктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобов»язань перед управителем. За кожним об»єктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка с об'єктом будівництва, з відкладальними умовами.

Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними об»єкти інвестування, майнових прав на ці об»єкти інвестування за договором про уступку майнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обов»язків, зокрема, є договори та інші правочини. Договір - це домовленість щодо встановлення, зміни або припинення зобов»язання як правовідношення. Предметом договору є зобов»язання, в якому одна сторона (боржник) зобов»язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов»язку.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту цивільного права є визнання права.

Згідно ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов»язковій державній реєстрації підлягають, зокрема, право власності на нерухоме майно. Статтею 18 даного Закону передбачено, що підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення речових прав на нерухоме майно є рішення суду про право власності на об»єкт незавершеного будівництва.

Відповідно до Положення про Єдиний реєстр заборони відчуження об»єктів нерухомого майна, яке затверджене наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року № 31/5 «Про внесення змін і доповнень до нормативно-правових актів міністерства та про затвердження положення про Єдиний реєстр заборон відчуження об»єктів нерухомого майна», нерухомим майном визнається також об»єкти незавершеного будівництва.

Посилаючись на Лист від 10 травня 2006 року за № 19-32/1 з роз»ясненнями від Міністерства юстиції України щодо порядку реєстрації прав власності на об»єкти незавершеного будівництва, Бюро технічної інвентаризації проводить державну реєстрацію прав власності на об»єкти незавершеного будівництва, видаючи витяг про реєстрацію прав власності на нерухоме майно та витяг з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таким умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов»язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином суд приходить до висновку, що оскільки позивачем виконані умови інвестиційного контракту у повному обсязі, то у нього з моменту виконання зобов»язань щодо сплати вартості об»єкта інвестування виникло і майнове право на цей об»єкт та право власності на частку в об»єкті незавершеного будівництва, а тому позовні вимоги у цій частині підлягають задоволенню. Крім цього, суд вважає, що підлягають задоволенню і позовні вимоги щодо визнання за позивачем майнового (речового) права на отримання в натурі об»єкту інвестування після введення гаражного комплексу, розташованого за адресою: м. Київ, вулиця Радунська, 42/10, в експлуатацію.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідачів солідарно на користь позивачки підлягають понесені судові витрати у вигляді судової о збору в сумі 271 грн. 79 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 224-227 ЦПК України, Конституцією України, ст. 11, 12, 16, 177, 178, 190, 328, 525, 526, 876 ЦК України Законом України «Про інвестиційну діяльність», Законом України «Про планування і забудову територій», Законом України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», Законом України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю», суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1»ї Борисівни задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1»єю Борисівною право власності на частку в об»єкті незавершеного будівництва гаражного комплексу, з наступними характеристиками: підземний гаражний бокс № 23 (друга черга) за будівельним номером, фактичний номер 67, загальною будівельною площею 18,9 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Радунська,42/10.

Визнати за ОСОБА_1»єю Борисівною майнове (речове) право на отримання в натурі об»єкту інвестування - підземний гаражний бокс № 23 (друга черга) за будівельним номером, фактичний номер 67, загальною будівельною площею 18,9 кв.м, за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 42/10, згідно Договору інвестування будівництва підземних гаражів № 23-2С від 23 березня 2004 року після введення в експлуатацію гаражного комплексу за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 42/10.

Стягнути солідарно з Товариства з обмеженою відповідальністю «Науково-виробничої фірми «Вест»» та Дочірнього підприємства «Енпол» на користь ОСОБА_1»ї Борисівни сплачений нею судовий збір у сумі 271 грн. 79 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання апеляційної скарги через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: