Справа № 2-4359/11
Провадження № 2/1522/5640/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«18»грудня 2012 року

Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря Малини-Муравенко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Дочірнього підприємства «Житлосервіс»Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Одеський комбінат хлібопродуктів», Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла»Одеської міської ради, за участі третьої особи Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хліб Одещини», про визнання особи такою, яка втратила право користування житловим приміщенням, визнання права користування житловим приміщенням, визнання недійсною приватизації житла, зобов'язання укласти договір найму житла, та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_8 звернулася до суду із зазначеним позовом, за неодноразово уточненими позовними вимогами просила визнати ОСОБА_3 таким, який втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 7, що складається з двох кімнат площею 18,0 та 19,5 кв.м., загальною площею 56,7 кв.м., в будинку № 15 по вул. Жуковського в м. Одесі; визнати право користування житловим приміщенням, площею 19,5 кв.м., розташованим в квартирі АДРЕСА_1, та позначеному в експлікації технічного паспорта під № 14 за ОСОБА_8 і її неповнолітньою дочкою ОСОБА_9; визнати недійсними розпорядження органу приватизації № 234 від 17.01.2001 року та видане на його підставі свідоцтво про право власності від 17.01.2001 року за реєстровим №Х-1325; визнати недійсними розпорядження органу приватизації № 200954 від 12.03.2007 року та свідоцтво про право власності на житло на 150/1000 квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4, видане Управлінням житлово-комунального господарства і паливно-енергетичного комплексу виконкому Одеської міської ради 12 березня 2007 року за реєстраційним № 8-20400, зареєстроване в КП «ОМБТІ та РОН»15 травня 2007 року; зобовязати ДП «Житлосервіс»Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Одеський комбінат хлібопродуктів»укласти з ОСОБА_8 договір найму житла на склад сім'ї з двох осіб (ОСОБА_8 і дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1) на житлові приміщення кімнат площею 18,4 кв.м. та 19,5 кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. В обґрунтування позову посилалась на таке. Мати позивача ОСОБА_10 у 1977 році отримала для проживання кімнату площею 18,0 кв.м. в комунальній квартирі АДРЕСА_2, а в 1988 році їй була надана суміжна кімната площею 19,5 кв.м. У 1991 році позивачка зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого у 1992 році у них народилася дочка. В 1993 році відповідач ОСОБА_5 був прописаний в кімнату площею 18,0 кв.м., оскільки належних документів на кімнату площею 19,5 кв.м. ДП «Житлосервіс», на балансі якого знаходився будинок №15 по вулиці Жуковського, не видавав. У 1994 році шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 був розірваний. В січні 2001 року ОСОБА_5, зібравши свої речі і належне йому майно, виїхав зі спірної квартири. В обґрунтування позову в частині визнання недійсними розпорядження органу приватизації № 200954 від 12.03.2007 року та свідоцтва про право власності на житло на 150/1000 частин квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 посилалась на те, що відповідач за адресою вказаної квартири ніколи не мешкав, а приватизацію вчинено із порушенням вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_5 позов не визнав, просить у позові відмовити, звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні жилим приміщенням та його вселення в кімнату 19,5 кв.м., мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 17.06.2002 року ДП «Житлосервіс»уклало з ним договір №9 «Про компенсацію витрат на утримання житлового фонду»на підставі того, що особовий рахунок на квартиру №7 за протоколом № 15 від 04.12.2000 року був розділений наступним чином: кімнату 19,5 кв.м. закріплено за ним у користування, кімнату 18,0 кв.м. за ОСОБА_10, позивачкою ОСОБА_8 та дочкою, а, оскільки, позивачка ОСОБА_8П з дочкою приватизувала кімнату 18,0 кв.м., ОСОБА_10 отримала самостійну квартиру, він лишився проживати і користуватися кімнатою 19,5 кв.м. Втім, відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 змінили замки на вхідних дверях до комунальної квартири, він не може користуватися цією кімнатою, чим порушуються його житлові права.

Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, про дату, час та дату судового розгляду сповіщались належним чином, при цьому, суд вважає за можливе розглянути справу, давши оцінку раніше поданим запереченням відповідача на позов ОСОБА_8, які ґрунтуються на обставинах, викладених у зустрічній позовній заяві. Справу належить розглянути у загальному очному порядку, оскільки відповідач повною мірою скористався своїми процесуальними правами, виклав свою правову позицію, надав пояснення по справі, надав докази, якими обґрунтував свою правову позицію.

Представник ДП «Житлосервіс»в судове засідання не зявився неодноразово, про час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хліб Одещини»в судове засідання не зявився неодноразово, про дату, час та дату судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник ОСОБА_1 надав суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити, а також розглянути справу у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 надали суду заяву, якою підтвердили факт непроживання ОСОБА_3 за адресою спірної квартири з 1993 року, зазначили, що за всі комунальні послуги сплачує ОСОБА_8, просили розглядати справу за їх відсутності.

Суд повною мірою дослідив наявні матеріали справи, надав їм всебічну оцінку, за наслідками чого вважає позов ОСОБА_1 таким, що підлягає задоволенню, позов ОСОБА_5 таким, в задоволенні якого слід відмовити. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі пояснень сторін, показань свідків, представлених сторонами письмових доказів.

І. В 1977 році мати ОСОБА_8 ОСОБА_10 зі складом сім'ї в дві особи її та її дочки ОСОБА_10 (у шлюбі ОСОБА_1) С.П. отримали кімнату площею 18,0 кв.м., що підтверджується ордером №0655 від 21 липня 1977 року, виданого на підставі рішення виконкому №551 від 17 травня 1977 року.

У 1988 році сім'ї надана у користування ще одна кімната, що звільнилася в квартирі спільного заселення (комунальній) квартирі, площею 19,5 кв.м., у користування. При цьому у подальшому питання про вилучення цієї кімнати у ОСОБА_10 та членів її сімї уповноваженими органами наймодавця не вирішувалися, це питання не є предметом спору.

У 1991 році позивачка ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з відповідачем ОСОБА_3, від якого у 1992 році у них народилася дочка, яка також була прописана на зазначену житлову площу. В 1993 році відповідач ОСОБА_5 після продажу приватизованої ним квартири АДРЕСА_3 був прописаний на спірну житлову площу. У 1994 році шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 розірваний.

Особовий рахунок на житлові приміщення кімнату 19,5 кв.м. та кімнату 18,4 кв.м відкритий на ім'я ОСОБА_10

Таким чином наймачка ОСОБА_10 та всі члени її сімї, в тому числі члени сімї її дочки, зокрема, й відповідач, набули рівних прав користування житлом двома спірними кімнатами в квартирі спільного заселення. При цьому їх права є рівними на користування житлом та повязуються законодавством з постійним проживанням в цьому житлі осіб та постійним користуванням ним.

Як вбачається з протоколу №15 засідання профкому та адміністрації ДП ДАК «Хліб Україна»«Хліб Одещини»від 4 грудня 2000 року, було розглянуто заяву попереднього наймача спірного житла ОСОБА_10, їй надано дозвіл на розділення особового рахунку на квартиру АДРЕСА_2 на ім'я ОСОБА_10 та ОСОБА_5 При цьому, в тексті протоколу не визначені кімнати, які закріплено у користування за ОСОБА_10, а яка за ОСОБА_3, та відсутні відомості щодо інших членів їх сімей ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Згідно зі ст.103 ЖК УРСР договір найму жилого приміщення може бути змінено тільки за згодою наймача, членів його сім'ї і наймодавця. Відповідно до ст.104 ЖК УРСР член сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу. У разі відмовлення членів сім'ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого говору спір може бути вирішено в судовому порядку.

У відповідності до приписів наведених норм для розділення особистого рахунку та укладення окремого договору найму житла законодавством вимагається за необхідне отримання згоди всіх членів сім'ї наймача, у цьому спорі обовязковою мала бути згода позивачки ОСОБА_8, та вирішення питання щодо рівномірного розподілу жилої площі на кожну особу з тією умовою, щоб не було допущено порушення правил надання та користування житлом, а також правил про санітарну норму житла на одну особу.

З огляду на викладене, суд вважає, що станом на січень 2001 рік в установленому законом порядку та у відповідності з встановленими правилами особові рахунки на кімнати 19,5 кв.м. та 18,4 кв.м поділені не були, окремі договори найму на кімнату 19,5 кв.м з ОСОБА_5 та на кімнату і 18,0 кв.м. з ОСОБА_10 не укладалися. Рішення наймодавця про поділ особовий рахунків є неправозгідним, підлягає скасуванню, а тому не може бути підставою для виникнення тих наслідків, на досягнення яких воно було спрямоване.

ІІ. Таким чином, на момент приватизації спірного житла (січень 2001 рік) позивачкою ОСОБА_1 частини квартири АДРЕСА_2 на спірній житловій площі кімнат 19,5 кв.м та 18,0 кв.м. фактично були прописаними (зареєстровані) ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_5, як колишній член сім'ї наймача.

З огляду на викладене, виходячи з положень Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», згідно яких кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло, суд має визнати незаконними, а через це й недійсним розпорядження органу приватизації житла №234 від 17.01.2001 року та свідоцтво про право власності на житло на 145/1000 квартири АДРЕСА_4, видане на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Порушення органом приватизації житла полягає в неналежному зясуванні обєкта приватизації, оскільки у викладеній правовій ситуації належали до приватизації обидві спірні кімнати, оскільки, як зазначалося, зміна договору найму житла відбулася з сутнісними порушеннями.

ІІІ. В частині позовних вимог за первісним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 щодо визнання ОСОБА_5 та ОСОБА_4 такими, які втратили право користування жилим приміщенням, суд виходить з наступного.

Правилами статті 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з гіпотезою цієї статті втрата права користування жилим приміщенням можлива тільки у випадку відсутності наймача або членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців.

Згідно довідок про склад сім'ї та прописку, в квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані ОСОБА_1 з 06.07.2001 року, ОСОБА_2 з 1992 року, ОСОБА_5 з 1993 року, ОСОБА_4 з 14.11.2006 року, тобто на час виникнення спірних правовідносин.

Як вбачається із наданого суду акту від 05.10.2004 року, складеного мешканцями комунальної квартири №7, затвердженого ДП «Житлосервіс», ОСОБА_5 не проживав в квартирі з січня 2001 року. Ці обставини підтверджували свідки, допитані в суді під присягою, які також заперечили факт вселення та постійного проживання в спірному житлі ОСОБА_4

Згідно акту від 11.10.2004 року, складеного державним виконавцем ДВС Приморського РУЮ м. Одеси щодо виконання виконавчого листа про стягнення аліментів, боржник ОСОБА_5 не проживав ІНФОРМАЦІЯ_2 з 1999 року і місцезнаходження його невідоме.

Суд відкидає як неспроможні доводи відповідача ОСОБА_3 щодо укладення ним 17.06.2002 року з ЦП «Житлосервіс»договору №9 «Про компенсацію витрат на утримання житлового фонду», оскільки наведений договір не є договором найму у розумінні положень житлового законодавства України, при цьому, відповідач ДП «Житлосервіс»листом №69 від 11 травня 2006 року підтвердив той факт, що вищенаведений договір не є договором найму житла.

При цьому, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_5, доводячи в суді факт створення перешкод для проживання його та його дружині на спірній жилий площі сторонами ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та вимагаючи вселення на спірну жилплощу, не надав суду належних доказів, що такі перешкоди йому чинилися, починаючи з січня 2001 року до часу звернення позивачки ОСОБА_8 до суду з позовом про втрату ним права користування житлом.

Відповідач ОСОБА_5 не скористався у встановлені законодавством розумні строки своїм правом та не звернувся негайно до належного органу суду за захистом своїх порушених житлових прав.

В матеріалах справи наявні звернення відповідача до начальника Приморського РОВД у м.Одесі з приводу створених йому перешкод у користуванні спірним приміщенням з вересня 2004 року від 5.11.2004 року, 5.10.2004 року тощо. При цьому, зустрічна позовна заява про усунення перешкод подана ним лише 29 квітня 2005 року.

Таким чином, у відповідача ОСОБА_5 починаючи з вересня 2004 року виникло право на предявлення позову про усунення перешкод, яким він скористався в квітні 2005 року.

Втім, на час, коли відповідач звернувся до суду із відповідною позовною заявою, сплили встановлені у ст. 71 ЖК УРСР строки збереження за ним права на користування житловою площею як за тимчасово відсутніми особами.

При цьому, не має правового значення відсутність судового рішення щодо втрати відповідачем права користування спірною житловою площею на момент звернення із таким позовом, оскільки у ст.71 ЖК УРСР припинення права користування приміщенням повязується саме зі спливом встановленого законом строку, а не з наявністю рішенням уповноваженого суду про таке.

При цьому, суд додатково звертає увагу на наступні міркування з метою зясування дійсного змісту норм законодавства. Так, відповідно до ст.107 ЖК УРСР у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Враховуючи доведеність факту непроживання відповідача за адресою спірною квартири, останній втратив право користування нею з моменту вибуття з нього. Зазначене, зокрема, підтверджується правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»№ 2 від 12.04.1985 року, відповідно до якого наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов ОСОБА_5 про усунення перешкод є поданим особою, яка втратила право користування цим приміщенням, а, отже, ОСОБА_5 втратив матеріальне право звернення до суду із такими позовними вимогами, у звязку із чим цей позов не підлягає задоволенню.

Щодо позовних вимог про визнання недійсними розпорядження органу приватизації № 200954 від 12.03.2007 року та свідоцтва про право власності на житло на 150/1000 квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4 судом враховано, що право на приватизацію житла мають особи, які постійно проживають в ньому, або з поважних причин у ньому тимчасово не проживають. Оскільки на час видання розпорядження органу приватизації щодо приватизації спірної частини квартири за ОСОБА_4 відповідачі в спірній квартирі не проживали, причини їх відсутності суд визнав неповажними, факт вселення в спірну квартиру ОСОБА_4 в суді не доведений, за таких обставин, розпорядження органу приватизації № 200954 від 12.03.2007 року та свідоцтво про право власності на житло на 150/1000 квартири АДРЕСА_1 на ОСОБА_4, виданого Управлінням житлово-комунального господарства і паливно-енергетичного комплексу виконкому Одеської міської ради 12 березня 2007 року за реєстраційним № 8-20400 підлягає визнанню недійсним. При цьому слід враховувати, що житловим законодавством виникнення права користування житловим повязується вселенням в нього в установленому законом порядку. Відповідачка ОСОБА_4, не вселившись в спірне житло, не набула права користування ним, а й отже, не набула й всіх похідних від цього прав, зокрема, й прав на приватизацію займаного житла.

ІV. Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_8 в частині визнання за нею права користування приміщенням, площею 19,5 кв.м., розташованим в квартирі АДРЕСА_1, суд виходить з того, що особові рахунки на дві спірні кімнати розділені у відповідності до законодавства не були, окремі договори найму житла зі сторонами не укладалися, фактичним користувачем зазначеного приміщення є саме позивачка разом із її дочкою, останньою сплачуються комунальні послуги, приміщення утримується у належному стані нею, при цьому враховуються доведення факту непроживання відповідачів у вказаному приміщенні, а також незаконність розпорядження органу приватизації щодо спірної частини квартири відносно ОСОБА_4

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Керуючись ст. ст. 71-72 ЖК УРСР, ст.ст. 16, 203, 257, 391, 405 ЦК України, ст. 80 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 10, 11, 154, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, дочірнього підприємства «Житлосервіс»дочірнього підприємства державної акціонерної компанії «Хліб України»«Одеський комбінат хлібопродуктів», Комунального підприємства «Міське агентство з приватизації житла»Одеської міської ради задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_3 таким, який втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 7, що складається з двох кімнат, площею 18,0 кв.м. та 19,5 кв.м., загальною площею 56,7 кв.м. в будинку № 15 по вул. Жуковського в м. Одесі.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням, площею 19,5 кв.м., розташованим в квартирі АДРЕСА_1 і позначеним в експлікації технічного паспорта під № 14.

Визнати недійсним розпорядження органу приватизації Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Хліб Одещини»№ 234 від 17.01.2001 року, та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 17.01.2001 року на 145/1000 частин квартири АДРЕСА_1, видане на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за реєстровим №Х-1325.

Визнати недійсними розпорядження органу приватизації Управління житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради № 200954 від 12.03.2007 року та свідоцтво про право власності на житло на 150/1000 частин квартири АДРЕСА_1, видане на імя ОСОБА_4 Управлінням житлово-комунального господарства і паливно-енергетичного комплексу виконкому Одеської міської ради 12 березня 2007 року, за реєстраційним № 8-20400.

Зобовязати Дочірнє підприємство «Житлосервіс»Дочірнього підприємства Державної акціонерної компанії «Хліб України»«Одеський комбінат хлібопродуктів»укласти з ОСОБА_1 договір найму на склад сім'ї з двох осіб (ОСОБА_1 і дочка ОСОБА_2) на житлові приміщення площею 18,0 кв.м., та 19,5 кв.м., в квартирі АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням відмовити в повному обсязі.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С. О. П О Г Р І Б Н И Й

18.12.2012