Справа
№2-3686/12
(№
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2012 року Солом’янський
районний суд м. Києва у складі

головуючого
судді:           Оксюти Т.Г.

при
секретарі:                    Прохор
овій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОК
«Севастопольський», ОСОБА_2 про
визнання права власності на гаражний
бокс та усунення перешкод у здійсненні
права власності, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідачів та просив визнати за ним
право власності на гаражний бокс №706,
який знаходиться в ОК
«Севастопольський», за адресою: м. Київ,
пр. Червонозоряний, 8-Б.

Усунути перешкоди в користуванні
гаражним боксом №706, який знаходиться в
ОК «Севастопольський», за адресою: м.
Київ, пр. Червонозоряний, 8-Б, шляхом
зобов’язання ОСОБА_2 звільнити
гаражний бокс.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він з 1991
року є членом ОК «Севастопольський»та
з 2005 року власником гаражного боксу
№706, який знаходиться в ОК
«Севастопольський», за адресою: м. Київ,
пр. Червонозоряний, 8-Б.

Будівництво вказаного гаража було
дозволено рішенням Залізничної
районної ради народних депутатів м.
Києва від 10.04.1992 року.

Зазначив, що 28.01.2011 року він близько 11.00
годин ранку прийшов до кооперативу
«Севастопольський»та підійшовши до
гаражного боксу виявив, що замки на
воротах гаража були змінені на що
Голова правління ОК
«Севастопольський»ОСОБА_3 повідомив,
що гаражний бокс №706 є власністю
кооперативу і згідно рішення ОК
«Севастопольський»від 08.12.2010 року
даний гаражний бокс з резерву було
надано у користування ОСОБА_2

Позивач не погоджується з вказаним
рішенням ОК «Севастопольський», у
зв’язку з тим, що вказаний гараж був
збудований за його власні кошти, він
користується ним протягом тривалого
часу. Крім того, саме позивачем було
отримано технічний паспорт на вказаний
гаражний бокс.

З урахуванням положень ст. 328 ЦК України
просив позов задовольнити.

Позивач та його представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали у
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача ОК
«Севастопольський»в судовому
засіданні проти задоволення позовних
вимог заперечував посилаючись на те, що
підстав, визначених у главі 24 ЦК
України, для набуття позивачем права
власності на спірний гаражний бокс
немає.

На підставі вищевикладеного просив у
задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечував посилаючись на те, що вони
є необґрунтованими та надуманими, у
зв’язку з чим просив відмовити у
задоволенні позову.

Вислухавши думку позивача та його
представника, представника
відповідача ОК «Севастопольський»,
відповідача ОСОБА_2, дослідивши
матеріали справи, суд вважає, що позов
необґрунтований та не підлягає
задоволенню з наступних підстав

Відповідно до ст. 328 ЦК України право
власності набувається на підставах, що
не заборонені законом, зокрема із
правочинів. Право власності вважається
набутим правомірно, якщо інше прямо не
випливає із закону або незаконність
набуття права власності не встановлена
судом.

Судом встановлено, що ОК
«Севастопольський»знаходиться за
адресою: м. Київ, Солом'янський район,
пр. Червонозоряний, 8-Б та за
організаційно-правовою формою є
юридичною особою.

Як пояснив в судовому засіданні
позивач, з 1991 року він є членом ОК
«Севастопольський»та з 2005 року є
власником гаражного боксу №706, який
знаходиться за адресою: м. Київ,
Солом'янський район, пр.
Червонозоряний, 8-Б на території ОК
«Севастопольський».

Його право власності на вказаний
гаражний бокс підтверджується
договором про індивідуальне
будівництво гаражу від 01.09.1995 року,
накладними від 28.09.1995 року, 03.10.1995 року,
квитанціями №397 від 28.09.1995 року, №415 від
03.10.1995 року, квитанціями та
повідомленнями (а.с. 15-29), кошторисом на
будівництво гаражу (а.с. 33-35), технічним
паспортом (а.с. 44-48), довідкою ОК
«Севастопольський» від 02.11.2005 року (а.с.
49).

Позивач вважає, що вищевказані
документи підтверджують той факт, що
гаражний бокс був збудований за його
власні кошти, він користується ним
протягом тривалого часу, у зв'язку з чим
ним і було отримано технічний паспорт
на спірний гаражний бокс.

На підставі ст. 328 ЦК України позивач
просив визнати за ним право власності
на гаражний бокс №706, який знаходиться
в ОК «Севастопольський», за адресою: м.
Київ, пр. Червонозоряний, 8-Б, на що слід
зазначити наступне.

ОК «Севастопольський» був створений
загальними зборами членів ОК 22.01.1997
року та зареєстрований Залізничною
райдержадміністрацією м. Києва 26.03.1998
року.

Встановлено, що головою правління ОК
«Севастопольський»протягом тривалого
часу був позивач ОСОБА_1, що
підтверджується протоколом загальних
зборів ОК «Севастопольський від 11.10.1993
року, у якому в графі «Голова
правління»значиться ОСОБА_1 та містить
його підпис.

Відповідно до рішення Залізничної
районної Ради народних депутатів м.
Києва від 10.04.1992 року №92 «Про дозвіл на
проектно-розвідувальні роботи та
будівництво гаражів в ОК
«Севастопольський», «Космос»і КІБІ,
було дозволено виконання
проектно-розвідувальних робіт та
будівництво гаражів, автомайстерні та
службових приміщень на ділянках,
виділених ОК «Севастопольський»,
«Космос», а також Київському
інженерно-будівельному інституту по
Червонозоряному проспекту, 8.

На земельній ділянці, виділеній ОК
«Севастопольський», було дозволено
будівництво гаражів, а також
автомайстерні згідно проекту.

З ціллю оперативного вирішення всіх
питань, пов’язаних з проектуванням і
будівництвом гаражів, автомайстерні, а
також службових приміщень, було
створено ініціативну групу в складі:
ОСОБА_4, позивача ОСОБА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_6
та ін.

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку, що будівництво
гаражного боксу №706, який знаходиться в
ОК «Севастопольський»за адресою: м.
Київ, Солом'янський район, пр.
Червонозоряний, 8-Б, було здійснено не
за власні кошти позивача, а за рахунок
ОК, так само які і всіх інших гаражних
боксів у вказаному кооперативі.

Крім того, з договору про індивідуальне
будівництва гаража від 01.09.1995 року (а.с.
6-8), на який посилається позивач як на
підставу своїх позовних вимог,
вбачається, що предметом договору є
будівництво гаража в ГБК
«Севастопольський», правонаступником
якого є ОК «Севастопольський».

При цьому, у договорі не зазначено,
будівництво якого саме гаражного боксу
було предметом вказаного договору, у
зв’язку з чим він також не може бути
належним доказом у справі.

Суд також не приймає до уваги кошторис
будівництва гаражного боксу (а.с.33-38),
оскільки договір про індивідуальне
будівництво гаража від 01.09.1995 року був
укладений між юридичною особою
«Коммунстрой»та фізичною особою
ОСОБА_1, а кошторис на виконання робіт
за вказаним договором був підписаний
ОСОБА_1, як головою правління ОК
«Севастопольський».

Згідно з ч. 2 ст. 331 ЦК України, право
власності на новостворене нерухоме
майно (житлові будинки, будівлі,
споруди тощо) виникає з моменту
завершення будівництва (створення
майна). Якщо договором або законом
передбачено прийняття нерухомого
майна до експлуатації, право власності
виникає з моменту його прийняття до
експлуатації. Якщо право власності на
нерухоме майно відповідно до закону
підлягає державній реєстрації, право
власності виникає з моменту державної
реєстрації.

Також, положеннями ч. 3 вказаної статті
встановлено, що до завершення
будівництва (створення майна) особа
вважається власником матеріалів,
обладнання тощо, які були використані в
процесі цього будівництва (створення
майна). У разі необхідності особа,
зазначена в абзаці першому цієї
частини, може укласти договір щодо
об'єкта незавершеного будівництва,
право власності на який реєструється
органом, що здійснює державну
реєстрацію прав на нерухоме майно на
підставі документів, що підтверджують
право власності або користування
земельною ділянкою для створення
об'єкта нерухомого майна,
проектно-кошторисної документації, а
також документів, що містять опис
об'єкта незавершеного будівництва.

Відповідно до ч. 2 ст. 375 ЦК України
власник земельної ділянки набуває
право власності на зведені ним будівлі,
споруди та інше нерухоме майно. А
положеннями ч. 3 даної статті
передбачено, що право власника на
забудову здійснюється ним за умови
додержання архітектурних, будівельних,
санітарних, екологічних та інших норм і
правил, а також за умови використання
земельної ділянки за її цільовим
призначенням.

Крім того, ст. 376 ЦК України
регламентовано, що житловий будинок,
будівля, споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без належного
дозволу чи належно затвердженого
проекту, або з істотними порушеннями
будівельних норм і правил. Особа, яка
здійснила або здійснює самочинне
будівництво нерухомого майна, не
набуває права власності на нього. Право
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

При цьому, однією з засад судочинства,
регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129
Конституції України, є змагальність
сторін та свобода в наданні ними до
суду своїх доказів і у доведенні перед
судом їх переконливості.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог або
заперечень.

Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається, як на підставу своїх вимог
і заперечень. Доказування не може
ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, посилання позивача
стосовно того, що гаражний бокс №706 в ОК
«Севастопольський»був збудований за
його власні кошти є необґрунтованими
та надуманими, а тому вказані
квитанції, накладні, кошторис та
договір не є в даному випадку належними
доказами у вказаній справі.

Крім того, суд не приймає до уваги
довідку ОК «Севастопольський»№390 від
02.11.2005 року, в якій зазначено, що ОСОБА_1
є власником гаражного боксу №706,
розташованого по пр. Червонозоряному,
8-Б в Солом'янському районі м. Києва,
оскільки дана довідка містить
розбіжності.

Так, у вказаній довідці зазначено, що
ОСОБА_1, 31.12.1995 року сплатив пайовий
внесок за спірний гаражний бокс №706,
розташований в ОК «Севастопольський»в
сумі 1630,00 грн., що також ним особисто
було підтверджено у судовому
засіданні.

Однак, вказані твердження позивача та
вказана довідка є надуманими та
необґрунтованими, з огляду на наступне.

З вказаної довідки ОК
«Севастопольський»№390 від 02.11.2005 року
вбачається, що остання була видана
головою правління,тобто позивачем
ОСОБА_1 самому собі.

Так, 07.11.1992 року Президент України
підписав указ «Про реформу грошової
системи України», за яким з 12.11.1992 року
купоно-карбованець було впроваджено і
у сферу безготівкового обігу. Функції
рубля в грошовому обігу на території
України припинилися. Із введенням у
безготівковий обіг український
купоно-карбованець отримав статус
тимчасової національної валюти. Він
став єдиним на території республіки
офіційним засобом платежу.

25.08.1996 року в засобах масової
інформації було оголошено Указ
Президента України ОСОБА_7 «Про грошову
реформу в Україні».

Відповідно до Указу Президента України
грошова реформа в державі проводилася
від 2 до 16 вересня 1996 року.

Протягом 15 днів - від 2 до 16 вересня 1996
року в готівковому обігу одночасно
вільно використовувалися як гривні,
так і карбованці з поступовим
вилученням останніх. Після 16 вересня 1996
року приймання карбованців в усі види
платежів було припинено і єдиним
законним засобом платежу на території
України з цього моменту стала гривня.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що вказана довідка не може
бути належним доказом у справі,
оскільки на момент сплати позивачем
пайового внеску за гаражний бокс №706,
що розташований в ОК
«Севастопольський», гривні, як
грошової одиниці України, не існувало.

Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27,
28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування
в цивільній справі є пояснення сторін і
третіх осіб, показання свідків,
письмові докази, речові докази і
висновки експертів. Суд приймає до
розгляду лише ті докази, які мають
значення для справи. Обставини, які за
законом повинні бути підтвердженні
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування. Кожна
сторона має довести ті обставини, на
які посилається як на підставу своїх
вимог і заперечень.

Тобто, вказані принципи щодо
обов'язковості доведення тих чи інших
обставин є обов'язковими при з'ясуванні
обставин справи по суті.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що позивач не
довів ті обставини на які посилався як
на підставу своїх позовних вимог.

Також, слід зазначити, що у
відповідності до ст. 182 ЦК України право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обмеження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість і правочинів щодо
нерухомості є публічною. Здійснюється
вона відповідним органом, який
зобов'язаний надавати інформацію про
реєстрацію та зареєстровані права в
порядку, встановленому законом.
Відмова у державній реєстрації права
на нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені у
суді.

З повідомлення Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об’єкти
нерухомого майна від 21.09.2012 року за №34922
(И-2012) вбачається, що згідно даними бюро,
гаражний бокс №706 в ОК
«Севастопольський», що розташований за
адресою: м. Київ, пр. Червонозоряний, 8-Б,
на праві власності не зареєстрований.

Відповідно до протоколу №12 засідання
правління ОК «Севастопольський»від
08.12.2010 року, гаражний бокс №706, що
розташований в ОК
«Севастопольський»було надано, з
резерву кооперативу, у користування
відповідачу ОСОБА_2

Таким чином, оцінюючи належність,
допустимість і достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
підстав для визнання за позивачем
права власності на гаражний бокс №706,
що знаходиться на території ОК
«Севастопольський»за адресою: м. Київ,
пр. Червонозоряний, 8-Б немає.

Крім того, суд прийшовши до висновку
про відмову в задоволенні позовної
вимоги про визнання за позивачем права
власності на вказаний гаражний бокс,
приходить до висновку і про відмову у
задоволенні позовної вимоги щодо
усунення перешкод в користуванні
гаражним боксом №706, який знаходиться в
ОК «Севастопольський»за адресою: м.
Київ, пр. Червонозоряний, 8-Б, шляхом
зобов’язання ОСОБА_2 звільнити його.

Керуючись ст. 129 Конституції України,
ст. ст. 182, 328, 331, 375-376 ЦК України, ст. ст. 3,
4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215, 218, 223, 224, 226, 256 ЦПК
України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОК
«Севастопольський», ОСОБА_2 про
визнання права власності на гаражний
бокс відмовити.

Рішення може бути оскаржене до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Солом’янський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня
проголошення рішення.

Суддя