Справа № 2-1828/12р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання кредитного договору та договору застави недійсними.

Позивачка вказувала на те, що 31.08.2007 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № NKCNAU0581095A. Відповідно до умов договору банк зобовязався надати позичальнику кредит (грошові кошти) шляхом перерахування на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ «Техноконтракт» на строк з 31.08.2007 року по 30.08.2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 21171,60 дол. США: на купівлю автомобіля 14740 дол. США, винагороду 147,40 дол. США, на сплату страхових платежів 6130 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороду на надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 відсотків від суми виданого кредиту.

У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між нею та Банком було укладено договір застави автотранспорту, згідно якого вона передала в Банку в заставу рухоме майно автомобіль CHEVROLET AVEO.

Позивачка зазначала на те, що в кредитному договорі містяться несправедливі умови щодо завищеного розміру пені та інших платежів за договором. До того ж готівкових коштів як позичальник за кредитним договором вона не отримувала.

Посилаючись на ці обставини, а також на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», просила суд визнати недійсними укладені правочини.

В судовому засіданні представник позивачки позов підтримала. Просила про його задоволення.

Представник відповідача заперечувала щодо позову. Вказувала на те, що всі істотні умови договорів були узгоджені між позивачкою та Банком, що підтверджується власноручним підписом позивачки, а надання позичальнику коштів в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

Вислухавши пояснення представника позивачки, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 31.08.2007 року між позивачкою та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № NKCNAU0581095A. Відповідно до умов договору банк зобовязався надати позичальнику кредит (грошові кошти) шляхом перерахування на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ «Техноконтракт» на строк з 31.08.2007 року по 30.08.2014 року включно у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 21171,60 дол. США: на купівлю автомобіля 14740 дол. США, винагороду 147,40 дол. США, на сплату страхових платежів 6130 дол. США, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороду на надання фінансового інструменту в розмірі 0,14 відсотків від суми виданого кредиту.

У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та позивачкою було укладено договір застави автотранспорту, згідно якого вона передала в Банку в заставу рухоме майно автомобіль CHEVROLET AVEO.

Ст. 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_4 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_4 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюється на підставі банківської ліцензії та письмово дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюється на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього ж Декрету.

Згідно з п. 2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ № 245 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операції з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню.

У Банка відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані Національним банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладені договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

При укладені кредитного договору від 31 серпня 2007 року позивачка була ознайомлена з його умовами та власноручно підписавши його, повністю погодилась с такими умовами договору, в тому числі з п. 7.1 кредитного договору щодо перерахування Банком кредитних коштів на розрахунковий рахунок підприємства ТОВ «Техноконтракт», яке діяло від імені продавця при укладенні договору купівлі-продажу автомобіля.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договорів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська