Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області
28 вересня 2012 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С., розглянувши матеріали справи за цивільним позовом Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області до ОСОБА_1 єпархії Українсько Греко-Католицької церкви про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право постійного користування землею,
Представник Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 єпархії Українсько Греко-Католицької церкви та просить визнати нечинним та скасувати рішення Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 74 від 12.09.2001 року "Про передачу в постійне користування земельної ділянки із земель населеного пункту сільської ради с. Снятинка ОСОБА_1 єпархії для ведення тепличного господарства", визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії ЛВ 52 від 12.11.2001 року, виданого підприємству по вирощуванню сільськогосподарської продукції Самбірсько - Дрогобицькій єпархії Українсько Греко-Католицької церкви Снятинською сільською радою на право постійного користування земельною ділянкою площею 15 та. для ведення підсобного сільського господарства.
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 12 Господарського процесуального кодексу України господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь субєкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.
Згідно з ч. 1 ст. 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.
Статтею 14 Конституції України встановлено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Згідно з частинами першою, другою статті 2 Земельного кодексу України, земельні відносини - це суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження землею. Суб'єктами земельних відносин є громадяни, юридичні особи, органи місцевого самоврядування та органи державної влади.
Земельні відносини поділяються на публічні та приватні. Відповідно і спори в таких відносинах можуть бути як публічно-правовими, так і приватноправовими (цивільними, господарськими).
Згідно з частиною четвертою статті 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ці положення Основного Закону кореспондуються з пунктом "в" статті 5 ЗК, згідно з яким земельне
законодавство базується на принципі невтручання держави у здійснення громадянами, юридичними особами та територіальними громадами своїх прав щодо володіння, користування і розпорядження землею, крім випадків, передбачених законом.
Як вбачається із поданої позовної заяви, позивач оскаржує рішення Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області № 74 від 12.09.2001 року "Про передачу в постійне користування земельної ділянки із земель населеного пункту сільської ради с. Снятинка ОСОБА_1 єпархії для ведення тепличного господарства" (рішення, яке прийняте самим позивачем), та просить визнати недійсним Державний акт на право постійного користування землею серії ЛВ 52 від 12.11.2001 року, виданого підприємству по вирощуванню сільськогосподарської продукції Самбірсько Дрогобицькій єпархії Українсько Греко-Католицької церкви Снятинською сільською радою на право постійного користування земельною ділянкою площею 15 га. для ведення підсобного сільського господарства, а тому вважаю, що між сторонами існує спір про право, і характер спору не є публічно - правовим.
З положень статей 13, 14, 140, 142, 143 Конституції України, статей 11, 16, 167, 169, 374 Цивільного Кодексу України, статей 2, 8, 133 Господарського кодексу України, статей 80, 84, 123, 124, 127, 128 Земельного Кодексу України випливає, що органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у правовідносинах щодо розпорядження земельними ділянками державної та комунальної власності (надання земельних ділянок громадянам та юридичним особам у власність або у користування, відчуження земельних ділянок державної або комунальної власності, укладення, зміна, розірвання договорів купівлі-продажу, ренти, оренди земельної ділянки, про встановлення сервітуту, суперфіцію, емфітевзису та інших договорів щодо земельних ділянок, в тому числі прийняття державними органами та органами місцевого самоврядування відповідних рішень) діють як органи, через які держава або територіальна громада реалізують повноваження власника земельних ділянок. Президія Вищого господарського суду України вважає, що спори, які виникають з правовідносин, у яких державні органи та органи місцевого самоврядування реалізують повноваження власника землі, підвідомчі господарським судам. За змістом статей 13, 14 Конституції України, статті 11 ЦК України, статей 123, 124, 127, 128 ЗК України рішення органу місцевого самоврядування або державної адміністрації про надання земельної ділянки господарюючому суб'єкту у власність або у користування втілює волевиявлення власника землі і реалізується у цивільних правовідносинах з урахуванням вимог ЗК України, спрямованих на раціональне використання землі як об'єкта нерухомості (власності). Громадяни та юридичні особи у визначеному законом порядку набувають прав власності та користування земельними ділянками відповідно до їх цільового призначення для ведення господарської діяльності або задоволення особистих потреб. Відносини щодо набуття та реалізації громадянами, юридичними особами прав на земельні ділянки та цивільного обороту земельних ділянок ґрунтуються на засадах рівності сторін і є цивільно-правовими.
Спір, що виник внаслідок порушення права суб'єкта господарської діяльності на земельну ділянку, в тому числі органами державної влади та місцевого самоврядування, є спором про право і підлягає розгляду за правилами Господарського процесуального кодексу України.
Спори щодо оскарження актів органів державної влади, органів Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування, на підставі яких виникають, змінюються, припиняються цивільні права і обов'язки (спір про право), не є публічно-правовими і розглядаються за правилами ГПК України, оскільки у відносинах, де вказані органи виступають у ролі власників землі відповідно до статті 14 Конституції України, вони є рівними учасниками земельних відносин з іншими суб'єктами таких правовідносин (юридичними та фізичними особами, у тому числі суб'єктами підприємницької діяльності).
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у відкритті провадження у цивільній справі, якщо заяву не належить розглядати у порядку цивільного судочинства.
За таких обставин, вважаю за необхідне відмовити у відкритті провадження у справі Снятинської сільської ради Дрогобицького району Львівської області до ОСОБА_1 єпархії Українсько Греко-Католицької церкви про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право постійного користування землею, роз'яснивши позивачеві, що такі категорії спорів підлягають розгляду в порядку господарського судочинства.
Керуючись п.1 ч.2 ст.122, ч.6 ст.122 ЦПК України, суддя
Відмовити Снятинській сільській раді Дрогобицького району Львівської області у відкритті провадження у цивільній справі за їх позовом до ОСОБА_1 єпархії Українсько Греко-Католицької церкви про визнання недійсним рішення сільської ради та державного акту на право постійного користування землею.
Копію ухвали про відмову у відкритті провадження у цивільній справі надіслати позивачу разом із позовною заявою та всіма доданими до неї документами.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного адміністративного суду через Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги у п'ятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Суддя