Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 1759/2012р. Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

02 квітня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.,

Суддів: Кочеткової І.В.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Посник Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2010 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2010 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 20.12.2008 року позичив своєму синові ОСОБА_5, який діяв в інтересах своєї сімї, 90 000 грн., про що написав відповідну розписку.

Посилаючись на те, що в обумовлені договором строки син борг не повернув, просив про солідарне стягнення з відповідачів 90 000 грн. і відшкодування судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2010 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 і ОСОБА_3 солідарно на користь ОСОБА_4 грошові кошти в розмірі 90 120 грн., а також 900 грн. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі про зміну судового рішення ОСОБА_3 зазначає, що гроші в борг у ОСОБА_4 не брала, договір позики не укладала. Про існування судового рішення дізналася через рік від державних виконавців, оскільки справу розглянуто у її відсутність.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі визнали позов, ОСОБА_3 не заперечувала проти позики, а тому на підставі ст.ст.1048, 1049 ЦК України отримані ОСОБА_5 за договором позики кошти підлягають стягненню з обох відповідачів у солідарному порядку.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитись.

За правилами ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 цього ж кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа незалежно від суми.

За змістом ст.ст.208, 218 ч.1, 657 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитись письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що заявивши вимогу до ОСОБА_3 про солідарне стягнення боргу, позивач на підтвердження заявлених вимог подав суду ксерокопію розписки ОСОБА_5, в якій останній зазначив про те, що його дружина ОСОБА_3 ознайомлена із змістом цієї розписки і згодна відшкодувати зазначену суму, оскільки договір був укладений в інтересах сімї (а.с.6).

Допустимих доказів на підтвердження того, що договір укладався одним з подружжя в інтересах сімї і отримані за договором позики кошти використані в інтересах сімї, матеріали справи не містять.

В засіданні суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 участі не приймала, в порядку, передбаченому ст.76 ЦПК України, в судове засідання не викликалася.

Поклавши в основу судового рішення ксерокопію розписки, складеної ОСОБА_5, суд не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України документом, який посвідчує передання позикодавцем визначеної грошової суми є розписка і в порушення правил ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України не перевірив, чи є належним та допустимим доказом у цій справі ксерокопія боргового зобовязання відповідача ОСОБА_5 для покладання на співвідповідача ОСОБА_3 солідарного обовязку по поверненню боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст.11, ч. 1 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч. 2 ст. 60 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Із пояснень ОСОБА_3 в засіданні апеляційного суду вбачається, що договір позики з ОСОБА_4 вона не укладала, свого чоловіка ОСОБА_5 на укладання від її імені такого договору не уповноважувала.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зважаючи на те, що договір позики ОСОБА_3 з ОСОБА_4 не укладала, свого колишнього чоловіка ОСОБА_5 на укладання такого договору не уповноважувала, достатніх підстав для покладання на неї солідарного обовязку по поверненню боргу суд першої інстанції не мав.

Визнання відповідачем ОСОБА_5 позову не являється підставою для солідарного стягнення отриманих ним за договором позики коштів з апелянта ОСОБА_3

За таких обставин оскаржуване рішення відповідно до ст.309 ЦПК України в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 боргу і судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у позові.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст.ст.307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду Запорізької області від 20 жовтня 2010 року в цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 90120 грн. і на користь держави 900 грн. судового збору скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: