Справа № 2-2970/11
(2/401/716/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

04.04.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Подорець О.Б.,

при секретарі Голубніченко В.О.,

за участю адвоката ОСОБА_1, позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,

представників відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, 3-я особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними свідоцтва, договору дарування та визнання права власності на домоволодіння, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів та просив визнати договір дарування будинку № 33 по вулиці Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, укладеного 02 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6, недійсним та визнати за ним право власності на зазначений будинок.

У подальшому позивач збільшив позовні вимоги, шляхом подання уточненої позовної заяви та просив суд визнати недійсним свідоцтво про придбання майна від 13.11.2008 на будинок №33 по вулиці Орджонікідзе у м. Дніпропетровську на імя ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстровий №4123; визнати недійсним договір дарування будинку №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 та визнати за ОСОБА_2 право власності на спірний будинок.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13.11.2008 про передачу ОСОБА_3 домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську. Після чого позивач звернувся до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»з метою здійснення переоформлення права власності на спірний будинок на своє імя. Однак йому стало відомо, що 02 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування, відповідно до якого спірне домоволодіння перейшло у власність відповідача ОСОБА_6 В звязку із тим, що в момент укладання договору дарування ОСОБА_3 не був належним власником домоволодіння, а ОСОБА_6 не мешкає та не зареєстрована у ньому, позивач був вимушений звернутися до суду.

Уточнені позовні вимоги позивач обґрунтовував тим, що 30.03.2009 ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська була задоволена заява ОСОБА_9 та заборонено вчиняти будь-які дії по відчуженню домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську. Крім того, позивач посилався на те, що під час укладання 02 квітня 2009 року спірного договору дарування він мешкав у домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, тому ОСОБА_6 фактично не могла прийняти дане домоволодіння у дар. Дана обставина, за твердженням позивача, підтверджується ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23.02.2009.

Позивач та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, на їх задоволенні наполягали, надали пояснення аналогічні викладеним у позовних заявах.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 13.11.2008, реєстровий № 4123 та зареєстроване в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»04.12.2008 за № 21142116, право власності на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську було зареєстроване за ОСОБА_3, який набув право власності на спірне домоволодіння на законних підставах, уклав із ОСОБА_6 договір дарування, відповідно до якого подарував останній спірне домоволодіння. Укладений правочин жодною із його сторін не оспорювався. Визнання постанови державної виконавчої служби від 13.11.2008 про передачу ОСОБА_3 спірного домоволодіння не є підставою для визнання угоди недійсною. Окрім того, позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з позовом про визнання зазначеного свідоцтва про придбання майна недійсним. На підставі викладеного просили у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявилась, просила суд розглядати справу без її участі, за участю її представника. ЇЇ представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що договір дарування домоволодіння від 02 квітня 2009 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, є дійсним та таким, що не порушує прав позивача. Право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську набуто нею на законних підставах. Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 не здійснила реєстрацію місця проживання в спірному домоволодінні та не мешкає в ньому є безпідставними. За таких обставин просила суд відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Третя особа - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7 в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву з проханням розглядати справу за її відсутності, проти заявлених позовних вимог заперечувала.

Вислухавши сторони та їх представників, дослідивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження з примусового виконання наказу господарського суду Дніпропетровської області № 25/59-08 від 19 лютого 2008 року постановою Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року ОСОБА_3 було передано нереалізоване майно, належне ОСОБА_11, а саме: домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську (а.с.10-11).

На підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10 13 листопада 2008 року, реєстровий № 4123, та зареєстрованого в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»04 грудня 2008 року за № 21142116, право власності на домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську було зареєстроване за ОСОБА_3.

02 квітня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було укладено договір дарування домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстровий № 717. Тобто за рік до винесення постанови Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року (а.с.13-14).

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ч.1 ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Пленум Верховного Суду України в п.24 своєї постанови №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»розяснив, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Позивач, заявляючи вимоги про визнання договору дарування недійсним, зазначив як підставу ст. 234 ЦК України, вважаючи договір фіктивним.

Однак, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 не довів суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Судом встановлено, що дане майно ОСОБА_6 фактично прийняте, що підтверджується реєстрацією даного договору в Єдиному реєстрі правочинів та діями ОСОБА_6 з реєстрації права власності на спірне домоволодіння у КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»(а.с.12).

Постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 15 березня 2010 року по справі № 25/59-08 визнано недійсною постанову Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 листопада 2008 року про передачу спірного домоволодіння ОСОБА_3, свідоцтво про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсним не визнавалося. Тобто, на момент укладання спірного договору дарування від 02 квітня 2009 року єдиним та законним власником домоволодіння № 33 по вул. Орджонікідзе в м. Дніпропетровську був ОСОБА_3 (а.с.5-8)

Оспорюваний договір дарування не суперечить актам цивільного законодавства та моральним засадам суспільства, оскільки укладений з дотриманням вимог чинного законодавства.

Крім того, як убачається з матеріалів справи, а саме договору дарування від 02 квітня 2009 року на час його укладання домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську належало ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про придбання майна, посвідченого 13 листопада 2008 року за №4123 приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_10, та зареєстрованого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації»витяг №21142116 від 04.12.2008, реєстраційний №10484056, яке було видано на підставі акту про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, складеного Амур-Нижньодніпровським відділом Державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції 13.11.2008 (а.с.9).

Вищезазначений акт не скасований і не визнаний недійсним.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_6 у домоволодінні №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську не мешкає та не зареєстрована, не може бути підставою для визнання договору дарування недійсним.

Судом також не можуть бути прийнятті до уваги посилання позивача на наявність заборони щодо вчинення будь-яких дій з відчуження домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, накладеної ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 березня 2009 року, оскільки відповідно до витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, запитаного приватним нотаріусом ОСОБА_7, на 02 квітня 2009 року відомості щодо заборони або арешту на домоволодіння №33 по вулиці Орджонікідзе в м. Дніпропетровську у реєстрі відсутні.

З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку що підстави для задоволення позову щодо визнання договору дарування та свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів недійсними відсутні, а тому не можуть бути задоволенні і позовні вимоги в частині визнання права власності.

З урахуванням результату розгляду справи та відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати віднести на позивача.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212, 214-215, 218, 222 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6, 3-я особа: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання недійсними свідоцтва, договору дарування та визнання права власності на домоволодіння - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Заходи забезпечення позову у вигляді арешту на домоволодіння №33 по вул. Орджонікідзе у м. Дніпропетровську, накладені ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 08 лютого 2011 року - скасувати.

З повним текстом рішення сторони можуть ознайомитися 09 квітня 2012 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Копію судового рішення із викладом вступної та резолютивної частин видати учасникам процесу негайно після його проголошення.

Суддя: