АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2/408/579 /12 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/1700/12 Сільченко В.Є.
Категорія 26 ( І ) Доповідач Барильська А.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Грищенко Н.М., Савіної Г.О.,

при секретарі: Євтодій К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання технічними засобами, без участі осіб, які належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи, апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом в якому просив суд стягнути з відповідача Публічного акціонерного товариства «Суха Балка» ( надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») на його користь у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у зв'язку із нещасним випадком на виробництві, в сумі 192 000 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково: стягнуто з ПАТ «Суха Балка» на його користь у відшкодування моральної шкоди 28 000 грн. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_3 у задоволенні позову.

Зокрема вважає, що судом застосовано до спірних правовідносин норми законодавства, які не підлягали застосуванню та не застосовано спеціальний Закон, який підлягає застосуванню.

Крім того, посилається на те, що позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди; позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_5, просить рішення суду, як законне та обґрунтоване на його думку, залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що із позивачем ОСОБА_3 при виконанні трудових обов'язків газоелектрозварювальника на шахті ім. "Фрунзе ПАТ "Суха Балка" 12 жовтня 2008 року стався нещасний випадок в результаті якого був травмований.

Згідно Акту № 23 про нещасний випадок , повязаний з виробництвом від 16 жовтня 2008 року , комісією встановлено, що ОСОБА_3 Не забезпечив особисту безпеку, чим порушив вимоги ст.14 Закону України "Про охорону праці" (а.с.11- 15).

За висновком МСЕК від 10 лютого 2009 року позивачу первинно встановлено 55 % втрати професійної працездатності та третя група інвалідності. При наступному переогляді 03.03.2011року відсоток втрати професійної працездатності залишився незмінний 55% .

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у трудовому каліцтві позивача.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з трудовим каліцтвом встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного лікування, переносить біль , постійно відчуває незручність, обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р., відповідно до якого статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Необґрунтованими вважає колегія суддів доводи апеляційної скарги відповідача, щодо розміру моральної шкоди, стягнутої судом першої інстанції на користь позивача.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом з урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності , який згідно висновку МСЕК становить 55 % - первинно, тяжкості отриманого трудового каліцтва, з урахуванням конкретних обставин по справі, характеру отриманого позивачем каліцтва, і пов'язаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» відхилила.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:А.П. Барильська

Судді:Н.М. Грищенко

Г.О. Савіна