Справа № 2-1882/11
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

19 листопада 2012 року

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі: головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Петрів В.М.

за участю адвокатів : ОСОБА_2, ОСОБА_3

позивача: ОСОБА_4

відповідача: ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартири та автомобіля, проведення розподілу квартири та автомобіля , виділення ? частини квартири та автомобіля шляхом сплати грошової компенсації ,.

Встановив:

Позивачка ОСОБА_4 звернулася до Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області з позовною заявою до ОСОБА_5 про визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартири АДРЕСА_1 та автомобіля ВАЗ 21011державний номер 93291ТВ, проведення розподілу квартири та автомобіля, виділення ? частини квартири та автомобіля шляхом сплати грошової компенсації , мотивуючи свої вимоги, тим, що з відповідачем з 25.01.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу проживали у її батьків у с. Болехівці Дрогобицького району Львівської області до отримання батьком відповідача квартири. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем та батьки якого запевнили, що квартира буде їхньою допомагала добудовувати та облаштовувати спірну квартиру, вселилась в неї як дружина відповідача, була зареєстрована там з 2006 року. В цю квартиру після народження була зареєстрована і проживала їхня з відповідачем донька Христина- Марія, ІНФОРМАЦІЯ_1 А з 2008 року вона там проживала. Однак, в серпні 2010 року між нею та відповідачем різко погіршились відносини, останній вигнав її з донькою з квартири, поміняв замки на вхідних дверях і вона вимушена була переїхати проживати до своїх батьків у с. Болехівці. По сьогоднішній день відповідач не допускає її до квартири. Крім того за час спільного проживання з відповідачем ними було придбано автомобіль ВАЗ 21011державний номер 93291ТВ, вважає квартиру та автомобіль спільної сумісною власністю, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві та суду пояснила, що в 2001 році уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_5 і стали проживати у будинку її батьків у с. Болехівці Дрогобицького району. В 2004 році батько її чоловіка отримав ордер на квартиру №10 на вул. Шептицького, 4 в м. Дрогобичі, вони з чоловіком закінчували будівництво квартири та вселились в це житло і стали разом в ньому проживати. Участь у будівництві квартири приймали і її родичі так як батько за фахом будівельник . В подальшому, після смерті батьків, її чоловік сам приватизував зазначену квартиру, про що вона не знала. В 2006 році, після народження їхньої доньки, чоловік зареєстрував її з донькою в цьому житлі. У 2009 році у квартирі виникла пожежа, було зруйновано приміщення кухні та знову ж прийшлось проводити ремонт у квартирі . Всі речі були придбані у кредит, який оформлений на неї. В 2010 році їхні відносини з чоловіком різко погіршились, та вона змушена була 05.08.2011 року виїхати з квартири до своїх батьків у с. Болехівці на тимчасове проживання. Не заперечила, що вивезла з квартири всі свої та доньчині особисті речі, демонтувала систему опалення, унітаз, зміщувачі до умивальників, побутові прилади, меблі, інші речі домашнього вжитку. Коли 06.08.2010 року повернулась до квартири для проживання, не змогла в неї потрапити, оскільки відповідач поміняв замки на вхідних дверях. Вважає, що квартира побудована та проведені у ній ремонтні роботи були за спільні кошти з відповідачем , відтак є спільною сумісною власністю подружжя, просить поділити її та виділити їй ? частину квартири АДРЕСА_2 . Крім того спільною сумісною власністю вважає придбаний автомобіль у листопаді 2008 року , оскільки його було придбано за кошти, які вона отримала при народженні дитини в сумі 27000 грн. та просить виділити їй ? частину автомобіля НОМЕР_1, шляхом сплати грошової компенсації.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали та суду пояснили, що у 2001 році він ОСОБА_5 одружився з відповідачкою і став проживати у будинку її батьків у с. Болехівці. Спірне житло квартиру №10 в будинку №4 на вул. Шептицького в м. Дрогобичі отримав його батько на сім"ю в складі 3-х чоловік, а саме батько, мати та він. Так як батько перебував на обліку, як такий, що потребує покращення житлових умов за місцем своєї праці АТП № 24655 в м. Дрогобич. В подальшому, після смерті батьків, він сам приватизував цю квартиру. В 2006 році, у звязку з вагітністю дружини, зареєстрував її у цю квартиру, а після народження і доньку, однак вони і надалі продовжували проживати в с. Болехівці . В 2010 році у них з дружиною погіршились відносини і дружина почала говорити йому, що не хоче жити з ним в його квартирі і що переїде до своїх батьків. 05.08.2010 року, зранку, коли він знаходився на роботі, йому зателефонував сусід по будинку і запитав куди він переїжджає, бо його дружина вивозить побутові речі з квартири. Коли ввечері повернувся додому, не зміг потрапити в квартиру, бо серцевина в замку на вхідних дверях була пошкоджена, що змусило його її демонтувати та здійснити заміну замка. Потрапивши в квартиру, виявив відсутність особистих речей дружини та доньки, демонтаж системи опалення батарей, котла, частини сантехніки, відсутність меблів, побутової техніки. З цього приводу звертався до міліції, позаяк ці речі були придбані в кредит, по якому він виступив поручителем. Відтак вважає, що набута ним внаслідок приватизації квартира є його особистою власністю , а майно яке було придбане за час спільного проживання та за спільні кошти позивачка забрала. Щодо автомобіля ВАЗ -21011, то це майно не є його, автомобіль належить громадянину ОСОБА_6 на праві власності , який був його приятелем та певний період часу давав йому ним користуватися . Було видано довіреність на право користування та видано тимчасовий талон, строк дії яких закінчився 19.05.20120 року і ОСОБА_6 більше не поновлював вище вказані документи. Відтак просить в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників , опитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вбачає, що підстав для задоволення позову немає з таких міркувань.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами та іншими учасниками процесу доказів. Частина 1 ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. А згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи встановлено і сторонами не оспорюється, а тому доказуванню не підлягає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з 25.01.2001 року по 05.04.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому у них 27.07.2006 року народилась донька Христина-Марія. Сім"я ОСОБА_5 була зареєстрована в квартирі №10 в будинку №4 на вул. Шептицького в м. Дрогобичі Львівської області. Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 05 квітня 2011 року шлюбі між подружжям ОСОБА_5 було розірвано Після розірвання шлюбу подружжя добровільно досягло домовленості про необхідність проживання малолітньої доньки Христини-Марії, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю.

Відповідно до копії свідоцтва про право власності на квартиру (будинок), виданого 31.10.2005 року комісією з питань приватизації житла при виконкомі Дрогобицької міської ради, ОСОБА_5 на праві приватної власності належить квартира №10 в будинку №4 на вул. Шептицького в м. Дрогобичі Львівської області .

Як встановлено в судовому засіданні і сторонами не оспорюється, 05.08.2010 року ОСОБА_4 виїхала зі спірної квартири, звідки, у відсутність ОСОБА_5 та за допомогою свого батька ОСОБА_7, вивезла в будинок №4 на вул. Миру в с. Болехівці Дрогобицького району, свої та доньчині особисті речі, демонтувала систему опалення (батареї, котел), частину сантехніки, забрала меблі, побутову техніку.

З приводу вивозу побутових речей з належної ОСОБА_5 квартири №10 в будинку №4 на вул. Шептицького в м. Дрогобичі, останній 11.08.2010 року звертався до Дрогобицького МВ з відповідною заявою, в ході перевірки якої було встановлено, що речі (меблі, систему опалення, частину сантехніки) з зазначеної квартири вивезла ОСОБА_4, позаяк такі речі були придбані в кредит, який оформлено на неї та в якому ОСОБА_5 виступав поручителем, і вказані речі були перевезені в с. Болехівці на вул. Миру, 4 Дрогобицького району.

З оглянутих в судовому засіданні відмовних матеріалів № 315-1604 про відмову в порушенні кримінальної справи із -за відсутності складу злочину , передбаченого ст. 296, 356 КК України по заяві ОСОБА_5 та ОСОБА_4 по факту неправомірних дій та самоуправство, зокрема із пояснень позивачки ОСОБА_4 , вбачається, що вона дає пояснення та зазначає, що дана квартира є власністю чоловіка

Відповідно до ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбними договором.

Судом встановлено, що батько позивача зі своєю сімєю не був забезпечений житлом, він перебував на обліку як такий, що потребує покращення житлових умов за місцем своєї праці АТП № 24655 в м. Дрогобич. Спільним рішенням профкому та адміністрації підприємства від 05.06.1995 року був затверджений розподіл квартири в даному будинку, відповідно до кого батьку відповідача була надана квартира № 10 на сімю у складі трьох осіб. В подальшому це рішення було затверджено рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради № 277 від 19.12.2002 року.

Рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської Ради № 198 від 15.07.2004 року було видано ордер на вселення в квартиру АДРЕСА_3 на сімю у складі трьох осіб : ОСОБА_8, ОСОБА_5 та ОСОБА_9

31.10.2005 року комісією з питань привтизаціїї житла при виконкомі Дрогобицької міської ради ОСОБА_5 було видано свідоцтво про право власності на квартиру .

Посилання позивачки та її адвоката на норму ч.5 ст.61 СК України , що обєктом прав сумісної власності подружжя є житло набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації є безпідставним, оскільки ч.5 ст. 61 СК України було доповнено на підставі закону № 2913 V1 від 11.01.2011 року, який вступив в дію 08.02.2011 року.

Статтею 58 Конституції України встановлено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи.

Оскільки спірна квартира була набута відповідачем ОСОБА_5 внаслідок приватизації державного житлового фонду до 08.02.2011 року, відтак вона є особистою власністю відповідача ОСОБА_5І, і норми ч.5 ст. 61 СК України не поширюються на дані правовідносини.

Не знайшли свого підтвердження і посилання позивачки та її адвоката на норму ст. 62 Сімейного Кодексу України, відповідно до яких, якщо майно дружини,чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя , так як позивачкою не представлено жодного доказу, а навпаки все це спростовується показами свідків : ОСОБА_10, ОСОБА_7 , які суду ствердили, що дійсно брали участь у проведенні будівельних робіт на спірній квартирі , однак після проведеного ремонту вселилися не сторони по справі, а батьки відповідача ОСОБА_5, крім того суду пояснили, що будь-яких угод про спільну участь в ремонтно-оздоблюваних роботах між батьками відповідача не укладали, а просто допомагали, бо думали, що залишиться дітям.

Суд не бере до уваги і чеки долучені позивачкою до матеріалів справи , оскільки всі ці чеки датовані 2009-2010 роками, тобто всі ці речі , які придбані позивачкою , деякі з них в кредит після пожару, який стався в квартирі з вини мами відповідача ОСОБА_5, однак всі ці речі позивачкою ОСОБА_4 було вивезено з квартири за місцем свого проживання.

Таким чином, подані позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання спірної квартири обєктом права спільної сумісної власності подружжя задоволенню не підлягають.

Не підлягають і задоволенню позовні вимоги про визнання обєктом спільної власності подружжя автомобіля марки ВАЗ 21011 д.нз. 932-91 ТВ , оскільки вище вказаний автомобіль належить громадянину ОСОБА_6 на праві власності, а не відповідачу ОСОБА_5І чи позивачці ОСОБА_4, а відтак і не може бути обєктом спільної власності подружжя.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88 , 209, 213, 215, ЦПК України, ст. 61, 62, 68, 69 Сімейного кодексу України, суд,

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання обєктом права спільної сумісної власності подружжя квартири та автомобіля , проведення розподілу квартири та автомобіля , виділення ? частини квартири та автомобіля шляхом сплати грошової компенсації, відмовити.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільних справах Львівського апеляційного суду через Дрогобицький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду.

Головуюча-суддя: _______________________