Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 0816/1826/2012
Провадження № 4-с/0816/5/2012
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2012 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Шамоти Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

за участю представників: заявника ОСОБА_1, заінтересованої особи ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2.

В скарзі зазначено, що в провадженні старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 знаходиться виконавче провадження № 32340703, відкрите 26 квітня 2012 року на підставі виконавчого листа № 2-172/2012, виданого 27 березня 2012 року Михайлівським районним судом Запорізької області про стягнення із заявника на користь ОСОБА_4 суми боргу в розмірі 166220 гривень 80 копійок. 26 вересня 2012 року державним виконавцем було складено акт опису та арешту майна за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185. Заявник вважає дії державного виконавця під час складання зазначеного акту протиправними, оскільки державний виконавець проникла на територію, розташовану за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, та проводила там виконавчі дії вдруге на підставі однієї й тієї ж ухвали суду, крім того, під час проведення виконавчих державний виконавець не перевірила належним чином, кому належить майно, яке в подальшому було описане, не прийняла до уваги, що в теперішній час в судовому порядку вирішується питання щодо належності описаного майна. Крім того, під час проведення виконавчих дій державний виконавець застосувала заборону користування описаним майном, чим, як вважає заявник, обмежила його права та інтереси, оскільки він був позбавлений можливості виконувати свої обов'язки щодо повернення боргу. Заявник просить суд скасувати заборону на користування обладнанням, визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 під час складання акту опису та арешту майна при виконанні виконавчих дій по виконавчому провадженню № 32340703 від 26 вересня 2012 року протиправними та скасувати акт опису та арешту майна по виконавчому провадженню № 32340703 від 26 вересня 2012 року.

В судовому засіданні заявник та його представник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримали, посилаючись на те, що вони законні й обґрунтовані, та просили суд їх задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник заінтересованої особи старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 заявлені в скарзі вимоги не визнала та просила суд відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що посилаючись на те, що дії державного виконавця відповідають вимогам Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець діяла в межах своїх повноважень, жодних прав чи інтересів ОСОБА_3 під час здійснення виконавчого провадження не було порушено. Тому вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

Суд, вислухавши пояснення заявника та його представника, представника заінтересованої особи, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до п.п. 4, 15 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; у процесі виконання рішень за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника фізичної особи, особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі необхідності примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників органів внутрішніх справ, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке за законом можливо звернути стягнення.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

Відповідно до ч. 5 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як встановлено в судовому засіданні, в провадженні відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-172/2012 від 19 квітня 2012 року, виданого Михайлівським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суми основного боргу за договором позики в розмірі 160000 гривень 00 копійок, суми інфляції за час прострочення платежу в розмірі 3360 гривень 00 копійок, суми 3 % річних від простроченої суми в розмірі 1260 гривень 80 копійок та судових витрат в розмірі 1600 гривень 00 копійок, а всього на суму 166220 гривень 80 копійок.

Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області від 25 квітня 2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання зазначеного вище виконавчого листа, копія якої була направлена сторонам виконавчого провадження.

Дані обставини, встановлені судом, сторонами не оспорюються.

В подальшому, в ході примусового виконання виконавчого документа державним виконавцем було внесено подання до Михайлівського районного суду Запорізької області для вирішення питання про примусове проникнення до житла або іншого володіння особи, розташованого за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185.

Ухвалою Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року було дозволено державним виконавцям відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області, для проведення виконавчих дій, проникнення до приміщення, що знаходиться за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, для перевірки майнового стану боржника ОСОБА_3. Зазначена ухвала суду набрала чинності 19 вересня 2012 року, оскільки ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року апеляційна скарга ОСОБА_3 була відхилена, а ухвала Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року по цій справі була залишена без змін.

Ухвала Апеляційного суду Запорізької області від 19 вересня 2012 року надійшла до відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області 25 вересня 2012 року.

Згідно вимоги державного виконавця від 25 вересня 2012 року, державним виконавцем зобов'язано боржника ОСОБА_3 26 вересня 2012 року знаходитись за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, з метою проведення перевірки та наявності описаного майна. Зазначена вимога державного виконавця була отримана боржником ОСОБА_3 25 вересня 2012 року.

26 вересня 2012 року старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 було складено акт опису та арешту майна серії ВП № 32340703, згідно якого було проведено опис та накладено арешт на таке майно лінію по виробництву соняшникової олії. На описане майно накладено арешт і встановлено обмеження права користування ним: приховування, підміна, продаж майна, заборонено користування майном в строк до вирішення питання; оголошено заборону розпорядження майном, обмежено право користування, передавати іншим особам до вирішення питання.

Зазначений акт опису та арешту майна складено в присутності боржника ОСОБА_3 та понятих. Описане майно прийняте на відповідальне зберігання, копію акту опису та арешту майна отримано боржником ОСОБА_3. Жодних пропозицій щодо звернення стягнення на інше належне йому майно, від боржника ОСОБА_3 не надходило, ним лише було зазначено про наявність спору щодо належності описаного майна, який розглядається в судовому порядку.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні ані заявником, ані його представником не доведено, що діями державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області були порушені будь-які права, свободи та законні інтереси заявника, так як в поданій скарзі та наданих в судовому засіданні поясненнях заявник посилається на те, що своїми діями державний виконавець обмежила його господарську діяльність та позбавила його можливості заробляти гроші, однак такі посилання суд не може прийняти до уваги, оскільки жодного рішення щодо обмеження заявника в здійсненні ним господарської діяльності державним виконавцем не приймалось, взагалі вирішення такого питання перебуває поза межами повноважень державного виконавця. Крім того, як пояснив сам заявник в судовому засіданні, він планував віддавати гроші у вересні 2012 року, коли запрацює олійниця, однак із відповідними заявами щодо відстрочки виконання рішення суду боржник ані до державного виконавця, ані до суду не звертався.

Посилання заявника на те, що державний виконавець вдруге проводила виконавчі дії за однією й тією ж адресою, тобто фактично двічі виконала ухвалу Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року, що є порушенням діючого цивільного процесуального законодавства України, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки доказів, на підтвердження таких своїх посилань заявником суду не надано, а наявні документи свідчать про те, що акт опису та арешту майна, складений 02 липня 2012 року при проведенні виконавчих дій на підставі ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року, яка станом на 02 липня 2012 року не набрала чинності, був скасований ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 21 серпня 2012 року, а такі дії державного виконавця були визнані неправомірними. При цьому, ухвала Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року набрала чинності 19 вересня 2012 року, а рішення суду, яке вступило в закону силу, підлягає виконанню на всій території України. Тому, з урахуванням того, що ухвала суду, яка набрала чинності, повинна бути виконана належним чином, державним виконавцем на підставі цієї ухвали суду були проведені виконавчі дії, складено акт опису та арешту майна від 26 вересня 2012 року.

Крім того, посилання заявника та його представника на те, що ухвала суду про надання дозволу на проникнення до приміщення для проведення виконавчих дій підлягає одноразовому виконанню, суд вважає безпідставними, оскільки така ухвала суду підлягає належному виконанню, а виконавчі дії, проведені неналежним чином, були визнані судом неправомірними та скасовані. Тому на момент закінчення розгляду справи та винесення ухвали оскаржуваний акт опису та арешту майна боржника від 26 вересня 2012 року є єдиним результатом виконання ухвали Михайлівського районного суду Запорізької області від 19 червня 2012 року. Фактично державний виконавець тільки приступила до процедури примусового виконання судового рішення, і складання акту опису та арешту майна боржника, так само як і встановлення обмеження права користування описаним майном, було необхідністю при вказаних вище обставинах.

Також суд не може прийняти посилання заявника та його представника на те, що під час проведення виконавчих дій 26 вересня 2012 року за адресою: Запорізька область, Михайлівський район, смт. Михайлівка, вул. Пушкіна, 185, була відсутня власник нерухомості ОСОБА_5, оскільки за цією адресою значиться місце проведення господарської діяльності заявника, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва платника єдиного податку, виписаного 20 червня 2012 року, а присутність власника приміщення при проведенні виконавчих дій в приміщенні, зайнятому боржником, не є обов'язковою.

Так само необґрунтованими та безпідставними є зазначені заявником обставини, що під час проведення виконавчих дій 26 вересня 2012 року державним виконавцем не перевірено майновий стан боржника, не встановлено, кому належить описане майно і які на нього є правовстановлюючі документи, оскільки під час перевірки майнового стану боржника державним виконавцем встановлюється факт наявності майна, про що складається акт та особа, яка вважає, що майно, на яке було накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Жодних правовстановлюючих документів на описане майно ані боржником, ані іншими особами під час складення акту опису та арешту майна від 26 вересня 2012 року державному виконавцю не надавалось. До того ж, як вбачається з наявної в матеріалах справи копії уточненої позовної заяви, ОСОБА_6 вже заявлено вимоги про виключення спірного майна з акту опису та арешту майна від 26 вересня 2012 року. Однак, вказані обставини не є такими, що зумовлюють як обов'язкове або факультативне зупинення виконавчого провадження, так і не складення акту опису та арешту майна взагалі.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи і не заперечувалось самим заявником в судовому засіданні, заявник знав про існування рішення суду про стягнення з нього суми боргу, знав про те, що у відділі державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області знаходиться на примусовому виконанні виконавчий лист та постановою про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем йому надавався строк для добровільного виконання рішення суду, він не був позбавлений реальної можливості добровільно виконати судове рішення, в тому числі й в наданий державним виконавцем строк, але жодної відповідної дії, спрямованої на добровільне виконання рішення суду він не вчинив, а всі його дії спрямовані на ухилення від виконання рішення суду.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявником своїх доводів, викладених в скарзі, оскільки дії державного виконавця проводилися у відповідності із законом та в межах її повноважень, а боржник не вчинив жодної дії, спрямованої на добровільне виконання рішення суду, жодного доказу неправомірності дій державного виконавця суду не надано, як не надано й жодних доказів на підтвердження того, яким чином порушуються права заявника шляхом проведення виконавчих дій та складання акту опису та арешту майна.

На підставі вищевикладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення скарги, а за таких обставин в задоволенні скарги необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 383 107, 208, 210, 212, 213, 383 387 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Михайлівського районного управління юстиції Запорізької області ОСОБА_2 відмовити.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

16.10.2012