Номер провадження: 22-ц/1590/6239/12
Головуючий у першій інстанції Шевера
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Соколенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», про визнання кредитного договору недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 квітня 2012 року,

встановила:

У серпні 2011 р. ОСОБА_3 звернулася до суду із вищеназваним позовом, в якому вказала, що 11.10.07 р. з ПАТ «Альфа-Банк» нею було укладено кредитний договір № 500032864 про надання кредиту у розмірі 2806 доларів США, зі сплатою 40% річних, строком до 11.10.10 р. (далі Кредитний договір).

Значна частина кредитного договору всупереч діючому законодавству (ст. ст. 1 - 3, 5, 6, 203, 263, 617, 628, 1056-1, ЦК, ст. ст. 11, 15, 18, 113, ст. Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 6 Закону України «Про фінансове послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», п. п. 2.4, 2.5 Правил надання Банками України інформації споживачу про умови кредитування та загальної вартості кредиту) містить умови щодо несправедливості, наявності дисбалансу прав та обовязків сторін договору, дискримінації на шкоду споживачу: - не була проведена робота з ознайомлення її з умовами кредитування, загальної вартості кредиту, не отримано її письмове підтвердження про ознайомлення з вищевказаною інформацією; - передбачено можливість підвищення процентної ставки без посилань на зміну облікової ставки НБУ; - крім сплати процентів за користування кредитом, передбачено ще додаткові платежі (за надання кредиту, комісія за видачу грошей); - передбачено подвійну відповідальність: одночасну сплату пені та штрафу за порушення одного і того ж грошового зобовязання; - кредитний договір не містить суттєвої умови: обовязків Банку та його відповідальності за невиконання або неналежне виконання кредитного договору; - усі ризики знецінення національної валюти України Банк перекладає тільки на позичальника. У звязку з суттєвими змінами обставин поза волею сторін (мирова криза) кредитний договір може бути розірвано або змінено. Згідно ст. 217 ЦК визнання недійсним окремих пунктів кредитного договору разом тягне за собою недійсність кредитного договору в цілому.

На підставі викладеного ОСОБА_3 просила визнати кредитний договір № 500032864 від 11.10.07 недійсним.

Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити заявлені позовні вимоги.

ПАТ «ОСОБА_1 - Банк» позов не визнало, посилаючись на те, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вимогам діючого законодавства, справу просив розглядати за відсутності представника Банку.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 03.04.12 р. в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду в іншому складі суду. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному зясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм процесуального (ст. ст. 27, 31, 213 ЦПК) права: - безпідставно не задоволено її заяву про відвід судді та клопотання про відкладення розгляду справи; - суд не перевіряв докази, якими обґрунтовувалися її доводи; - порушено порядок розгляду справи (не проведено судових дебатів).

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 підтримав доводи та вимоги, викладені в апеляційній скарзі.

ПАТ «ОСОБА_1 - Банк» письмових заперечень на апеляційну скаргу не надало.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір, укладений між сторонами, не є споживчим кредитом, оскільки не передбачав умови про те, що кредит надавався позивачці для придбання конкретної продукції. На момент укладання кредитного договору № 500032864 від 11.10.07 р. позивачка мала повний обсяг цивільної дієздатності, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Кредитний договір був направлений на реальне настання правових наслідків, що були ним обумовлені, тобто відповідач надав, а позивачка прийняла кредит і зобовязалася повернути його відповідачу у встановлені кредитним договором розмірі і строки. В наступному, протягом більше ніж трьох років з дня укладення договору, позивачка виконувала прийняті на себе зобовязання і повернула відповідачу частину одержаного нею кредиту, а також нараховані відсотки на загальну суму 3200 доларів США, про що позивачка заявила в судовому засіданні. Крім цього, зміст кредитного договору не суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Позивачка має вищу освіту, вона самостійно підписала вищеназваний кредитний договір і додатки до нього, а також знала про те, що одержавши кредит в сумі 2806 доларів США, вона прийняла на себе зобовязання повернути відповідачу названу суму кредиту, а також нараховану на нього суму відсотків, тобто 2053,78 доларів США, а всього на загальну суму 4859,78 доларів США, що підтверджується її поясненнями, а також підписаним позивачкою графіком платежів. При цьому, в названому графіку відмічено, що підпис позичальника на цьому договорі свідчить про отримання нею інформації про умови кредитування. Про це також вказано і в п. 29 підписаного позивачкою кредитного договору (а. с. 72 - 73).

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції є правильним, вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують цього висновку суду.

Між сторонами виникли кредитні правовідносини, та щодо визнання кредитного договору недійсним.

За правилами, передбаченими ст. ст. 215, 1054, 1055 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається в письмовій формі.

Наявність кредитних правовідносин між сторонами встановлено, висновки щодо обставин справи зроблені судом першої інстанції на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: - кредитного договору № 500032864 від 11.10.70 р. (а. с. 28, 59 60) про надання ОСОБА_3 кредиту в розмірі 2806 доларів США шляхом перерахування на картковий рахунок, на строк до 11.10.10 р., зі сплатою 40% річних; додатку до кредитного договору (а. с. 29 30) з графіком платежів, розрахунком сукупної вартості кредиту, вартості всіх сукупних послуг; паспорту ОСОБА_3 (а. с. 31).

Позивач визначився з підставами позову, в тому числі правовими, і посилається на ст. ст. 11, 15, 18, 23 Закону України «Про захист прав споживачів». Ч. 1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» вказує, що договір про надання споживчого кредитну укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобовязання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобовязується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

В укладеному сторонами кредитному договорі вказано, що кредит надається шляхом перерахування коштів на картковий рахунок клієнта, а не на придбання конкретної продукції, то суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що спірний кредитний договір не є споживчим.

Також позивачка посилається на ст. ст. 215, 216 ЦК. Однак, позовна заява не містить жодної фактичної та правової підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Крім того, підстави позову є суперечливими, оскільки позивачка крім підстав визнання спірного кредитного договору недійсним, посилається на фактичні обставини та на правову підставу (ст. 652 ЦК) розірвання кредитного договору.

Доводи апелянта про безпідставну відмову в задоволенні клопотання про відвід судді, суперечать вимогам ч. 1 ст. 21 ЦПК. Інші порушення норм процесуального законодавства, які вказані в апеляційній скарзі, не призвели до неправильного вирішення справи.

За вищевикладеного, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції відповідає фактичним обставинам справи та діючому законодавству. Апелянт не надав ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду доказів, які б спростовували висновок суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову. Доводи апеляційної скарги та вимога апелента про направлення справи до суду першої інстанції на новий розгляд іншим складом суду не засновані на законі, а тому є неспроможними.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних формальних міркувань.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Рішення суду є справедливим, законним та обґрунтованим, підстави для його скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 03 квітня 2012 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір у розмірі 53 (пятдесят три) грн. 65 коп..

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2