Справа № 2-4647/11
Провадження № 2/1412/2410/12
РІШЕННЯ

Іменем України

06.04.2012 року Заводський районний суд м.Миколаєва у складі: головуючого - судді Корнешової Т.В.,

при секретарі Демиденко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1

його представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представників відповідача ОСОБА_5, ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4, ОСОБА_7, третя особа - Ленінський відділ ДВС Миколаївського МУЮ,

про виключення майна з акту опису, зняття арешту,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2011р. позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить виключити з акту опису й арешту, складеного 24.02.2011р. державним виконавцем Ленінського ВДВС, житловий будинок №99/1 по вул.Дзержинського в м.Миколаєві та зняти з нього арешт, посилаючись в обґрунтування вимог на те, що описане майно належить йому, оскільки у 2010р. він письмово домовився із ОСОБА_8 про укладання у нотаріуса договору купівлі-продажу належного останньому будинку, сплатив йому за будинок договірну ціну - 144000грн та його вини в не оформленні нотаріального договору не має.

У судовому засіданні позивач вимоги підтримав, просив їх задовольнити, посилаючись на зазначені обставини; відповідач ОСОБА_4 позов визнав, зазначені обставини підтвердив; представники відповідача ОСОБА_7 - проти позову заперечили, посилаючись на необґрунтованість заявлених вимог через відсутність у позивача прав власника на спірне майно.

Третя особа, у встановленому порядку повідомлена про час і місце судового розгляду, явку свого представника у судове засідання не забезпечила.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши їх доказами, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірний житловий будинок №99/1 по вул.Дзержинського в м.Миколаєві на підставі свідоцтва від 11 липня 2008р. належить на праві власності відповідачу ОСОБА_4, підтвердженням чого є наявні в справі копії свідоцтва про право власності та витягу про державну реєстрацію.

20 жовтня 2010р. постановою державного виконавця Ленінського ВДВС для примусового стягнення 80920грн з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_7 було відкрите виконавче провадження, в межах якого на спірний будинок як на майно боржника вказаною постановою було накладено арешт та заборонено відчуження; 23.10.2010р. обтяження зареєстровано у Єдиному реєстрі…; 24.02.2011р. складений акт опису й арешту спірного майна, підтвердженням чого є наявні в справі копії зазначених документів.

Також, з наданих позивачем копій попереднього договору №2 від 05 січня 2010р., розписки ОСОБА_4 від 03.02.2010р. та витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.04.2010р. слідує, що у січні 2010р. позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 домовилися про ціну купівлі-продажу спірного будинку, про оформлення договору у нотаріуса до 28 травня 2010р., про повну сплату позивачем ціни за будинок у лютому 2010р. до нотаріального посвідчення відчуження, з метою якого у квітні 2010р. ОСОБА_4 отримував витяг з реєстру прав власності на спірний будинок.

Відповідно до положень Закону «Про виконавче провадження» для примусового виконання рішень передбачається звернення стягнення (арешт, вилучення та примусова реалізація) саме на майно боржника; особа, яка вважає, що арештоване майно належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту (ст.60 Закону).

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Стаття 202 ЦК визначає правочин як дію одної особи або погоджені дії двох і більше осіб, спрямовані на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст.203ч.4 ЦК правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Недодержання форми тягне правові наслідки, передбачені ст.ст.218-220 ЦК України, зокрема, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору має наслідком його нікчемність (недійсність, визнання судом якої не вимагається). Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, зокрема, житлового будинку, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Отже, за встановлених фактичних обставин справи та наведених правових норм суд приходить до висновку, що позивач, сплативши гроші за спірний будинок, при цьому не набув прав власника на нього, оскільки зробив це без нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, не звертався за захистом своїх прав з вимогою про визнання правочину дійсним відповідно до ст.220ч.2 ЦК України, та взагалі вимог про визнання права власності на арештоване майно у даному позові не заявляв.

Арешт на спірне майно накладений правомірно та обґрунтовано, оскільки майно є власністю боржника у виконавчому провадженні.

Керуючись ст.ст.212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про виключення майна з акту опису, зняття арешту відмовити.

Скасувати заходи по забезпеченню позову за ухвалою судді Заводського районного суду м.Миколаєва від 25.11.2011р. щодо зупинення примусової реалізації житлового будинку №99/1 по вул.Дзержинського.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання через районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення рішення чи з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано.

Суддя: Т.В.Корнешова