Справа № 2-5272/11
15.02.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м.Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Щербини-Почтовик І.В.
при секретарі Штонді О.О.
за участі позивача та відсутності відповідача
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -
У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача, посилаючись на те, що відповідач по справі 24 грудня 2008 року взяв у неї в борг грошову суму у розмірі 5000 доларів США. Вказану суму він зобовязався повернути на протязі трьох місяців з дня отримання грошей, а також у випадку прострочки повернення грошової суми відповідач зобовязався виплатити позивачу неустойку у розмірі 10 відсотків в місяць від суми основної заборгованості, що підтверджується розпискою. Оскільки до теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернув, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 144 727,83 грн., який складається з основного боргу 21 600,00 гривень, 3% річних 2926,03 грн., 10% - неустойки 107 440 гривень, сума боргу з врахуванням індексу інфляції 12 761,80 гривень та судові витрати.
В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити.
Відповідач до судового засідання не зявився, про час, дату та місце слухання справи повідомлений належним чином, про причини своєї неявки суду не повідомив.
Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням зазначених положень закону та думки представника позивача, який не заперечував проти заочного розгляду справи, суд ухвалив розглянути справу за відсутності відповідача у заочному порядку.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно з вимогами ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідно до розписки від 28.10.2010 ОСОБА_1 за період з 24.12.2008 по 28.12.2010 отримала ( із основної суми боргу) 2300 доларів США та неустойку в сумі 1000 доларів США від ОСОБА_2 ( а.с.11)
Таким чином, відповідач ОСОБА_2 надав підтвердження укладеному договору позики розписку у простій письмовій формі та взяв на себе зобовязання повернути грошові кошти, проте, з боку позичальника зобовязання виконано не було, грошові кошти позикодавцеві повернуті не були.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).
За ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Підстави припинення зобов'язання передбачені статтями 599 - 601, 604 - 609 ЦК України, зокрема за статтею 559 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач порушив зобовязання за укладеним договором позики, допустивши його невиконання, правові наслідки порушення зобовязання договором обумовлені не були, для суду вбачаються правові підстави для поновлення порушених прав позивача шляхом присудження стягнення грошової суми із особи, яка допустила порушення виконання боргового зобовязання за договором.
Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За розгляду справи позивач, довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України; відповідач доказів про зворотне не надав, з огляду на викладене, для суду вбачаються підстави для ухвалення рішення про часткове задоволення позову та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики.
Разом з тим, при визначенні розміру суми, яка підлягає стягненню, суд виходить з того, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях, однак, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (ст. 533 ЦК України). Таким чином, оскільки сторонами за договором позики не було встановлено іншого порядку визначення, сума, яка підлягає сплаті у гривнях, визначається судом за офіційним курсом відповідної валюти в межах позовних вимог станом на 15.02.2012 Офіційний курс НБУ на 15.02.2012 складає 7.9881 гривень за одиницю Доларів США тому, з урахуванням зазначеного, для суду вбачаються правові підстави для визначення суми боргу в сумі 21 567.87 гривень (з розрахунку 2700 х 7.9881.)
Також підлягають задоволенню вимоги позивача щодо стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, з відповідача на його користь трьох проценті річних, що становить 7 321.86 гривень ( з розрахунку простроченої суми: з 28.12.2010 до 15.02.2012 становить 414 днів, тобто, 3%:365= 0,0082%; 21 567.87 *0,0082%*414= 7 321.86)
Підлягає стягненню і передбачені розпискою 10 % неустойки, що становить 28 038.14 гривень ( із розрахунку 2156.78 *13 місяців)
А всього підлягає стягненню 56 927.87 гривень.
Що стосується вимог позивача про стягнення інфляційних витрат, з посиланням на норми ст. 1049 ЦК України, то вони задоволенню не підлягають, оскільки індекс інфляції - це покажчик характеристики динаміки загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлені в національній валюті - гривні, норма ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленої інфляції поширюється лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначено договором у гривні.
Вирішуючи, відповідно до ст. 88 ЦПК України питання про розподіл судових витрат, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 30 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень, та стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судові витрати які складаються з судового збору в сумі 539,27 гривень.
Керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 212-215,222,224-226, 88 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 30 гривень та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 гривень.
Стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь держави судові витрати які складаються з судового збору в сумі 539,27 гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Вступну та резолютивну частину рішення проголошено 15.02.2012 року, у повному обсязі буде складено 20.02.2012 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя