Справа № 2/1416/2177/2012р.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2012 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі судді:

головуючого судді Тихонової Н.С.,

при секретарі Бреженюк Н.С.,

за участі:

позивача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконкому ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини, зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину,

ВСТАНОВИВ:

В червні 2012р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконкому ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини.

Свої вимоги мотивувала тим, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності їй, померлої матері ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

14 червня 2008р. ОСОБА_4 померла. Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді частини зазначеної вище квартири. Позивачка вказувала, що є спадкоємцем першої черги, прийняла спадщину у встановленому законом порядку, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживала зі спадкодавцем.

Але, нотаріус Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори відповідною постановою відмовив в видачі свідоцтва про право на спадщину в звязку з відсутністю доказів в підтвердження постійного проживання позивачки зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Посилаючись на викладене, позивачка просила суд встановити факт прийняття нею спадщини в спільній сумісній власності у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1.

Зобов`язати ОСОБА_3 державну нотаріальну контору видати позивачки свідоцтво про право на спадщину 1/3 частину зазначеної вище квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 14.06.2008р.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача в судовому засіданні вважав необхідним відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши сторін, дослідивши письмові докази, суд встановив наступне.

Квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності від 10.02.1999р. та зареєстрованого в ММБТІ за № 18142 від 18.03.1999р.

14 червня 2008 р. ОСОБА_4 померла. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частини зазначеної вище квартири.

Відповідно до Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008р. № 7 „Про судову практику у справах про спадкування, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до наданої на запит суду інформаційної довідки зі спадкового реєстру Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори від 16.10.2012р., спадкова справа після смерті ОСОБА_4, померлої 14.06.2008р. не заводилась.

Згідно з главою 86 ЦК України, видача свідоцтв про право власності на спадкове майно за законом належить до компетенції нотаріальних контор. В разі неможливості надання такого свідоцтва нотаріус відповідно до ст.. 49 Закону України „Про нотаріат виносить мотивовану постанову про відмову в наданні свідоцтва, що може бути підставою для звернення до суду з позовом про визнання права власності.

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини, тобто з моменту смерті спадкодавця. Спадкоємець який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого для прийняття спадщини, він не заявив про відмову від неї.

У встановлений законом строк у шість місяців для прийняття спадщини спадкоємець ОСОБА_1 не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, також не надала державному нотаріусу та суду доказів постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Згідно із наданою довідкою ЖЕК «Соляні»ОСОБА_4 на час відкриття спадщини постійно проживала та була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 , а позивачка за адресою : квартира АДРЕСА_1.

Необхідно зазначити, що судом відповідно до ст. 234 ЦПК України встановлюються наявність або відсутність юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Оскільки відповідно до ст. 1270 ЦК України однією із умов для видачі свідоцтва про право на спадщину є факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, саме цей факт має юридичне значення для подальшої реалізації свого спадкового права позивачкою.

Встановлення факту прийняття спадщини не передбачене діючим законодавством та в розумінні ст. 1270 ЦК України не має юридичного значення, а відповідно відсутні підстави для видачі позивачки свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлої 14.06.2008р.

Таким чином, судом не встановлено порушеного права ОСОБА_1, щодо реалізації нею спадкового права, а спосіб захисту її права та законного інтересу, щодо спадкового майна обраний не вірно.

Постанова нотаріуса Другої ОСОБА_3 державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії є законною та обґрунтованою, а тому вимоги про зобовязання видати свідоцтво про право на спадщину також не підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 1268, 1270 ЦК України , керуючись ст.ст. 5. 8, 10, 14, 60, 62, 205 ,212, 214, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до міськвиконкому ОСОБА_3 міської ради про встановлення факту прийняття спадщини , зобов`язання видати свідоцтво про право на спадщину - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: