АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: ОСОБА_2,

Суддів: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: Крикун А.Г.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради про визначення місця проживання малолітньої дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - Орган опіки та піклування Нікопольської міської ради про відібрання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_5 задоволено визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком ОСОБА_6, за його постійним місцем проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

В позовних вимогах ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про відібрання малолітньої дитини та визначення місця проживання дитини відмовлено в повному обсязі /т.1а.с. 219-228/.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне вивчення доказів та обставин по справі, порушення судом норм матеріального та процесуального права /т.1 а.с.234-241/.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

Згідно зі ст.ст.160,161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли зголи щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, від дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Суд першої інстанції, задовольнючи первісний позов про залишення проживання дитини разом з батьком, встановив, що сторони перебували в шлюбі близько 10 років, с 1999 року до грудня 2009 року. Від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.7). З грудня 2009 року дитина залишилася проживати в батька, разом з бабою та новою сім»є ОСОБА_6 за адресою: віл.Рижікова б.119-а м.Нікополь (т.1 а.с.60). Між сторонами по справі виник конфлікт з приводу проживання дитини після звернення відповідачки з позовом про стягнення аліментів з позивача на утримання дитини. Спір відносно визначення участі у вихованні дитини був і раніше, що підтверджується рішенням суду від 02 грудня 2011 року про усунення перешкод у спілкуванні бабусі ОСОБА_9 з онуком ОСОБА_10, яким зобв»язано ОСОБА_5 усунути перешкоди у спілкувані бабки з онуком (т.1 а.с.66-68).

У звязку з тим, що сторони тривалий час шлюбних відносин не підтримують, спільно однією сімєю не проживають, апелянт ОСОБА_5 проживає зі своїм співмешканцем ОСОБА_11 в громадському шлюбі, та матір»ю в будинку 46 по вул.8 Березня в м.Нікопіль Дніпропетровської області(т.1 а.с.168-169).

Обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обовязків, мають позитивні характеристики(т.1. а.с.16, 18, 21, 35, 73, 74)., належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб дитини, але побутові умови ОСОБА_6 кращі, оскільки його будинок обладнаний індивідуальним опаленням, дитина має окрему кімнату (а.с.60) .

Згідно висновку органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання дитини від 26 вересня 2012 року, наданого за зверненням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області, орган опіки та піклування виконавчого комітету Нікопольської міської ради Дніпропетровської області, керуючись ст.161 СК України, Постановою Кабінету Міністрів України „Питання діяльності органів опіки та піклування, повязані із захистом прав дитини №866 від 24 вересня 2008 року, вважав можливим та доцільним визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 з матір»ю ОСОБА_12 В судовому засіданні, при розгляді апеляційної скарги представник органу опіки та піклування, який складав висновок від 26 вересня 2012 року, фактично його не підтримав і зазначив, що не даний момент вважає доцільним залишити проживати дитину з його батьком, так як це відповідає інтересам дитини.

Згідно матеріалів справи, а саме психологічної характеристики - психолога ОСОБА_13, яка приймала участь у справі в якості спеціаліста(а.с.186), дитина індифіцирує себе з батьком вважає його емоційно значимою та близькою людиною. До матері на даний момент демонструє антагонізм. Дитина потребує стабільності, спокійного сімейного оточення(а.с.182-185).

В судовому засіданні суду першої інстанції був вислуханий малолітній ОСОБА_7, який поясняв, що бажає проживати разом з батьком, де йому добре та затишно. У матері проживати не хоче. Також послався на те, що в нього склалися неприязні відносин з співмешканцем матері ОСОБА_11

Дослідивши всі докази в сукупності, вислухавши думку дитини, суд першої інстанції, з урахуванням відносин які на даний час склалися у стосунках колишнього подружжя, за ради інтересів повноцінного розвитку дитини та маючи намір якомога менше травмувати психіку дитини, щодо відібрання її від батька, прийшов до висновку, що на даний час необхідно визначити місце проживання сина з батьком, оскільки відсутні будь-які підстави зараз забирати дитину у батька.

Як зазначено у роз'ясненнях, викладених у п. 24 постанови Пленуму Верховного суду України " Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'ю України " від 12.06.1998р. № 16, суд вирішуючи спір про місце проживання дитини, має врахувати те, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, особисті якості батьків, можливість створення належних умов до виховання дитини.

Статтею 6 «Декларації прав дитини» від 20 листопада 1959 року визначено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Колегія суддів, приходе до висновку, що викладені вище обставини, є виключними, а тому, вважає, що не буде порушенням Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_12 про визначення місця проживання малолітнього сина ОСОБА_7 з нею.

Суд першої інстанції правильно визнав не обгрунтованими твердження апелянта ОСОБА_12 та її представника про те, що позивач не піклувався про здоров"я дитини, чим створював небезпеку та загрозу фізичному здоров"ю дитини, оскільки дані твердження спростовуються дослідженими матеріалами справи, яким суд дав відповідну оцінку.

Доводи, зазначені ОСОБА_12 та її представником в апеляційні скарзі про порушення судом норм матеріального та процесуального права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки таких порушень, які б могли потягнути скасування правильного по суті рішення, колегією суддів не встановлено.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року відповідає вимогам матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленню, оскільки в інтересах малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, з врахуванням умов його нормального розвитку і виховання в подальшому, з метою не допуску психологічної травми дитини при зміні його місця проживання, де він мешкає в нормальній, доброзичливій обстановці на протязі довгого часу, є доцільним залишити його проживати з батьком, в будинку по вул.Рижікова б.119-а м.Нікополь.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 209,303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 17 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :