Справа № 1505/4123/2012
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 серпня 2012 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Матяш Т.Л.,

при секретарі Колєвій В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення суми позики та стягнення процентів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення суми позики та стягнення процентів, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що, 01 червня 2009 року він позичив відповідачці ОСОБА_2 38500 гривень строком до 01 червня 2010 року, при цьому інший відповідач ОСОБА_3 виступав в ролі поручителя, однак у встановлений строк відповідачка вказані гроші не повернула, у звязку з чим позивач змушений звернутись до суду.

Позивач в судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка у судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлялась належним чином.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі та відмовити в вимогах в частині стягнення з нього заборгованості.

Дослідивши матеріали справи, ретельно вивчивши докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні було встановлено, що 01 червня 2009 року позивач ОСОБА_1 позичив відповідачці ОСОБА_2 38500 гривень строком до 01 червня 2010 року, що підтверджується розпискою.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої є якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених розовими ознаками.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 530 ЦК країни, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Позивач вказує, що він неодноразово звертався до відповідачів про повернення коштів, але до теперішнього часу вказана сума не виплачена.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Сума інфляційних витрат за період з 01.06.2010 року по 20.01.2011 року складає 269,50 гривень, три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання за період з 01.06.2010 року по 20.01.2011 рік 714,82 грн.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Розмір процентів за користування позикою за період з 01.06.2009 року по 20.01.2011 року становить 6021,53 грн.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_2 є обґрунтованим, доведеним та підлягає задоволенню.

Позивач вказує, що ОСОБА_3 виступив як поручитель виконання ОСОБА_2 грошового зобов'язання за вищевказаною розпискою від 01 червня 2009 року, однак суд не може погодитись з вищевказаними доводами позивача у звязку з наступним.

Відповідно до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, позивач не надав до суду договір поруки між ним та ОСОБА_3, укладений в письмовій формі, як це передбачено ст. 547 ЦК України, ст.ст. 59, 60 ЦПК України, тобто позивач не довів ті обставини на які він посилається як на підставу своїх вимог в частині позовних вимог до ОСОБА_3

Суд не може ухвалити рішення щодо ОСОБА_3 посилаючись виключно на усні пояснення позивача, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України). Крім того, як зазначено вище, недодержання письмової форми правочину щодо забезпечення виконання зобов'язання має наслідком його нікчемність (ст. 547 ЦК України), а нікчемний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ст.ст. 215, 216 ЦК України).

За таких обставин, посилання позивача на ст. 554 ЦК України є безпідставними, оскільки він не довів суду, що ОСОБА_3 дійсно виступив в ролі поручителя за виконання грошового зобов'язання ОСОБА_2 за розпискою від 01 червня 2009 року.

На підставі ст. 88 ЦПК України, підлягають присудженню понесені та документально підтверджені судові витрати позивача з ОСОБА_2: державне мито у розмірі 455 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 215, 216, 526, 530, 547, 554, 625, 1046, 1048 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про повернення суми позики та стягнення процентів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія АЕ №934931) на користь ОСОБА_1 суму позики у розмірі 38500 (тридцять вісім тисяч п'ятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія АЕ №934931) на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою у розмірі 6021 (шість тисяч двадцять одна) грн. 53 (п'ятдесят три) коп.; проценти за прострочення виконання грошового зобов'язання у сумі 714 (сімсот чотирнадцять) грн. 82 (вісімдесят дві) коп.; суму інфляційних витрат - 269 (двісті шістдесят дев'ять) грн. 50 (п'ятдесят) коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серія АЕ №934931) на користь ОСОБА_1 державне мито у розмірі 455 (чотириста п'ятдесят п'ять) грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 120 (сто двадцять) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: