ЛЕНІНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
УХВАЛА

13 лютого 2012 року м.Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції про розшук майна боржника

встановив:

У вересні 2011 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися із скаргою на постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції (далі державний виконавець) від 27.07.2011 про розшук майна боржника.

У обґрунтування скарги зазначили, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.12.2010 з них на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» стягнуто у солідарному порядку 298505,76 грн. кредитної заборгованості та судові витрати.

Після набрання судовим рішенням законної сили, за заявою Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» відкрито виконавче провадження. 27.07.2011 державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника, а саме автобуса «Богдан», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з правом затримання та доставки на штраф майданчик.

Ухвалою суду від 14.11.2011 скаргу задоволено, але ухвалою апеляційного суду Миколаївської області вказана ухвала скасована, а скаргу передано на новий розгляд до того суду.

У судове засідання сторони виконавчого провадження та державний виконавець не зявилися, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином.

Враховуючи, що скарга вже розглядалася судом, а матеріли справи містять достатньо доказів, в т.ч. і заперечення державного виконавця, суд вважає за можливе розгляд скарги здійснити за відсутності заявників та державного виконавця.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до частини першої статті 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Згідно частини другої статті 11 цього Закону державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 21.12.2010 з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у солідарному порядку на користь Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» стягнуто 298505,76 грн. кредитної заборгованості та судові витрати.

29.03.2011 та 25.06.2011 державним виконавцем за виконавчими листами, виданими 07.02.2011, відкрито виконавчі провадження про стягнення з боржників кредитного боргу та судових витрат.

27.07.2011 державним виконавцем винесено постанову, якою оголошено розшук майна боржника - автобус «Богдан», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з правом затримання та доставки на штраф майданчик, вилученням ключів та реєстраційного свідоцтва на транспортний засіб.

Відповідно до частини першої статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника - фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Судом встановлено, що транспортний засіб зареєстровано за ОСОБА_3

Із наданої ОСОБА_3 до Заводського ВДВС Миколаївського міського управління юстиції заяви від 20.04.2011, на підставі якої державний виконавець Ленінського ВДВС виніс оскаржувану постанову, вбачається, що боржник вказав місцезнаходженням транспортного засобу стоянку Ленінського району без зазначення конкретної адреси.

У письмових запереченнях, які є в матеріалах справи, державний виконавець проти задоволення скарги заперечує з посиланням на те, що на час винесення постанови у матеріалах виконавчого провадження були відсутні відомості про дійсне місцезнаходження майна боржника, а тому постанову винесено згідно із Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною першою статті 52 наведеного вище Закону встановлено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно із статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин (частина пята).

З системного аналізу наведених норм Закону України «Про виконавче провадження», зокрема статті 57, слідує, що обмеження права користування майном його вилучення є складовою комплексу дій державного виконавця по арешту майна боржника. Вилученню майна мають передувати дії щодо накладення арешту та проведення опису майна.

На вказані вимоги Закону звернув увагу і апеляційний суд в ухвалі від 15.12.2011.

Крім того, із матеріалів справи вбачається, що оскаржувана постанова в частині вилучення у заявників транспортного засобу, винесена державним виконавцем без дотримання вимог частини пятої статті 57 Закону України «Про виконавче провадження», а саме без урахуванням властивостей майна, його значення для власника.

За таких обставин, суд приходить до висновку про часткове задоволення скарги, а саме визнання незаконною та скасування оскаржуваної постанови в частині затримання та доставки на штраф майданчик транспортного засобу, що належить ОСОБА_3, з вилученням в боржника ключів та свідоцтва про його реєстрацію.

У частині розшуку транспортного засобу постанова відповідає вимогам Закону України «Про виконавче провадження».

З огляду на викладене та керуючись статями 383, 386 та 387 ЦПК України, суд

ухвалив:

Скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати незаконною та скасувати постанову про розшук майна боржника, винесену головним державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_5 27.07.2011 по виконавчому провадженню № 27298701, в частині затримання та доставки на штраф майданчик автобуса «Богдан», 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_1, з вилученням ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, що належить ОСОБА_3.

У іншій частині скарги (розшуку транспортного засобу) відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, яка може бути до Апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.В.Коваленко