Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Васильковського В.М., Девляшевського В.А.,

секретаря Возняк В.Д.,

з участю ОСОБА_1 та представника ПАТ «Західінкомбанк»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Західінкомбанк» про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ПАТ «Західінкомбанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2011 року задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «Західінкомбанк» про стягнення грошових коштів. Постановлено стягнути з ПАТ «Західінкомбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти на загальну суму 31138,67 грн. та 581 грн. судових витрат.

У апеляційній скарзі ПАТ «Західінкомбанк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт зазначає, що суд прийшов до помилкового висновку про стягнення на користь позивача річних відсотків, інфляційних збитків та упущеної вигоди.

Судом не враховано того, що Банк не мав можливості повернути вклад, оскільки постановою НБУ №68 від 12.02.2009 року було введено мораторій на задоволення вимог кредиторів ТОВ КБ «Західінкомбанк»» строком на 6 місяців, а протягом дії мораторію не нараховуються неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобовязань і зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів).

ПАТ «Західінкомбанк» також вказує на те, позивач не подав доказів наявності упущеної вигоди, оскільки його вимоги обґрунтовані умовним припущенням про можливість отримання прибутку.

Судом неправильно застосовано ст. 625 ЦКУ, яка регулює відповідальність боржника за порушення грошового зобовязання. Відповідач вказує, що 3% річних є платою за користування кредитними коштами у випадку, якщо договором не встановлено інший розмір відсотків. Позивачу ж нараховувались та виплачувались відсотки, які були встановлені договорами.

Просить рішення суду в частині стягнення інфляційних збитків в сумі 3381,69 грн., 3% річних в сумі 990,08 грн. та упущеної вигоди в сумі 7869,84 грн. скасувати.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримала з мотивів, наведених у ній.

Позивач апеляційну скаргу не визнав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 уклав з ПАТ «Західінкомбанк» два договори банківського вкладу в національній валюті: договір №ДБ-204/11 від 10.04.2008 року, на суму 25000 грн. зі сплатою 16% річних та терміном повернення коштів 11.05.2009 року; та договір №ДБ-204/12 від 22.04.2008 року на суму 3000 грн. зі сплатою 17% річних та терміном повернення коштів 22.05.2009 року.

Станом на 24.05.2011 року залишок коштів на рахунку по договору №ДБ-204/11 від 10.04.2008 року становить 26949,97 грн. та відсотків 716,22 грн., а залишок коштів на рахунку по договору №ДБ-204/12 від 22.04.2008 року 10114,45 грн. та відсотків 13,45 грн.

23.11.2008 року ОСОБА_2 помер.

Згідно свідоцтва від 27.05.2009 року про право на спадщину за законом ОСОБА_1 є спадкоємцем 1/2 частини майна ОСОБА_2, зокрема трьох рахунків у відділеннях Ощадбанку України та двох вищезазначених банківських вкладів у ПАТ «Західінкомбанк».

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач пояснив, що у його батька були депозитні вклади і у інших фінансових установах, зокрема у «Дельта-Банку». Спадкоємцем інших вкладів є його рідний брат.

Встановлено, що позивач 09.06.2009 року, тобто одразу ж після оформлення свідоцтва про право на спадщину, звернувся з письмовою вимогою до відповідача про повернення вкладів, термін дії яких закінчився у травні 2009 року. ОСОБА_3 від 16.06.2009 року йому було відмовлено у видачі коштів у звязку з введенням Постановою Національного банку України №68 від 12.02.2009 року мораторію на задоволення вимог кредиторів. Повторне звернення позивача з вимогою про повернення вкладів також залишилось без задоволення.

Також встановлено, що і на час розгляду справи кошти по договорах банківського вкладу позивачу не повернуті, незважаючи на те, що відповідачем оскаржено рішення суду лише в частині інфляційних збитків, 3% річних та упущеної вигоди.

Згідно висновку спеціаліста незалежної аудиторської фірми «Аудит-сервіс Іnc» сума боргу по вкладу №ДБ-204/11 від 10.04.2008 року становить 13474,99 грн., сума відсотків 358,11 грн., сума інфляційних 2458,87 грн., 3% річних 719,90 грн. та упущена вигода 5722,26 грн.

Сума боргу по вкладу №ДБ-204/12 від 22.04.2008 року становить 5057,23 грн., сума відсотків 6,73 грн., сума інфляційних 922,83 грн., 3% річних 270,18 грн. та упущена вигода 2147,59 грн.

При таких обставинах справи суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Посилання відповідача у апеляційній скарзі на те, що суд безпідставно стягнув інфляційні збитки в сумі 3381,69 грн., 3% річних в сумі 990,08 грн. та упущену вигоди в сумі 7869,84 грн. не заслуговують на увагу.

Згідно із ч. 2 ст. 58 Закону України від 7 грудня 2000 року «Про банки і банківську діяльність» банк не відповідає за невиконання або несвоєчасне виконання зобовязань у разі оголошення мораторію на задоволення вимог кредиторів, зупинення операцій по рахунках, арешту власних коштів банку на його рахунках уповноваженими органами державної влади.

Протягом мораторію не нараховується неустойка (штраф, пеня), інші фінансові (економічні) санкції за невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами та зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів) (п. 2 ч. 3 ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобовязання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й три проценти річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобовязання.

Таким чином, інфляційні нарахування на суму боргу та три проценти річних входять до складу грошового зобовязання, у звязку із чим дія мораторію відповідно до ст. 85 Закону України «Про банки і банківську діяльність» на них не розповсюджується.

Відповідно до ст.22 ЦК особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

За змістом вищезазначеної статті мова йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права. Зокрема у даному випадку позивач хотів внести кошти на депозит до іншого банку, але не реалізував свій намір, оскільки відповідач не виконав зобовязання щодо повернення коштів. Саме сума запланованих, але неотриманих процентів в даному випадку і складає упущену вигоду, яка розрахована спеціалістом незалежної аудиторської фірми за період з дня закінчення мораторію на задоволення вимог кредиторів до моменту звернення з позовом до суду.

Враховуючи вищенаведене, підстав для скасування рішення суду немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ «Західнкомбанк» відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5