Справа № Провадження №22-ц-1084/12 22-ц/1090/1002/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1В,
Категорія26Доповідач у 2 інстанції Семенцов
УХВАЛА

Іменем України

26 березня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Приходька К.П.,

суддів: Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.,

при секретарі: Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до акціонерного комерційного банку «Укрсоцбанк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним іпотечного договору та розірвання кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, 30 квітня 2008 року що між нею та відповідачем - акціонерним комерційним банком «Укрсоцбанк»був укладений кредитний договір № 403/018/08-Ж, згідно якого відповідач надав позивачу грошові кошти у сумі 56 000 доларів США зі сплатою 13,50 відсотків. Для забезпечення кредитного договору між сторонами був укладений договір іпотеки № 04/1-264. Під час укладення договорів відповідачами були порушені вимоги законодавства, а з часом склалися обставини, які істотно змінилися та не сприяли виконанню позивачем укладених договорів, а тому просить суд розірвати кредитний договір, визнати недійсним іпотечний договір, усунути перешкоди в користуванні нерухомим майном та стягнути з відповідача судові витрати.

Заочним рішенням Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, представник позивача подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30 квітня 2008 року між сторонами був укладений кредитний договір № 403/018/08-Ж, згідно п.1.1. якого відповідач надав позивачу грошові кошти в сумі 56 000 доларів США строком до 29 квітня 2033 року, зі сплатою 13,50 % річних та комісії на купівлю нерухомості, а позивач згідно п.1.1.1. здійснює погашення кредиту щомісячно рівними сумами грошових коштів (а.с.12-15).

30 квітня 2011 року позивач придбав квартиру № 14 в будинку № 1 на мікрорайоні Петровському в м. Обухові Київської області (а.с.18).

30 квітня 2008 року між сторонами для забезпечення виконання позивачем усіх своїх зобов'язань перед відповідачем за договором кредиту № 403/018/08-Ж був укладений іпотечний договір № 04/1-264 нерухомого майна - двокімнатної квартири № 14 в будинку № 1 на мікрорайоні Петровському в м. Обухові Київської області (а.с.10-11).

Як зазначив суд першої інстанції, позивач погодилася з умовами кредитного договору і спочатку виконувала його належним чином, що визнається та не спростовується представником позивача в судовому засіданні, а потім перестала сплачувати кошти відповідачу, чим в односторонньому порядку відмовилась від виконання взятих на себе зобов'язань, обґрунтовуючи відмову від виконання своїх зобов'язань перед відповідачем та зверненням до суду істотною зміною обстановки - зміною (значним погіршенням) економічних умов у країні, зокрема, різким та дуже значним зростанням офіційного та комерційного курсів долару США, загальним кризовим станом економіки країни та погіршенням її матеріального стану.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині позовних вимог про розірванні кредитного договору, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів істотної зміни обставин відносно неї та її родини, які є підставою, згідно статті 652 ЦК України, для розірвання договору. Обставини, визначені у статті 652 ЦК України, у сукупності у позивача відсутні, тому підстави для розірвання кредитного договору, укладеного між сторонами, також відсутні, що вказує на безпідставність позовних вимог. В задоволенні інших позовних вимог суд першої інстанції відмовив, оскільки вони є похідними від вимоги, щодо якої судом відмовлено.

Судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають матеріалам справи та ґрунтуються на вимогах закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

Так, звертаючись до суду та обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилалася на те, що відбулась істотна зміна обставин, а саме: значне зростання курсу долара США по відношенню до курсу гривні України, що потягло за собою неможливість виконання кредитного договору. ОСОБА_3 того, вона не мала інших доходів, крім заробітної плати.

Однак, частиною другою статті 652 ЦК України передбачено, що в разі недосягнення сторонами згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний за наявності одночасно таких умов:

1. в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2. зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися;

3. виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору;

4. із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Отже, для розірвання договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність всіх перелічених умов одночасно.

До того ж, вимагаючи розірвання договору на підставі статті 652 ЦК України на позивача покладається, у відповідності до статті 60 ЦПК України, обов'язок довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Позивачем не доведено наявності всіх чотирьох умов, необхідних для розірвання кредитного договору у зв'язку із істотною зміною обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору.

ОСОБА_3 того, відповідно до статті 36 Закону України «Про ОСОБА_5 України»офіційний курс гривні до іноземних валют встановлюється ОСОБА_5 Банком України.

Валютні курси, як зазначено у частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю», встановлюються ОСОБА_5 Банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_5 Банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане. Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

Відсутність у боржника необхідних коштів для погашення заборгованості не є підставою звільнення від відповідальності за порушення зобов'язання, як це передбачено статтею 617 ЦК України.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (стаття 625 ЦК України).

Отже, позивач зобов'язаний виконувати кредитний договір у відповідності до його умов та законодавства.

Оскільки позивачем не здійснено спроб досудового врегулювання спору, а також не доведено умови для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК України у судовому порядку, то підстави для задоволення її позовних вимог та розірвання кредитного договору відсутні.

Суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Також є безпідставними посилання апелянта на недійсність іпотечного договору з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1, 3, 4 ст. 3 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, чинній на час укладення договору) іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобовязання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності. Іпотека має похідний характер від основного зобовязання і є дійсною до припинення основного зобовязання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки також може бути інше нерухоме майно, яке стане власністю іпотекодавця після укладення іпотечного договору, за умови, що іпотекодавець може документально підтвердити право на набуття ним у власність відповідного нерухомого майна у майбутньому. Обтяження такого нерухомого майна підлягає державній реєстрації у встановленому законом порядку незалежно від того, хто є власником такого майна на час укладення іпотечного договору.

Договір іпотеки, укладений 30 квітня 2008 року між позивачем та акціонерним комерційного банком «Укрсоцбанк»був нотаріально посвідчений та зареєстрований відповідно до чинного законодавства в Державному реєстрі правочинів. Відповідно до Інструкції про ведення Державного реєстру правочинів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 18 серпня 2004 року № 86/5, який діяв на момент укладення зазначеного вище договору іпотеки, державна реєстрація правочину проводиться нотаріусом шляхом унесення відповідної інформації до Державного реєстру правочинів одночасно з його нотаріальним посвідченням.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Обухівського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий

Судді