2014/2-411/11
2/2014/45/2012
17.04.2012 м.Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області
в складі: головуючого Пархоменко М.О.
за участю секретаря Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину будинку № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві у порядку виділу долі у праві спільної сумісної власності,
05 березня 2012 року позивач доповнила свої позовні вимоги та, окрім іншого, просила визнати будинок № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності.
В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_5, яка діє на підставі угоди про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлялася в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомила, а тому зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній доказів.
Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази у їх взаємозвязку та кожен окремо, суд дійшов до наступного:
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно); майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності; право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом; спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
В частині 1 ст. 368 ЦК України зазначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Як убачається з матеріалів справи та не заперечується учасниками процесу, будинок № № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві належить в цілому ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_2 26 вересня 2009 року (а.с. 77).
З даного договору не вбачається належність спірного будинку на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, як того вимагає ст. 355 ЦК України, з аналізу якої випливає, що факт належності майна на праві спільної сумісної власності повинен бути встановлений договором або випливати з інших підстав не заборонених законом.
Жодних належних та допустимих доказів, які б вказували на правовий зв'язок ОСОБА_1 зі спірним будинком, в супереч вимогам ст. ст. 11, 61 ЦПК України, до суду не надано.
Далі, частинами 3 та 4 ст. 368 ЦК України передбачені такі підстави виникнення права спільної сумісної власності: а) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом; б) майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.
Отже, інших випадків, коли може виникати право спільної сумісної власності чинні закони на встановлюють. Крім того, у зазначеному вище договорі купівлі-продажу спірного будинку (а.с. 77) не передбачені умови виникнення такої власності між позивачем та відповідачем по справі.
Також, необхідно зазначити, що позивачем ОСОБА_1 вимоги про визнання домоволодіння обєктом права спільної сумісної власності з підстав, передбачених діючим цивільним законодавством України, не ставилися, а суд, у порядку ст. 11 ЦПК України, позбавлений можливості вийти за межі заявлених вимог.
Дана обставина не перешкоджає ОСОБА_1, змінивши підстави позову, звернутися до суду за захистом свого права.
Доводи, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог та представлені нею докази на підтвердження останніх (а.с. 6-15,18, 74-75) не є достатніми, належними та допустимими, а тому не можуть слугувати правовими підставами для визнання домоволодіння № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину будинку № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві у порядку виділу долі у праві спільної сумісної власності.
Показання свідка ОСОБА_7, яка зазначила, що особисто бачила як ОСОБА_1 розраховувалася за спірний будинок, а також те, що зі слів ОСОБА_1 їй відомі випадки побиття останньої відповідачем по справі, суд оцінює критично, оскільки ОСОБА_7 є близькою подругою позивача по справі та не може вважатися неупередженою особою у вирішенні даного спору.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст.ст. 328, 355, 368 ЦК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання домоволодіння № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину будинку № 7 по вул. Хвойній в м. Змієві у порядку виділу долі у праві спільної сумісної власності, відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя підпис ОСОБА_8