АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Міцнея В.Ф., Литвинюк І.М.

секретаря Лисак О.А.

з участю помічника прокурора м.Чернівці ОСОБА_1, заявника ОСОБА_2, представника заявника ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради про визнання права власності за апеляційною скаргою прокурора м.Чернівці в інтересах ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 7 грудня 2007 року,

встановила:

ОСОБА_4 у листопаді 2007 року звернулася до суду з позовом до Чернівецької міської ради про визнання права власності.

Зазначала, що набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 7 березня 2001 року.

З метою покращення житлових умов самочинно здійснила надбудову мансардного приміщення, що складається з жилої кімнати площею 11,9 кв.м., жилої кімнати площею 17,7 кв.м., кухні площею 10,9 кв.м., коридору площею 4,6 кв.м, санвузлу площею 5,1 кв.м.

Посилаючись на технічне заключення про стан основних конструктивних елементів житлового будинку №63 по вул.Шевченка м.Чернівці, просила визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 107,0 кв.м., в тому числі житловою 65,1 кв.м.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 7 грудня 2007 року позов задоволено.

Прокурор м.Чернівці в інтересах ОСОБА_2 в апеляційній скарзі просить рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 7 грудня 2007 року

Справа №22ц-88 2012 рік Головуючий у 1 інстанції Марчук В.Т.

Категорія: 2/5 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права й порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора м.Чернівці в інтересах ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Ухвалюючи судове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що Чернівецькою міською радою позов визнано.

Водночас, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності, суд першої інстанції керувався положеннями ч.5 ст.376 ЦПК України та вважав, що здійснення останньою надбудови мансардного приміщення по вул.Шевченка,63 м.Чернівці не порушує права інших осіб.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на технічне заключення про стан основних конструктивних елементів житлового будинку №63 по вул.Шевченка м.Чернівці, експертний висновок управління з питань наглядово-профілактичної діяльності захисту МНС України в Чернівецькій області від 26 вересня 2007 року №1030/09-2007, головного державного санітарного лікаря м.Чернівці на проект будівництва від26 вересня 2007 року №1332/02-07.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 набуто право власності на квартиру АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу ОСОБА_6 7 березня 2001 року.

Також встановлено, що ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_2.

Разом з тим з матеріалів справи видно, що житловий будинок №63 по вул.Шевченка м.Чернівці одноповерховий з горищем та підвалом.

За змістом частини 1 та 3 ст.375 ЦК України власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Згідно із ч.4 ст.357 ЦК України співвласник жилого будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

З приєднаних до матеріалів справи обмірних креслень на надбудову мансарди квартири АДРЕСА_1 видно, що виконано надбудову мансарди, квартира №2 до перепланування складалася з веранди площею 7,0 кв.м, коридору площею 2,8 кв.м, кухні площею 6,2 кв.м, комори площею 1,4 кв.м, вбиральні площею 1,3 кв.м, ванної площею 2,6 кв.м, жилої кімнати площею 17,5 кв.м, жилої кімнати площею 18,0 кв.м.

На підставі ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах та одноквартирних будинках і належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв тощо) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.2 ст.10 зазначеного Закону власники квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання та елементів зовнішнього благоустрою.

Згідно з офіційним тлумаченням, наданим у Рішенні Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 2 березня 2004 року у справі за конституційним зверненням ОСОБА_7 та інших громадян про офіційне тлумачення положень пункту 2 статті 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»та за конституційним поданням 60 народних депутатів України про офіційне тлумачення положень статей 1, 10 цього Закону, допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні тощо) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об»єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир. Питання щодо згоди співвласників допоміжних приміщень на надбудову поверхів, улаштування мансард у багатоквартирних будинках, на вчинення інших дій стосовно допоміжних приміщень (оренда тощо) вирішується відповідно до законів України, які визначають правовий режим власності.

За таких обставин ОСОБА_4 здійснено надбудову мансарди за рахунок приміщення горища, яке є спільною сумісною власністю позивачки та ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 2 наведеної норми передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За наявності спору право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути визнано відповідно до ч.3 ст.376 ЦК України за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно та у випадках, передбачених ч. 5 ст. 376 ЦК України, за особою - власником (користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб.

Суд першої інстанції не врахував зазначених вимог закону та не звернув уваги на порушення прав власника квартири №1 ОСОБА_2 щодо користування приміщенням горища.

За змістом ч.1 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановленому домовленістю між ними.

Актом комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства №9 м.Чернівці від 10 лютого 2012 року встановлено закладення отвору у фронтонній стіні будинку №63 по вул.Шевченка м.Чернівці, яка розділяє горище над квартирою №1 та квартирою№2.

У такому разі рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України.

За обставин порушення права спільної сумісної власності ОСОБА_2 на допоміжне приміщення підстав для задоволення позову ОСОБА_4 немає.

Крім того, ОСОБА_4, звертаючись до суду, підставою позову, тобто обставинами, якими обґрунтовувалися вимоги, зазначала захист права власності на самочинне будівництво.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, між Чернівецькою міською радою та ОСОБА_4 спору щодо права власності на надбудоване приміщення не існує. Порушене ОСОБА_4 питання про визнання права власності на самочинне будівництво не було предметом розгляду компетентного державного органу.

Керуючись п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу прокурора м.Чернівці в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 7 грудня 2007 року скасувати.

У позові ОСОБА_4 до Чернівецької міської ради про визнання права власності відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді