АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2/0408/1266/11
Провадження № 22-ц/491/734/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2-1266/11/0408 інстанції ОСОБА_1
Категорія 34 (4) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Дніпронафтопродукт на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2011 року по справі ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Дніпронафтопродукт про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства Дніпронафтопродукт (далі ПАТ Дніпронафтопродукт) про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні. В обгрунтування позовних вимог зазначив, що 06 квітня 2011 року він був звільнений за власним бажанням, але при звільненні йому не було виплачено заробітну плату за перебування у службових відрядженнях в сумі 60 грн., яка не виплачена йому по теперішній час. Тому, уточнивши позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь зазначену суму та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 06 квітня 2011 року в до дня фактичного розрахунку, виходячи з розміру середньоденної зарплати в сумі 115,41 грн., а також судові витрати.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, на його користь з ПАТ Дніпронафтопродукт стягнуто середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільнені працівника за період з 06 квітня 2011 року по 22 квітня 2011 року в сумі 1500 грн. 33 коп., у задоволенні решти позову відмовлено, з ПАТ Дніпронафтопродукт на користь держави стягнуто судовий збір в сумі 188,20 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляд справи в суді в сумі 120 грн.

В апеляційній скарзі відповідач - ПАТ Дніпронафтопродукт ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд при ухваленні рішення не врахував, що у відповідача були відсутні правові підстави для виплати ОСОБА_2 добових за відрядження, оскільки останнім були надані лише посвідчення про відрядження, а від подання і підписання звітів про відрядження він відмовився. Також суд безпідставно до розрахунку суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні включив робочий день 06 квітня 2011 року, не звернувши увагу на те, що цей день був останнім робочим днем позивача, за який йому було нараховано та виплачено заробітну плату. Крім того, судом не враховано істотність суми заборгованості порівняно із середнім заробітком позивача, а також неправомірно стягнуто витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

У своїх запереченнях позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 06 вересня 2010 року працював в апараті управління Криворізької філії ПАТ "Дніпронафтопродукт" на посаді енергетика.

Наказом № 52-К від 06 квітня 2011 року позивача звільнено за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.

При звільнені позивача йому не були виплачені належні за час знаходження у відрядженні в м. Дніпропетровську добові за два дні (08 та 15 лютого 2011 року) в загальній сумі 60 грн.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що невиплата належних сум при його звільненні сталася з вини відповідача, тому він на підставі ст.. 117 КЗпП України має право на отримання середнього заробітку за весь час затримки розрахунку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, при цьому виходив із того, що 22 квітня 2011 року відповідач поштою на адресу позивача надіслав грошовий переказ на суму 60 грн., який не отриманий позивачем з його вини, тому стягнув на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 06 квітня 2011 року по 22 квітня 2011 року в сумі 1500грн.33коп. та відмовив у задоволенні решти позовних вимог.

Проте колегія суддів не може погодитись із таким рішенням суду через його невідповідність нормам матеріального права.

Згідно до ст.117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, а при наявності спору про розмір належних сім спір вирішується органом, який і визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку з затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини.

Виходячи з аналізу змісту норми ст.. 117 КЗпП України, яка передбачає відповідальність власника за затримку розрахунку при звільненні, слід дійти висновку, що підставою такої відповідальності є, по-перше, факт порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст.. 116 КЗпП України) та, по-друге, вини власника.

Проте зазначені вимоги не були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення.

Як убачається із матеріалів справи, підставою відмови позивачу у виплаті добових за два дні відрядження в сумі 60грн. став той факт, що ОСОБА_2 не подав до бухгалтерії відповідача звіт про використання коштів, наданих на відрядження, надавши лише посвідчення про відрядження 08 та 15 лютого 2011 року.

Підпунктом 1.11 розділу 1 Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України №59 від 13 березня 1998 року (яка діяла на той час), визначено, що після повернення з відрядження працівник зобов'язаний до закінчення третього банківського дня, наступного за днем прибуття до місця постійної роботи подати звіт про використання коштів, наданих на відрядження. Посвідчення про відрядження, оформлене в установленому порядку, та інші документи подаються разом із звітом.

Згідно розяснення, наданого в листі Міністерства фінансів України № 31-34000-10-25/17266 від 28 серпня 2007 року, якщо працівнику не видавались авансом кошти під звіт, для відшкодування витрачених власних коштів працівник повинен подати до бухгалтерії звіт за формою, затвердженою наказом ДПАУ Про затвердження форми Звіту про використання коштів, наданих на відрядження або під звіт, та Порядку складання вказаного Звіту від 19.09.2003 р. № 440, а також документи, що підтверджують використання коштів. При цьому в звіті не заповнюються графи попереднього одержання авансу Одержано (від кого, № та дата документа), Звіт перевірено, Залишок внесений (перевитрата видана) у сумі за касовим ордером, бухгалтерських проводок, доцільності проведених витрат та Звіт затверджено, які підписуються керівником (податковим агентом). Якщо керівник підприємства підтвердив доцільність та обґрунтованість здійснених працівником витрат та затвердив звіт, бухгалтерія відображає зобовязання перед підзвітною особою, визнане підприємством, за кредитом субрахунку 372 Розрахунки з підзвітними особами.

Таким чином, ОСОБА_2, не отримавши аванс на відрядження, повинен був подати відповідний звіт.

Позивач не надав суду доказів на підтвердження того, що надавав такий звіт, але його не було прийнято відповідачем.

Натомість, відповідачем на підтвердження своїх заперечень щодо відмови позивача від подання власнику звіту надані два примірники такого звіту, складеного бухгалтером підприємства, датовані 09 та 16 лютого 2011 року (а.с. 38, 39), від підписання яких ОСОБА_2 відмовився із посиланням на порушення строків їх складання і цей факт підтверджено позивачем в суді апеляційної інстанції.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції не звернув уваги на такі обставини та дійшов помилкового висновку про не доведеність відповідачем своїх заперечень і наявність підстав для задоволення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги відповідача, ОСОБА_2 посилається на те, що проведеними за його зверненнями прокуратурою Саксаганського району м. Кривого Рогу, прокуратурою міста ОСОБА_4, Криворізьким регіональним відділом Територіальної державною інспекції праці у Дніпропетровській області перевірками встановлено факт порушення відповідачем законодавства про працю, внаслідок чого керівника КФ ПАТ «Дніпронафтогаз» ОСОБА_5 притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави за ч. 1 ст. 41 КУпАП, тому вважає доведеною вину підприємства у затримці розрахунку при його звільненні.

Проте, на думку колегії суддів, такі заперечення не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки із матеріалів справи вбачається, що ці перевірки стосувалися іншого питання права працівника на нарахування заробітної плати та оплати добових за кожен день (включаючи день відїзду та приїзду) перебування працівника у відрядженні в межах України (а.с. 32, 33, 42).

Зважаючи на те, що під час цих перевірок встановлений обовязок власника оплатити добові за кожен день відрядження, відповідач виконав припис прокурора та 22 квітня 2011 року поштовим переказом перерахував на адресу позивача кошти за два дні відрядження в сумі 60грн., які ним не отримані з власної вини, що спростовує посилання позивача на не проведення з ним розрахунку по теперішній час.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вина підприємства у несвоєчасному розрахунку з позивачем при його звільненні відсутня, тому суд першої інстанції безпідставно поклав на відповідача відповідальність за несвоєчасне проведення такого розрахунку.

У звязку з цим рішення суду в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 06 квітня 2011 року по 22 квітня 2011 року в сумі 1500грн.33коп., а також на користь держави судового збору в сумі 188грн.20коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн. необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких вимог.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Дніпронафтопродукт задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 11 листопада 2011 року в частині часткового задоволення позову ОСОБА_2 та стягнення з Публічного акціонерного товариства Дніпронафтопродукт на його користь середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні працівника за період з 06 квітня 2011 року по 22 квітня 2011 року в сумі 1500грн.33коп. , а також на користь держави судового збору в сумі 188грн.20коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120грн. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складення повного рішення відкладено до 26 березня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_6