ун. № 2-4651/11
пр. № 2/2608/365/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2012 року

Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Коваль О.А.

при секретарі Лазаренко Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України у м.Києві, Служба у справах дітей Святошинської РДА, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ

У червні 2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про визнання внучки ОСОБА_2 разом з її неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою № 204 в будинку 56 по вул. Зодчих в м.Києві, посилаючись на те, що ОСОБА_2 з січня 1994 року в ній не проживає, комунальні послуги не сплачує, її малолітня дочка також в квартирі не проживає з моменту реєстрації в ній. Іх реєстрація порушують її права на оформлення субсидії.

Представник позивачки у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити. Суду пояснив, що відповідачка разом із своєю неповнолітньою дочкою не поживає в спірній квартирі з літа 2007 року, її особисті речі в квартирі відсутні, квартирою не цікавиться, комунальні послуги не оплачує.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, просила у їх задоволенні відмовити. Суду пояснила, що є чинне рішення Святошинського суду від 13.11.2006р. яким визнано її право на проживання та вселено разом з неповнолітньою дочкою ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_1, а ОСОБА_1 зобов»язано не чинити цьому перешкод. У вказаній квартирі вона не проживає лише з червня 2011р. з поважних на те причин. Так, у них з позивачкою дуже погані відносини, вони постійно сваряться, бабуся не впускає її у квартиру, змінює часто замки, у зв»язку з чим у неї було два викидні, а тому коли вона дізналась про свою вагітність, задля її збереження та нормального розвитку вирішили з чоловіком та дочкою ОСОБА_5 тимчасово переїхати на орендовану квартиру. Спочатку вони проживали за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, тепер в кімнаті квартири АДРЕСА_2, свого житла вона чи її чоловік не мають, бабуся знову змінила замки, нових ключів їй не дала, в квартиру не впускає, в квартирі залишились її особисті речі: посуд, одежа, м»які іграшки.

Треті особи у судове засідання не з»явились, про розгляд справи повідомлялись судом належним чином, Святошинське РУГУ МВС України у м.Києві просило розглядати справу без участі їх представника.

Служба у справах дітей Святошинської РДА направила письмові пояснення до позову в яких категорично заперечують проти задоволення вказаного позову, зазначаючи, що Акти РЕО-4 лише фіксують відсутність особи в конкретно зазначений день в певному місті і не можуть слугувати доказом не проживання відповідачки разом з неповнолітньою дитиною в квартирі, просили у позові відмовити, захистити права дитини.

Заслухавши пояснення представника позивачки, відповідачки, покази свідків, дослідивши докази, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно довідки форми № 3 КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва» за № 935 від 27.04.2011р. в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані позивачка ОСОБА_1 з 27.07.1970року, її онук ОСОБА_4 з 20.01.1990року, відповідачка ОСОБА_2 з 15.01.1994 року та її неповнолітня дочка ОСОБА_3 з 14.12.2010року.

Квартира не приватизована, перебуває на балансі КП «Дирекції з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва».

Позивачка ОСОБА_1 в позові посилається на те, що її внучка ОСОБА_2 не проживає в зазначеній квартирі з 15.01.1994 року, тоді як її представник надаючи пояснення в суді пояснював, що остання не проживає в ній з літа 2007 року.

Відповідачка надала суду рішення Святошинського районного суду Києва від 13.11.2006р. та ухвалу Апеляційного суду м.Києва від 16.02.2007 року із яких вбачається, що між зазначеними сторонами вже існував спір щодо права проживання відповідачки в кварті № 204. При розгляді якого було встановлено, що відповідачка не проживала в цій квартирі з поважних причин, оскілки їй постійно чинились ОСОБА_1 перешкоди у користуванні нею, прийнято рішення про вселення ОСОБА_2 разом з її неповнолітньою дочкою в квартиру за вище зазначеною адресою, а ОСОБА_1 зобов»язано не чинити їй перешкод.

Згідно ст.ст. 71, 72 ЖК Української РСР право користування житловою площею за наймачем зберігається протягом шести місяців. Якщо особа відсутня по місцю реєстрації без поважних причин більше вказаного терміну, вона може бути визнана судом такою, що втратила користування жилим приміщенням.

Частиною першою ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 58-59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Тоді як, належних доказів того, що відповідачка не проживає в спірній квартирі понад шести місяців без поважних на те причин та не цікавиться нею суду не надано.

В наданих стороною позивача Актах КП РЕО-4 від 28.01.2011р., від 10.02.2011р., 16.03.2011р, від 22.03.2011р., 04.04.2011р. зазначена відсутність ОСОБА_2 та її дочки ОСОБА_5 в спірній квартирі на час перевірки, тобто в конкретний день та час, тоді як про її не проживання або відсутність особистих речей в квартирі мова не йде.

Свідок ОСОБА_6, яка також була присутня при складанні цих актів, суду пояснила, що обстеження проводилось візуально, поверхнево, в тумбочки та шафи не заглядали.

З огляду на викладене, суд критично ставиться до вказаних Актів, оскільки в повній мірі вони не відображають факт не проживання відповідачки та відсутність її особистих речей в квартирі.

Свідок ОСОБА_7, яка проживає в тому ж будинку де знаходиться спірна квартира, суду пояснила, що інколи спілкується із ОСОБА_1, та їй розповідала, що раніше жила із синами, а тепер сама, про внуків нічого не казала, сама особисто в її квартирі була давно, понад шести місяців тому назад.

Вказані свідчення суд також оцінює критично, оскільки свідок розповіла надану їй інформацію ОСОБА_1, тоді як сама особисто в спірній квартирі давно не була.

Свідок ОСОБА_8 також не змогла достовірно вказати на не проживання відповідачки та її неповнолітньої дочки понад шести місяців, тільки зазначила, що про сім»ю позивачки їй не відомо, заходила в її квартиру восени, далі коридору не проходила, нікого окрім ОСОБА_1 не бачила.

Відповідь п»ятої поліклініки Святошинського району м.Києва також не може бути беззаперечним доказом проживання особи за певною адресою, а тому також оцінюється на рівні з іншими доказами у справі.

Натомість, судом встановлено, а сторонами не заперечувались наявність складних та непримиримих відносини між сторонами, що також підтверджується вирішення подібного спору в судовому порядку у 2006 році, а саме намаганням ОСОБА_2 вселитися в спірну квартиру, а ОСОБА_1 її виселити і зняти з реєстрації.

З огляду на викладене, позовні вимоги щодо не проживання відповідачки та її неповнолітньої дочки понад шести місяців, тобто з урахуванням часу подачі позову до суду, принаймні з листопада 2010року не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Тоді як тимчасову відсутність відповідачки та її дочки в спірній квартирі з червня 2011р., суд вважає вимушеною, пов»язаною з несприятливими умовами проживання в спірній квартирі вагітної жінки та постійного конфліктною особою, а тому у задоволенні позові відмовляє.

Також суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 71 ЖК Української РСР визначає, що у разі відсутності особи понад шести місяців за місцем реєстрації з поважних причин, суд може цей строк продовжити. Тоді як жодна норма цього кодексу не обмежує та не визначає вид такої поважності, а тому суд вважає зроблений ним висновок щодо поважності тимчасового не проживання відповідачки в спірній квартирі обґрунтованим і законним.

Крім того, суд при вирішенні цього спору враховує, що у відповідачки та її чоловіка відсутнє власне житло та вважає необхідним захистити в цьому випадку права дитини, оскільки позивачка ставить питання і про зняття з реєстрації неповнолітньої дитини, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Керуючись ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст..ст.10, 59, 60, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_3, треті особи: відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Святошинського РУГУ МВС України у м.Києві, Служба у справах дітей Святошинської РДА, Комунальне підприємство «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м.Києва», ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня його проголошення через Святошинський районний суд м.Києва.

Суддя