Справа № 2034/2-3914/11
Провадження № 2/2034/6808/11
РІШЕННЯ

Іменем України

24 травня 2012 року сел. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого - Ільїної Г.І.,

за участю секретаря - Андросової Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Покотилівка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, в якому просять визнати за ними право власності в рівних частках, по ? за кожним, на житловий будинок № 136 по вул. Левицького в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, в порядку набувальної давності.

В обґрунтування позову зазначають, що вказаний житловий будинок належав на праві власності ОСОБА_7 в 5/6 частинах на підставі дублікату свідоцтва про право власності від 24.03.1993 року, виданого виконкомом Харківської районної ради народних депутатів Харківської області, та ОСОБА_8 в 1/6 частині згідно рішення Харківського районного суду від 08.02.1994 року, справа № 2-403. Останній своєю частиною будинку ніколи не користувався, не розподіляв частки в будинку та 03.02.2000 року помер. ОСОБА_7 померла 26.02.1998 року, за життя 05.02.1975 року вона склала заповіт на користь ОСОБА_9, посвідчений секретарем виконкому Безлюдівської селищної ради р. № 7.

01 листопада 1999 року ОСОБА_9 онук ОСОБА_7, який був спадкоємцем за заповітом після смерті родичів, не отримавши право власності на житловий будинок в нотаріальній конторі, не оформивши правовстановлюючі документи, отримав від позивачів гроші за спірний житловий будинок та передав їм цей житловий будинок у власність.

ОСОБА_9 помер 17.04.2005 року. Всі співвласники будинку померли та в ньому не проживали.

В спірному житловому будинку більше ніж 11 років з 01.11.1999 року проживає родина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з дітьми ОСОБА_7 та ОСОБА_10. Вони користуються будинком, проводили його капітальний ремонт, сплачують податки на земельну ділянку, підтримують будинок в доброму стані, вклали в це свої кошти та працю. У позивачів є договори про надання населенню послуг газопостачання на прізвище ОСОБА_11 на вказаний житловий будинок починаючи з 06.05.2001 року, аналогічні договори є і на постачання електричної енергії, також є і квитанції про оплату енергопостачання, газопостачання.

Крім того, діти ОСОБА_1 та ОСОБА_2 навчаються в Безлюдівській загальноосвітній школі.

Спадкоємці ОСОБА_9 дружина ОСОБА_3, сини ОСОБА_4, ОСОБА_12 не заперечують проти позову і визнають право ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на володіння будинком на праві власності.

Позивачі в судове засідання не зявились, подали до суду заяву, згідно якої вони позовні вимоги підтримують та просять розглянути справу за їх відсутності.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12 в судове засідання не зявились, подали до суду заяви, кожен окремо, про визнання позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 та про розгляд справи в їх відсутність, їх представник ОСОБА_13 також подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі та про розгляд справи за її відсутності.

Безлюдівська селищна рада Харківського району подали до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника та про вирішення спору відповідно до вимог чинного законодавства.

Відповідач ОСОБА_14 в судове засідання не зявився, про розгляд справи повідомлений належним чином, про причини неявки в суд не повідомив.

Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі.

Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання відповідачами пред′явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Матеріалами справи встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Як вбачається з довідки КП «ХРБТІ» від 05.07.2011 року житловий будинок в смт. Безлюдівка по вул. Левицького, 136 зареєстрований в 1/6 частині за ОСОБА_8 на підставі рішення Харківського районного суду від 08.02.1994 року, справа № 2-403; в 5/18 частинах за ОСОБА_3, в 5/18 частинах за ОСОБА_4, в 5/18 частинах за ОСОБА_12 на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих Першою Харківського району держноткнторою 23.05.2011 року, р. № 2-594, р. № 2-598; р. № 2-596.

ОСОБА_8 помер 03.02.2000 року, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 219418, виданого 04.02.2000 року Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану.

Можливий спадкоємець після нього відповідач в справі ОСОБА_14 спадщину після батька в установлений законом строк не прийняв.

Крім того, згідно розписки наданої ОСОБА_8 14.10.1999 року він отримав 500 доларів США від ОСОБА_9 за частину домоволодіння по вул. Левицького, 136.

Відповідачі в справі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12, які 23.05.2011 року оформили спадщину після ОСОБА_9, який помер 17 квітня 2005 року (свідоцтво про смерть серії І-ВЛ № 014405), однак проти позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечують та визнають їх право власності на спірний житловий будинок.

Таким чином вважається встановленим факт того, що ОСОБА_9, який був онуком колишньої співвласниці спірного житлового будинку ОСОБА_7, після смерті своєї бабусі, розпорядився належною їй частиною житлового будинку (5/6 частин) за адресою: смт. Безлюдівка, вул. Левицького, 136, оскільки знав, що остання заповідала йому належну їй на праві власності частину будинку, про що 05.02.1975 року склала заповіт, та ОСОБА_9 01.11.1999 року не оформивши у встановленому законом порядку право власності на спірний житловий будинок, отримав від позивачів гроші за житловий будинок та передав їм його у власність.

Вказане також підтверджується актом депутата Безлюдівської селищної ради ОСОБА_15 від 04.07.2011 року, за участю сусідів ОСОБА_16, ОСОБА_17, про те, що в житлову будинку по вул. Левицького, 136 в смт. Безлюдівка проживала ОСОБА_7 з внуком ОСОБА_18, будинок належав їй в 5/6 частинах. В 1/6 частині вказаний житловий будинок належав ОСОБА_8, який ніколи не був прописаний в цьому будинку і не проживав в ньому, а знаходився за адресою: АДРЕСА_1, і помер 03.02.2000 року. З 01 листопада 1999 року в даному будинку проживають ОСОБА_1, ОСОБА_2 і їх двоє дітей ОСОБА_10 та ОСОБА_7. Вони проводять в цьому будинку ремонт, слідкують за ним, сплачують комунальні платежі, тобто вже більше 11 років відкрито користуються цим будинком.

Факт оплати комунальних платежів позивачами за адресою: смт. Безлюдівка, вул. Левицького, 136, підтверджується відповідними квитанціями, які є в матеріалах цивільної справи, а також договорами про надання поселенню послуг з газопостачання, електропостачання.

З довідок, наданих Безлюдівською загальноосвітньою школою від 05.07.2011 року за № 285, за № 286 вбачається, що ОСОБА_10 та ОСОБА_19 навчаються в цій школі і проживають за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом 10 років, набуває право власності на цей майно, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

У пунктах 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України зазначено, що цей Кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набуття ним чинності. Правила ст. 344 про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набуття чинності цим Кодексом.

Цивільний кодекс України набув чинності з 01 січня 2004 року, тому перебіг строку володіння майном для визначення права власності на нього за набувальною давністю слід рахувати з 01 січня 2001 року.

Згідно зі ст. 344 ЦК України право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю за рішенням суду з моменту державної реєстрації.

На підставі вище наведеного суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 01.01.2001 року, тобто більше десяти років, відкрито, добросовісно та безперервно володіють житловим будинком з надвірними будівлями та спорудами № 136 по вул. Левицького в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області, користується даним нерухомим майном, доглядають за будинком та утримують його, сплачують всі комунальні послуги (про що свідчать копії квитанцій), а також беручи до уваги заяви відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_12 про визнання позову та права власності за позивачами, тому позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є обґрунтованими, не суперечать закону та підлягають задоволенню, та за ними можливо визнати право власності на вказаний житловий будинок в рівних частинах, по 1/2 частині за кожним.

Судові витрати суд залишає за рахунок позивачів.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 174, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 328, 344, п. п. 4, 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 136 по вул. Р. Левицького в смт. Безлюдівка Харківського району Харківської області в порядку набувальної давності, в рівних частинах, по ? частині за кожним.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Г.І. Ільїна