Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0616/3203/12 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В.Б.
Категорія 52 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2012 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Борисюка Р.М., Галацевич О.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу Ярунської дільничної лікарні на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 8 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Ярунської дільничної лікарні про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом в якому просив поновити його на посаді лікаря терапевта Ярунської дільничної лікарні та стягнути на його користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу. На обґрунтування позову ОСОБА_2 зазначав, що звільнення на підставі наказу № 9 від 02.03.2009 року вважає незаконним з тих підстав, що перепрофілювання підприємства не мало місце а також, що відповідачем не було дотримано порядку звільнення, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України (не запропонована інша робота).

Справа розглядалася судами неодноразово. Останнім рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду від 08.10.2012 року позов задоволено. Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря-терапевта поліклініки Ярунської дільничної лікарні з 02.03.2009 року та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 33289 грн. 10 коп. Вирішено питання судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі Ярунська дільнична лікарня, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт зазначає, що висновок суду про порушення при звільненні позивача положень ст. 49-2 КЗпП України є невірним, судом не враховано кваліфікацію позивача, що не давала йому права під час попередження про звільнення і на день звільнення зайняти одну із вакантних посад у закладі охорони здоровя.

Представник апелянта підтримала подану апеляційну скаргу, позивач заперечує проти її задоволення, вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2, працюючи головним лікарем Жолобинської лікарні, також перебував у трудових стосунках з відповідачем, де обіймав за сумісництвом 0.5 ставки лікаря терапевта (а.с.31). Наказом по Ярунській дільничній лікарні № 9 від 02.03.2009 року (а.с.2) ОСОБА_2 було звільнено з посади лікаря терапевта на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. Звільненню позивача передував наказ № 25 від 29.12.2008 року „Про реорганізацію Ярунської ДЛ та зміни в штатному розкладі (а.с.23).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача не був дотриманий порядок, встановлений ст. 49-2 КЗпП України, а саме, ОСОБА_2, який за своїм освітнім рівнем і кваліфікацією міг би зайняти будь-яку з чотирьох посад, що були вільними у відповідача за умови направлення його відповідачем на стажування, жодна з цих посад не пропонувалася.

Такий висновок суду першої інстанції не є підставою для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджують не пізніше, ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.23) наказом № 25 від 29.12.2008 року у Ярунській дільничній лікарні з 30.12.2008 року були скорочені посади лікаря терапевта поліклініки (0.5 ставки якої обіймав позивач), 0.5 ставки посади лікаря педіатра поліклініки та 0.5 ставки посади лікаря акушера-гінеколога поліклініки. Згідно штатного розпису станом на 01.01.2009 року (а.с.32-35) штат лікарів поліклініки відповідача становив 4.75 одиниці, з яких: 2.0 сімейний лікар; 0.5 ставки лікар гінеколог; 0.25 ставки лікар хірург; 1 лікар педіатр та дві по 0.5 ставки лікар УЗД. Посада лікаря терапевта на 0.5 ставки була наявною у стаціонарі терапевтичного відділення. Таким чином мало місце перепрофілювання посад, зокрема, посади лікаря терапевта у лікаря загальної практики - сімейної медицини. Позивач 30.12.2008 року був попереджений про можливе вивільнення (а.с. 20).

Під час дії попередження про вивільнення та на день звільнення позивача з роботи відповідач мав вакантні посади: лікаря терапевта стаціонарного відділення Ярунської ДЛ (від зайняття якої відмовився позивач а.с58); лікарів загальної практики-сімейної медицини ( дві одиниці); лікаря УЗД та рентгенолога.

Доводи апелянта про фальсифікацію відповідачем акту про відмову є безпідставними, оскільки не підтверджені іншими, крім його пояснень, доказами. Вказаний акт був також предметом розгляду профспілкового комітету Ярунської ДЛ (а.с.38-41) і на даний час є чинним. Обійняти інші вакантні посади позивачу не пропонувалося, оскільки, на переконання роботодавця, ОСОБА_2 не відповідав їм за своєю кваліфікацією. Така позиція відповідача узгоджується з положеннями ст. 74 Основ законодавства України про охорону здоровя, наказами МОЗ України від 25.12.1992 року № 915, від 19.12.1997 року № 359 та від 29.03.2002 року № 117. Зі змісту вказаних нормативних актів слідує, що зайняттю позивачем посади лікаря загальної практики-сімейної медицини, лікаря УЗД та рентгенолога мало передувати отримання за ініціативи позивача сертифіката за відповідним фахом. Нормативні документи на які посилається апелянт на обґрунтування доводів апеляційної скарги не містять вказівки про обовязок роботодавця у разі вивільнення працівників забезпечити їх перепідготовку.

Крім того, позивач на день звільнення обіймав посаду головного лікаря Жолобинської лікарні, що виключало можливість керівника Ярунської дільничної лікарні направити ОСОБА_2 на відповідну перепідготовку як працівника сумісника.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 було обґрунтовано звільнено за п. 1 ст. 40 КЗпП України з дотриманням роботодавцем порядку вивільнення, передбаченого ст. 49-2 КЗпП України.

За таких обставин, коли висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та судом неправильно застосовані норми матеріального права, рішення суду, в порядку ст. 309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Ярунської дільничної лікарні задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду від 8 жовтня 2012 року скасувати, ухваливши нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді