Справа № 1309/2-835/11 Головуючий у 1 інстанції: Грищук В.О.
Провадження № 22-ц/1390/3740/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.,

при секретарі: Гордій У .М.,

з участю ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу представника ОСОБА_5 ОСОБА_6 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2011 року по справі за позовом Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_5, 3-ті особи ЛКП «Нове», ОСОБА_7, ОСОБА_8 про демонтаж самовільного будівництва,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_5 демонтувати самочинно влаштовану комору площею 2, 34 кв.м. на сходовій площадці між 3-4 поверхами 3 під»їзду будинку №4 по вул. по вул. С. Петлюри у м. Львові. Стягнуто з ОСОБА_5 в користь Залізничної районної адміністрації м. Львова 37 грн. судових витрат по справі.

Дане рішення оскаржив представник відповідача.

В апеляційній скарзі покликається на те, що не враховано, що у позивача відсутнє право звернення до суду. Позивач не пояснив, яке саме його право порушено та на підставі чого він має право вимагати від ОСОБА_5 відповідної поведінки, згідно ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», а суд не обґрунтував у рішенні на підставі якої частини ст. 376 ЦК України прийняв рішення. Суд притягнув до відповідальності за самочинне будівництво ОСОБА_5, не зясувавши чи дії, які він вчинив відповідають ознакам самочинного будівництва передбаченим законами України. Вважає, що в суді не було доведено вини ОСОБА_5

Враховуючи те, що влаштування комори не повязано з використанням земельної ділянки Львівської міської ради та будинок не перебуває у комунальній власності жодних порушень прав власника немає. Просить заочне рішення суду скасувати та закрити провадження у справі.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_3, ОСОБА_4,перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся до суду із позовом, в якому просив зобовязати відповідача демонтувати самочинно влаштовану комору площею 2,34 кв.м на сходовій площадці між 3-4 поверхами 3 підїзду будинку № 4 по вул. С. Петлюри у м. Львові, мотивуючи тим, що відповідно до п.2 розпорядження голови Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради від 17.05.2010 р. № 361 «Про самочинне будівництво» - мешканця кв. №81 на ОСОБА_9 4 (ЖБК № 79) у м. Львові, в термін до 10.06.2010р. зобовязано демонтувати самочинну збудовану комору пл.2,3,4 кв.м. на сходовій площадці біля сміттєпроводу між 3-4 поверхами 3під»їзду будинку №4 по вул. по вул. С. Петлюри у м. Львові.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач самочинно влаштовав комору пл. 2,34 кв. м на сходовій площадці біля сміттєпроводу між 3-4 поверхами 3 під»їзду будинку №4 по вул. по вул. С. Петлюри у м. Львові.

Однак такі висновки суду не відповідають обставинам справи.

Як вбачається із змісту позовної заяви та матеріалів справи, позивач звернувся до суду з позовом про зобовязання відповідача демонтувати самочинно влаштовану комору на сходовій клітці житлового будинку на підставі ст.376 ЦК України, яка поширюється на правовідносини, що виникають по самочинному будівництву, і підстав позову не змінював.

Задовольняючи позовні вимоги про зобовязання відповідача демонтувати самочинно влаштовану комору на сходовій клітці будинку, суд не врахував, що житловий будинок № 44 по вул.С.Петлюри, у м.Львові є власністю ЖБК-79, за рішенням загальних зборів членів якого проводилось облаштування відповідачем комори.

Із протоколу № 2 загальних кооперативних зборів житлово-будівельного кооперативу № 79 ОСОБА_9 4 від 12 вересня 2004 року вбачається, що було вирішено питання переобладнання сміттєпроводів.

Як ствердила в судовому засідання судової колегії голова кооперативу ОСОБА_4, на підставі рішення вказаних загальних зборів сміттєпроводи на всіх поверхах 3 підїзду будинку №4 по вул. по вул. С. Петлюри у м. Львові були переобладнані під комори.

Також, слід зазначити, що окремо рішення зборів мешканцями будинку не оскаржувалося.

Таким чином, судова колегія вважає, що права третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 не порушено.

Крім того судова колегія приймає до уваги, що судами розглядались аналогічні справи про демонтаж самовільно збудованих приміщень, однак по цих справах ухвалами Залізничного районного суду м. Львова від 31.05.2012 року та від 19.12.2011 року було вирішено питання про залишення позову без розгляду по одній справі та закриття провадження по іншій справі, з тих підстав, що представник позивача Залізничної РА ЛМР подавав до суду клопотання про залишення позовних заяв без розгляду та закриття провадження по справі.

Також суд враховує, рішення колегії суддів апеляційного суду від 30.01.2012 року по аналогічній справі було скасоване рішення районного суду та відмовлено в позові ( справа за позовом Залізничної РА ЛМР до ОСОБА_10, треті особи ЛКП «Нове» та інших про демонтаж самовільного будівництва).

Судова колегія враховує і те, що п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва» зазначено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються.

Отже немає підстав для задоволення позову на підставі ст.376 ЦК України.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду з підстав, передбачених ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ч.1 п. 2 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 на заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2012 року задовольнити частково.

Заочне рішення Залізничного районного суду м. Львова від 08 грудня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Бермес І.В.

Судді: Шандра М.М.

ОСОБА_11