АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0408/2-2573/11 22-ц/491/2015/12
Справа № 2/408/704/12 Головуючий в 1 -й інстанції
Провадження № 22-ц/491/2015/12 ОСОБА_1
Категорія -26 (III) Доповідач Карнаух В.В.
РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного

суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Карнаух В.В.,

суддів: Братіщевої Л.А„ ОСОБА_2,

при секретарі: Бадалян Н.О.

за участю: представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу

ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"

на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 22 лютого 2012

року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4

акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" , Відділення

виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на

виробництві та професійних захворювань України у м. Кривому Розі

Дніпропетровської області про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зазначеним позовом та просив стягнути з відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат"(надалі ПАТ "ІнГЗК") у відвідування моральної шкоди 40000 грн., з Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (надалі Відділення Фонду) 10000 грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він тривалий час працював на різних посадах ПАТ "ІнГЗК", у зв'язку із встановленим професійним захворюванням та втратою професійної працездатності переносить моральні страждання.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 22 лютого 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ "ІнГЗК" на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 25000 грн..

В апеляційній скарзі ПАТ "ІнГЗК" ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5 до ПАТ "ІнГЗК", оскільки суд не врахував, що позивач свідомо обрав роботу із шкідливими умовами праці , судом не врахована ступінь вини позивача в отриманому ним професійному захворюванні, оскільки позивач не скористався своїм правом виходу на пенсію у 1992 році, працював понад 12 років, позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення йому-моральної шкоди; не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення йому моральної шкоди; вважають, що розмір моральної шкоди, стягнутий судом першої інстанції, не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_5 просить рішення суду, як законне та обґрунтоване на його думку залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 працював з 1965 року по 01.03.2004. на різних посадах на ПАТ "ІнГЗК" у шкідливих умовах праці.

ОСОБА_6 № 7 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 12 травня 2008 року, комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_5 є тривала робота протягом 16 років 4 місяців в умовах впливу шкідливих факторів, де концентрація пилу та шуму перевищувала ПДК, винними у професійному захворенні позивача є керівництво РЗФ-2 ВАТ "ІнГЗК" у період праці позивача (а.с. 11-12).

За висновком МСЕК від 02 липня 2008 року позивачу первинно встановлено 35 % втрати професійної працездатності безстроково, (а.с. 5)

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

ОСОБА_6 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача ПАТ «ІнГЗК » моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням

встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і

стаціонарного лікування, оздоровлення, він обмежений у фізичній роботі по дому,

переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих зв'язків і

, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

ОСОБА_6 роз'яснень п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з ОСОБА_6 № 7 розслідування професійного захворювання позивача від 12 травня 2008 року, причиною професійних захворювань позивача є тривалий стаж роботи в умовах запиленості робочої зони та підвищеного рівню шуму, яка і перевищувала допустиму концентрацію, та виникли у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства, де працював ОСОБА_5 ст. 153 КЗпП України, якою передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони -праці, тому доводи апеляційної скарги відповідача, вини позивача , який добровільно вибирав місце працевлаштування із шкідливими факторами та своєчасно не лікувався, колегія суддів до уваги не приймає.

Враховуючи викладене й те, що право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я ОСОБА_5 пов'язано з виконанням трудових обов'язків, виникло у позивача з 03.07.2008 року, тобто з моменту встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує профілактичного, амбулаторного та стаціонарного лікування, оздоровлення; обмежений у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє

, його нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим доводи апеляційної скарги стосовно ненадання позивачем доказів спричинення йому моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу, є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності. Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої

/ інстанції без урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних І фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом першої ; інстанції з без урахування відсотку втрати професійної працездатності , який згідно висновку МСЕК становить 35% , строку роботи у шкідливих умовах праці на підприємстві відповідача, з урахуванням конкретних обставин по справі, характеру ; отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язаних із ним фізичних і моральних страждань, інтенсивності і довготривалості фізичних і психічних страждань позивача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено 35 % втрати професійної працездатності та

беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем

;і професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання,

інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань , істотність вимушених

змін у його життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів

вважає, що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь позивача з

ПАТ "ІнГЗК", повинен бути зменшений з 25 000 грн. до 21 000 грн., а рішення суду,

підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.З ч.І ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України,

колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Кривого Рогу від 22 лютого 2012 року в частині розміру моральної шкоди стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства « Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат » на користь ОСОБА_5 змінити, зменшивши цей розмір до 21 000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено' у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді :