Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 3890 / 2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Наумова І.Й.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 липня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Мануйлова Ю.С.

Дашковської А.В.

При секретарі: Свинаренко О.О. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України в особі представника Степури Юрія Михайловича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року по справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла та зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України про визнання права користування житловим приміщенням, зобов`язання видати ордер та провести реєстрацію за місцем проживання,

В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2011 року ВЧ НОМЕР_2 МВС України звернулася до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначала, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 внутрішніх військ МВС України України №104 о/с від 30.05.2001 р. ОСОБА_1 зарахована в списки особового складу військової частини НОМЕР_3 та поставлена на усі види забезпечення. У зв`язку із проходженням військової служби у зазначеній військовій частині, відповідно вимог законодавства громадянці ОСОБА_1 та її сімї в складі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як такій, яка у зв`язку з характером її трудових відносин повинна проживати за місцем роботи або поблизу від неї, у 2003 році було надано службове житлове приміщення в гуртожитку для малосімейних військовослужбовців - двокімнатна квартира в будинку АДРЕСА_1 у безпосередній близькості від роботи. 22.03.2003 року ОСОБА_1 , її мати ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_3 зареєструвались за адресою військової частини НОМЕР_3 : АДРЕСА_2 про що було внесено відповідний запис у домову книгу військової частини НОМЕР_4 МВС України та стали фактично проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 не видавався, розподілення кімнат в гуртожитку здійснювалось на підставі її рапорту, рішень житлово-побутовою комісії та наказу командира частини НОМЕР_1 .

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України № 35 о/с від 07.06.2005 р. ОСОБА_1 переведена до військової частини НОМЕР_5 та наказом командира військової частини НОМЕР_3 №152 від 02.08.2005 р. та була виключена із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 і знята з усіх видів забезпечення. Тим самим припинила всі трудові відносини з військовою частиною НОМЕР_3 .

2

На даний час ОСОБА_1 (із 2005 року) її сім`я - мати ОСОБА_2 , донька ОСОБА_3 , чоловік ОСОБА_4 з військовими частинами 3033 та 3026 у трудових відносинах не знаходяться, але не звільнили службове житло приміщення військової частини НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Посилаючись на вищезазначене просила суд визнати ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 такими, що втратили право на користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить військовій частині НОМЕР_1 ВВ МВС України, виселити даних осіб з вищевказаного житлового приміщення, зобов`язати ВПРФО Комунарського РВ ГУМВС України в Запорізькій області зняти відповідачів із реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2 , та стягнути з відповідачів на користь військової частини понесені судові витрати.

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом, в якому зазначали, що з 30.05.2001 року ОСОБА_1 була зарахована до лав внутрішніх військ МВС України і поставлена на довольство військової частини НОМЕР_3 ВВ МВС України.

14.09.2001 року ОСОБА_1 та члени її сім`ї - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 були постановлені на облік військовослужбовців, що потребують житла одразу в двох військових частинах: 3026 та 3029, так як зазначені військові частини мали одну загальну чергу військовослужбовців, потребуючих житла.

Згідно Протоколу № 1 від 04.01.2003 року засідання командування військової частини НОМЕР_1 , за погодженням з центральною житлово-побутовою комісією ГУВВ МВС України було прийняте рішення про надання ОСОБА_1 та її доньці ОСОБА_3 службової житлової площі за адресою: АДРЕСА_3 з пропискою, без зняття з загальної черги на одержання житла військової частини НОМЕР_1 , 3026, 3029. На підставі даного рішенні ОСОБА_1 з членами сім`ї була вселена до зазначеної квартири, але ордер на житло надано не було, реєстрація (прописка) за місцем проживання військовою частиною НОМЕР_1 чи 3026 проведена не була.

Згодом, не дослуживши до закінчення терміну контракту у в/ч НОМЕР_3 , на підставі наказу командувача внутрішніх військ МВС України № 35 о/с від 07.06.2005 року ОСОБА_1 була направлена до відрядження до військової частини НОМЕР_5 ВВ МВС України, а згідно наказу від 03.08.2005 року була переведена в ту ж військову частину ( НОМЕР_5 ) для подальшого проходження служби, де і проходить службу по теперішній час. Військова частина № НОМЕР_5 (полк спеціального призначення «Гепард» ВВ МВС України) заснована в 1994 році, підпорядковується і входить до структури Внутрішніх військ МВС України. Військові частини: №3029, №3026, №3033 (місце розташування - м. Запоріжжя) належать і підпорядковуються одному відомству - Внутрішні війська МВС України. В період з 30.05.2001 року по теперішній час ОСОБА_1 безперервно працює в одному відомстві - Внутрішні війська МВС України.

Позивачі за зустрічним позовом зазначають, що з 04.01.2011 року ОСОБА_1 набула права на обов`язкове надання їй іншого житла у разі її виселення зі спірного. Підставами такого права є: наявність загального стажу служби в системі Внутрішніх військ МВС України - 10 років і 6 місяців, проведення переміщення по службі в межах одного військового формування та одного міста (населеного пункту), відсутність звільнень через невиконання трудової (службової) дисципліни, наявність зв`язку з ВВ МВС України. Військовою частиною НОМЕР_1 ВВ МВС України І було порушено право ОСОБА_1 на видачу службового ордеру на спірне житлове приміщення та проведення реєстрації за місцем фактичного проживання.

Посилаючись на вищезазначене просили суд визнати за ОСОБА_1 та її сім`єю - ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 право на користування службовим житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати військову частину № НОМЕР_2 МВС України видати службовий ордер на зазначене житло та зобов`язати відповідача провести реєстрацію позивачів за первісним позовом за місцем розташування житлового приміщення: АДРЕСА_1 .

3

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року позов Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України задоволено частково, зустрічний позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_4 та ОСОБА_2 із квартири АДРЕСА_4 , яка знаходиться в гуртожитку сімейного типу військової частини НОМЕР_1 м. Запоріжжя.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_4 понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 4,25 грн. та сплату інформаційно-технічного забезпечення у розмірі 60 грн.

Визнано за ОСОБА_1 , ОСОБА_3 право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

В задоволенні інши позовних вимог сторонам у справі відмовлено.

Військова частина НОМЕР_2 МВС України в особі представника Степури Ю.М. подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України задовольнити повністю, у задоволенні зустрічного позову відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування та зміни рішення суду першої інстанції є неповне зясування судом обставин , що мають значення для справи.

Задовольняючи частково первісний позов судом не було враховано, що ОСОБА_3 надавалося право користування службовим примішенням як неповнолітній дитині ОСОБА_1 , а після досягнення ОСОБА_3 повноліття такого права їй надано не було.

Задовольняючи частково зустрічний позов суд не прийняв до уваги, що при визнанні за ОСОБА_5 права користування службовим примішенням остання отримує право на укладення договору найму житлового приміщення, яке у такому разі виходить з числі службових.

Судом встановлено, що наказом командира військової частини НОМЕР_3 внутрішніх військ МВС України України №104 о/с від 30.05.2001 р. ОСОБА_1 зарахована в списки особового складу військової частини НОМЕР_3 та поставлена на усі види забезпечення. У зв`язку із проходженням військової служби на підставі протоколу №1 засідання командування військової частини НОМЕР_1 від 04.01.2003 року ОСОБА_1 із складом сімї 2 чоловіка: вона та її неповнолітня донька ОСОБА_3 , 1993 року народження надано житлову площу по АДРЕСА_1 з пропискою, без зняття з загальної черги на одержання житла війскової частини НОМЕР_1 , 3026, 3029. Із 22.03.2003 року ОСОБА_1 , її мати ОСОБА_2 , її донька ОСОБА_3 зареєструвались за адресою військової частини НОМЕР_3 : АДРЕСА_2 про що було внесено відповідний запис у домову книгу військової частини НОМЕР_4 МВС України та стали фактично проживати за адресою: АДРЕСА_1 . Ордер на цю службову квартиру ОСОБА_1 не видавався, розподілення кімнат в гуртожитку здійснювалось на підставі її рапорту, рішень житлово-побутовою комісії та наказу командира частини НОМЕР_1 .

Наказом командувача внутрішніх військ МВС України № 35 о/с від 07.06.2005 р. ОСОБА_1 переведена до військової частини НОМЕР_5 та наказом командира військової частини НОМЕР_3 №152 від 02.08.2005 р. та була виключена із списків особового складу військової частини НОМЕР_3 і знята з усіх видів забезпечення.

Пунктами 1.4,1.5,1.6 Інструкції з організації забезпечення, надання війсковослужбовцям внутрішніх військ МВС України та членам їх сімей житолових приміщень, затвердженої Наказом МВС України № 278 від 28.07.2007 року передбачено, що віськовослужбовці та члени їх сімей мають право до одержання житлового приміщення зареєструватися за місцем розташування військової частини.

4

Питання повязані із забезпеченням житлом віськовослужбовців вирішуються за місцем перебуванн їх на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов або у судовому порядку. Перелік військових частин, які ведуть квартирний облік, затверджуєтьс Головним управлінням внутрішніх військ МВС України щороку.

Уся житлова площа, яка надходить до внутрішніх військ МВС України для забезпечення віськовослужбовців розподіляється рішенням ГУВВ МВС України міє військовми частинами, виходячі з чкасу перебування віськовослужбовців на квартирному обліку та з урахуванням існуючих у військовослужбовців пільг, а для службових житлових приміщень пропорційно кількості військовслужбовців, які потребують службових приміщень, рапорти яких зареєстровані у військовій частині в Книзі реєстрації рапртів віськовослужбовців щодо надання службових приміщень.

Пунктом 19 Порядку забезпечення віськовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.06.2006 року № 1081 передбачено, що у разі переміщення військовослужбовців по службі, повязаного з переїздом в іншу місцевість, службові житлові приміщення, які вони займали за попереднім місцем служби, підлягають звільненню, якщо інше не передбачено законодавством.

Нормами ст., ст. 124, 125 Житлового Кодексу України передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з установою за власним бажанням підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено сімю військовослужбовців.

Отже ОСОБА_1 було виключена зі списків особистого складу військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України у звязку з відрядженням та без переїзду до іншої місцевості до військової частини НОМЕР_5 м. Запоріжжя за наказом Командуючого внутрішніх віськ МВС України № 35 о/с від 07.06.2005 року для подальшого проходження служби, у якій вона і на цей час перебуває на військовій службі. Тому вищевказані обставини не є підставами для визнання ОСОБА_1 такою, що втратила право на житло та для виселення ОСОБА_1 як військовослужбовця без надання іншого житлового приміщення.

ОСОБА_2 , ОСОБА_4 є членами сімї ОСОБА_1 , але військовою частиною НОМЕР_2 МВС України їм не надавалося право користуватися службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_5 . Внаслідок чого судом здійснено правильний висновок, що ОСОБА_2 , ОСОБА_4 підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. При цьому визнавати їх такими, що втратили право користування цим житлом нема потреби, так як вони такого права не набували.

ОСОБА_3 також є членом сімї ОСОБА_1 і їй надавалося право користування службою квартирою за адресою: АДРЕСА_5 як неповнолітній доньки ОСОБА_1 , бо місцем проживання дитини є місце проживання її батьків. З настанням ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття ОСОБА_3 , остання у відповідності до ст.32 ЖК України отримала самостійне право на одержання жилого приміщення. Проте військовоо частиною 3033 ВВ МВС України ОСОБА_3 після досягнення нею повноліття не надавалося їй самостійного права на користування службовою квартирою за адресою: АДРЕСА_5 . Внаслідок чого вона підлягає виселенню без надання іншого жилого приміщення.

Так як ВГІРФО не було залучено відповідачем по справі і цей орган не відмовляв військовій частині НОМЕР_1 ВВ МВС України у знятті з реєстрації відповідачів, то судом правильно було відмовлено у задоволенні вимог щодо зобовязання ВГІРФО зняти із реєстраційного обліку відповідачів.

Враховуючи наведене судова колегія рішення суду у частині первісного позову змінює, вказуючи про виселення ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_4 та про стягнення з них судових витрат у рівномірних частках.

Зустрічний позов задоволенню не підлягає у повному обсязі у звязку з наступним.

5

ОСОБА_1 набула право користуватися службовою квартирою на підставі протоколу № 1 від 04.01.2003 року засідання командування військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України, тобто за рішенням балансоутримувача цього житла, але без видачі ордеру. У той же час вона була вселена у цю квартиру і проживає по теперішнього часу. Оскільки ордер є підставою для вселення в квартиру і діє лише 30 днів, а ОСОБА_1 була вселена у квартиру у 2003 році і проживає по теперішнього часу, то підстав для видачі ордеру для вселення її у вказану квартиру не мається.

Позовні вимоги щодо зобовязання військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України зареєструвати сімю ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_5 задоволені бути не можуть, оскільки військова частина НОМЕР_2 МВС України має право на реєстрацію за місцем розташування війскової частини і не уповноважена здійснювати реєстрації фізичних осіб за іншими адресами.

Відповідно до ст.123 ЖК України до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених, зокрема ст.,ст.103-106 цього Кодексу, а саме щодо порядку змінити договору найму на вимогу користувачів жилим приміщенням.

Виходячи з вказаної норми, а також того, що квартиру за адресою: АДРЕСА_5 не виведено із складу службового житла, то визнання за ОСОБА_1 та членами її сімї права користування вказаною квартирою, що надає їм право на укладення окремого договору найму житлового приміщення є порушення прав військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України на користування службовим житлом. Тому рішення суду в частині задоволення таких вимог судова колегія скасовує і ухвалює нове про відмову у їх задоволенні.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України в особі представника Степури Юрія Михайловича задовольнити частково.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року в цій справі в частині часткового задоволення первісного позову змінити, виклавши його таким чином:

„Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 із квартири АДРЕСА_4 , яка знаходиться у гуртожитку сімейного типу Військової частини НОМЕР_1 ВВ МВС України.

Стягнути з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь Військової частині НОМЕР_2 МВС України судові витрати у вигляді судового збору у розмірі - 59,32 грн. шляхом стягнення з кожного із них по 19,77 грн. та витрат по сплаті інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. шляхом стягнення з кожного із них по 12,33 грн..

В іншій частині рішення суду в частині первісного позову залишити без змін.

Рішення суду у цій справі в частині часткового задоволення зустрічного позову скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову задоволенні зустрічного позову у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте воно може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Судді: