Справа № 2-4180/11
(2/401/932/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

29.02.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради, де третя особа КП «ДМБТІ»про визнання права власності на гараж,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що на початку 1973 року наказом директора заводу імені К.Лібкнехта йму була виділена земельна ділянка на місті туалету за будинком піонерів по вул. Путилівській, 7 в м. Дніпропетровську; земля надавалася таким чином, що він був повинен знести туалет, а на його місті побудувати гараж, та у 1973-1975 р.р. він побував гараж за свої кошти. При зверненні до КП «ДМБТІ»із заявою про надання технічного паспорту на гараж був наданий лист від 21.03.2011 р. із зазначенням про те, що це самовільне будівництво та останнє підлягає вводу в експлуатацію. Посилаючись у позові на те, що право власності позивача на гараж підтверджується довідкою заводу від 04.03.1975 р., земельний наділ був наданий як передовику виробництва, який має державні нагороди, на те, що право власності на вищезазначені прибудови виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради визнано не було, тобто у вирішенні питання про визнання права власності на самочинно збудовані прибудови було відмовлено, у позові й заявлено відповідну вимогу про визнання права власності на самовільно побудований гараж, що розташований по вул. Путилівській, 7 «г» в м. Дніпропетровську.

У судовому засіданні позивач підтримав вимоги позову повністю, надав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач позов не визнав повністю, та, заперечуючи, в особі представника за довіреністю пояснив, що відповідно до ст. 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі акта готовності обєкта до експлуатації шляхом видачі інспекціями державного архітектурно будівельного контролю сертифіката та декларації в порядку, визначеному КМУ. Порядок прийняття в експлуатацію самовільно збудованого нерухомого майна регулюється Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24.06.2011 р. №91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження ї будівельних конструкцій та інженерних мереж». Утім, самовільно збудований гараж не приймався до експлуатації у відповідності до закону, позивач не надав доказів про порушення його прав з боку відповідача тощо.

Заслухав пояснення позивача та представника відповідача та дослідивши докази в межах заявлених вимог відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про відмову в задоволенні позову повністю, виходячи з наступного.

За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На переконання суду, позивач не виконав обовязок доказування, не надав доказів розгляду органом місцевого самоврядування питання щодо визнання за позивачем власності на зазначене вище майно; разом з тим, відповідно до пояснень позивача останній не звертався до органу місцевого самоврядування із означеного питання, через що суд не має змоги дійти до іншого висновку у справі, яка розглядалася.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд також виходить із слушності доводів представника відповідача щодо недотримання з боку позивача приписів Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж), затвердж. наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства 24.06.2011 N 91, тоді як чинне на час розгляду справи законодавство визначає інший порядок реєстрації права, дотримання якого становить обовязок, а не право особи.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Порядок проведення державної реєстрації права власності та права користування (сервітуту) на об'єкти нерухомого майна, розташовані на земельних ділянках, права користування (найму, оренди) будівлею або іншими капітальними спорудами, їх окремими частинами, довірчого управління нерухомим майном, права власності на об'єкти незавершеного будівництва (далі - державна реєстрація прав), а також порядок взяття на облік безхазяйного нерухомого майна визначений Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердж. наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5, згідно з яким державна реєстрація прав полягає в офіційному визнанні і підтвердженні державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, а також права власності на об'єкти незавершеного будівництва шляхом внесення відповідного запису до Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Державна реєстрація прав проводиться реєстраторами бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць, обслуговування на території яких здійснюється БТІ, створеними до набрання чинності Законом України "Про внесення змін до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" та інших законодавчих актів України" та підключеними до Реєстру прав власності на нерухоме майно (п. 1.3 Положення). Утім, позивач не дотримався вимог закону, не звертався до КП «ДМБТІ»із заявою про реєстрацію права власності, реєстратором рішення про відмову в реєстрації права на обєкт нерухомого майна не приймалося, та також з цієї підстави позов не підлягає задоволенню. Водночас, за ст. 125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав;

За ст. 126 зазначеного вище кодексу право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину.

Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою.

Правомірність користування земельною ділянкою позивачем доведена не була.

З огляду на результати вирішення справи питання про розподіл судових витрат не вирішується.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя