_____________________________________________________________________________
Справа№1512/474/2012
23 жовтня 2012 р. року, Київський районний суд м. Одеси у складі:
Головуючого судді Непоради М.П.,
при секретарі Яіцької А.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі в заочному порядку, цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судового збору, -
Представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості за кредитним договором № ODXRRX10710044 від 08.03.2007 року у розмірі 25 691,61 грн. Також представник позивача просив стягнути з відповідача судовий збір у розмірі 256,92 грн.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності № 1766-О від 14.04.2010 року, зявилася, позовні вимоги підтримала, посилаючись на зазначені в позові обставини та просила суд ухвалити рішення у відсутності відповідача (заочне).
Відповідач - повторно не зявився у судове засідання, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що в матеріалах справи наявні відповідні поштові повідомлення, у звязку із чим суд вважає можливим розгляд справи за відсутності відповідача.
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 23.10.2012 року ухвалено розгляд справи у заочному порядку.
На підставі ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних в ній даних та доказів (постановляє заочне рішення).
Відповідно до статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Розглянувши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази на предмет їх належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову виходячи з наступного:
08.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк»та громадянином ОСОБА_1 було укладено договір № ODXRRX10710044, відповідно до якого банк надає позичальнику строковий кредит у сумі 1 737,57 грн., з кінцем терміном повернення 08.03.2008 року включно, для придбання товару, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 42,57 грн., а відповідач в свою чергу зобовязався погашати кредит, сплачувати відсотки та можливі штрафні санкції.
Відповідно до умов укладеного договору № ODXRRX10710044 від 03.08.2007 року, договір складається із заяви позичальника та умов надання споживчого кредиту фізичним особам.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність»банківський кредит це будь яке зобовязання банку надати певну суму грошей, будь яка гарантія, будь яке зобовязання придбати право вимоги боргу, будь яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобовязання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобовязання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави «Позика», якщо інше на встановлено цим параграфом і не виходить із суті кредитного договору.
Відповідно до ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. В свою чергу, згідно зі ст. 1056 1 ЦК України, якою було доповнено ЦК України згідно із Законом України від 12.12.2008 № 661-VI, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склались на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів. Встановлений договором розмір процентів не може бути збільшений банком, іншою фінансовою установою в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку, іншої фінансової установи змінювати розмір процентів в односторонньому порядку є нікчемною.
Відповідно до заяви позичальника від 03.08.2007 року, погашення заборгованості по кредитному договору № ODXRRX10710044 здійснюється щомісячно, шляхом внесення коштів у розмірі 289,60 грн. з 1 до 5 числа кожного місяця.
Відповідно до п. 2.1 кредитного договору розмір річної відсоткової ставки становить 12 місячним відсотковим ставкам.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2. ст. 509 ЦК України зобовязання виникають з підстав встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі і з договорів.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. В свою чергу зобовязання, згідно вимог ст. ст. 525, 526 ЦК України має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
В порушення умов кредитного договору, щодо порядку та строків погашення кредитного зобовязання, вимог ст.ст. 525, 526 ЦК України відповідач ОСОБА_1 не виконує умови договору, не погашає кредит, не сплачує відсотки.
Станом на 16.11.2011 року загальна заборгованість по наданому відповідачу кредиту складає 25 691,61 грн., з них:
сума заборгованості по кредиту 1737,60 грн.;
сума заборгованості за відсотками 10 560,30 грн.;
заборгованість по комісії за користування кредитом 510,84 грн.;
сума штрафу 500 грн. (фіксована частина) та 1 199,60 грн. (процентна ставка).
Отже, неналежним чином ОСОБА_1 виконував прийняті ним зобовязання щодо погашення кредиту та процентів, передбачених умовами кредитного договору, внаслідок чого за відповідачем утворилась прострочена заборгованість за кредитом, прострочена заборгованість за процентами та прострочена заборгованість по комісії за користування кредитом.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Таким чином, приймаючи до уваги неналежне виконання позичальником договірних зобовязань з повернення кредиту за кредитним договором № ODXRRX10710044 від 08.03.2007 року, та сплати процентів за користування кредитними коштами, скориставшись наданим договором позивачу правом, представник ПАТ КБ «ПриватБанк»звернувся до суду з позовними вимогами про стягнення з відповідача загальної заборгованості у розмірі 26 691,61 грн.
Оцінивши всі докази у їх сукупності, з урахуванням правових обґрунтувань та позицій сторін, з урахуванням наведених висновків щодо неналежного виконання відповідачем зобовязань за кредитним договором зі своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків, комісії, керуючись наведеними вище умовами кредитного договору, кредитор має право вимагати повернення кредиту, відсотків, комісії та можливих штрафних санкцій, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по кредиту, стягнення заборгованості за відсотками на загальну суму у розмірі 26 191,61 грн.
Відповідно до ч. 1,2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме та нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1. ст. 549, п. 3. ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки грошової суми, яку боржник повинен сплатити кредиторові у разі порушення ним зобовязання.
Так, згідно з ч. 3. ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання.
Відповідно до п. 6.1 кредитного договору у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує банку пеню у розмірі 1,25 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, але не менше 1 грн.
Оцінюючи умови кредитного договору та положення діючого законодавства, яке регулює порядок нарахування, сплати таких різновидів неустойки як пені та штрафу, суд приходить до висновку, що штраф та пеня мають кожний властиві тільки цьому виду неустойки особливості за підставою виникнення і методом обчислення залежно від характеру порушень зобовязання. Основною умовою застосування штрафу є те, що штраф може встановлюватись за будь яке порушення зобовязання. Пеня ж, в свою чергу, є неустойкою, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожний день прострочення виконання. Відмінність пені від штрафу полягає в тому, що пеня може встановлюватись за несвоєчасне виконання тільки грошового зобовязання.
Відповідно до п. 6.3 умов надання споживчого кредиту фізичним особам при порушенні позичальником строків сплати будь-якого грошового зобовязання, яке передбачене даним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.
Разом із тим, у відповідності до ч. 2. ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобовязання.
Нормами діючого законодавства не передбачено нарахування штрафу як неустойки в твердій грошовій сумі.
Таким чином, з огляду на вищенаведені положення діючого законодавства, враховуючи умови договору, яким передбачено нарахування штрафу, за невиконання позичальником умов строку сплати відсотків за кредитом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з ОСОБА_1в. штрафу в сумі 500 грн. не відповідають положенням ст. 549 ч. 2. ЦК України, тому не можуть бути задоволені, в решті вимог на суму 1 199,60 грн., як відсоткову складову штрафу, є обґрунтованими та заснованими на законі.
Отже, загальна заборгованість за договором № ODXRRX10710044 від 08.03.2007 року становить: 25 691,61 грн. 500 грн. = 25 191,61 грн.
Вирішуючи питання розподілу витрат, повязаних з розглядом справи суд виходить з того, що відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Згідно платіжного доручення від 21.12.2011 року, позивачем сплачено судовий збір у розмірі 256,92 грн.
Таким чином, підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення судового збору у сумі 251,92 грн. пропорційно частині позову, яка підлягає задоволенню.
На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 15, 16, 192, ч. 2. ст. 509, 525, 526, 533, 549, 610, 611, 628, 629, 632, 1048, 1050, 1052, 1054, 1056 1 ЦК України, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг»від 22.09.2011 року, ст. ст. 2, 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», п. 31 Постанови Вищого Спеціалізованого Суду з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів що виникають із кредитних правовідносин», ст. ст. 2, 4, 5, 6, 8, 10, 15, 57, 60, 62, 88, 209, 218, 223, 224-233, 292 ЦПК України, суд,-
Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та стягнення судового збору задовольнити частково.
В решті частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено в десятиденний строк з моменту його отримання в апеляційному порядку, шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Одеської області через Київський районний суд м. Одеси.
Суддя : Непорада М. П.