Справа № 2-25/2505/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.03.2012 м. Городня

Городнянський районний суд Чернігівської області у складі: головуючого судді Лиманської М.В., при секретарі Варлига Я.С.,Шатило І.В., з участю неповнолітнього позивача ОСОБА_1, представників позивача ОСОБА_2, адвоката ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5, представника органу опіки та піклування - ОСОБА_6, прокурора - Червонюк Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

ВСТАНОВИВ:

30 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення його батьківських прав відносно себе та стягнення аліментів на своє утримання.

Свої доводи позивач мотивував тим, що він є сином відповідача. На даний час він має повних 16 років. У 2003 році відповідач і його матір розлучились. Він залишився проживати з матірю інвалідом 2-ї групи, яка хворіла на епілепсію. У вересні 2011 року його матір померла. Починаючи з 2003 року, відповідач його вихованням, навчанням не займається, аліменти сплачував за рішенням суду. Враховуючи тяжку хворобу матері, коштів на життя не вистачало. Всі ці роки відповідач не проявляв до нього ніякої турботи, не піклувався про стан його здоровя, фізичний та духовний розвиток, таким чином ухилявся від виконання обовязків по його вихованню. Після смерті матері він не отримує аліментів, оскільки стягувач у виконавчому провадженні померла. Враховуючи це, просив позбавити відповідача батьківських прав відносно себе та стягнути на його користь аліменти.

В судовому засіданні позивач та його представники підтримали доводи позовної заяви, наполягали на задоволенні позовних вимог, пояснили, що у 2003 році матір позивача розірвала шлюб з відповідачем. Позивач з цього часу став проживати з матірю ОСОБА_7, яка була інвалідом 2-ї групи, хворіла на епілепсію. Відповідач після розлучення утворив нову сімю, в якій народилися 2 дитини. За рішенням Городнянського районного суду від 10.11.2003 року з заробітку відповідача утримувались аліменти. Оскільки матір позивача тяжко хворіла, була позбавлена можливості працювати та отримувала невелику пенсію по інвалідності, більша частина сімейного доходу витрачалась на ліки. У звязку з цим сімя позивача постійно потребувала матеріальної та фізичної допомоги, яка з боку відповідача ніколи не надходила. Позивач з матірю проживав в приватному будинку без зручностей. Чоловічу роботу по дому позивач з 9 років виконував сам, також допомагала сімя рідної тітки позивача ОСОБА_2 /сестри його матері/. Відповідач, який працює трактористом, жодного разу не зорав земельної ділянки, що розташована під будинком позивача. Матір позивача ОСОБА_7 в силу своєї хвороби по 4 рази на рік лежала в лікарні 2 рази на рік в обласній, та 2 рази на рік в районній. Тривалість лікувальних курсів становила кожного разу від 2 тижнів до місяця. В ці моменти позивач залишався сам, його змушена була забирати до себе його тітка ОСОБА_2 Відповідач при цьому з сином фактично не спілкувався, до себе на тимчасове або постійне проживання не запрошував, не зважаючи, що ОСОБА_2 проживає з ним по одній вулиці. В вересні 2011 року матір позивача у віці 36 років померла. Враховуючи відсутність будь-яких сімейних стосунків з батьком та членами нової сімї останнього, позивач обрав місцем свого постійного проживання сімю тітки ОСОБА_2 Вихованням, навчанням позивача відповідач не займався та не займається зараз після смерті матері, не піклується про стан його здоровя, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, не враховує та не сприймає бажання сина отримати вищу освіту.

Відповідач та його представник в судовому засіданні проти позову заперечували та пояснили, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обовязків, сплачував за рішенням суду аліменти, вітав сина щороку із днем народження, декілька разів отримував профспілкові путівки для сина на море, після смерті матері позивача створив умови для проживання позивача у себе вдома, проте саме позивач не бажає йти до нього проживати. Відповідач не відмовляється надати сину допомогу у влаштуванні до ПТУ, але позивач бажає вступати до вищого навчального закладу, в чому він позивачу допомогти не може. Відповідач визнав, що в будинку позивача не був, ніякої допомоги по господарству матері позивача та позивачу не надавав, навчанням сина у школі та захопленням сином спортом не цікавився.

Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, позов просив задовольнити.

Представник органу опіки та піклування - Городнянської районної державної адміністрації - в судовому засіданні заперечував проти позову, надавши до матеріалів справи відповідний письмовий висновок про недоцільність позбавлення відповідача батьківських прав.

Заслухавши сторони та їхніх представників, зясувавши думку представника органу опіки та піклування, врахувавши позицію прокурора, допитавши свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 та дослідивши письмові докази, суд знаходить, що позовні вимоги підтверджені доказами, що маються в матеріалах справи.

Згідно свідоцтва серії 1-ЕЛ №109234 про народження ОСОБА_1, народився 26 вересня 1995р., батьками значаться ОСОБА_4 та ОСОБА_7. /а.с. 8/

Згідно свідоцтва серії 1-ЕЛ №068773 від 30.01.2004 року розірваний шлюб, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7. /а.с. 107/

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу батьків до вересня 2011 року неповнолітній син відповідача проживав з матірю ОСОБА_7, а після її смерті 02.09.2011 року - з тіткою ОСОБА_2 та її сімєю.

Докази справи свідчать про те, що з 2003 року до вересня 2011 року матір позивача створювала умови для проживання та виховання сина, а з вересня 2011 року ці умови забезпечує ОСОБА_2

Судом встановлено, що в період з 2003 по 2011 роки відповідач ухилявся від виконання обовязків по вихованню свого неповнолітнього сина ОСОБА_1 Обовязків батька відносно сина, зокрема: виховувати дитину, піклуватися про здоровя дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною загальної середньої освіти відповідач не виконував.

Зазначені обставини підтверджені показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, з яких вбачається, що відповідач вихованням сина не займався та не займається, дитина жила і живе у скруті, з ранніх років позивач був змушений літом збирати ягоди та гриби в лісі, щоб заробити на життя та допомогти мамі, яка страждала на тяжке захворювання. Відповідач ніколи не відвідував сина за місцем проживання останнього, ніколи не ходив до школи та не приймав участь у батьківських зборах, не відвідував спортивних змагань, в яких приймав та приймає участь позивач, не відвідував сина, коли той лежав у лікарні, не цікавився та не цікавиться його особистим життям та прагненнями здобути вищу освіту.

Відповідно до ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду висновок щодо розвязання спору одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, а також інших документів, які стосуються справи.

Наявний у справі висновок органу опіки та піклування від 29 лютого 2012 року про недоцільність позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав зводиться до того, що відповідач не ухилявся від виконання батьківських обовязків, сплачував за рішенням суду аліменти, вітав сина щороку із днем народження, декілька разів отримував профспілкові путівки для сина на море, після смерті матері позивача створив умови для проживання позивача у себе вдома. /а.с.91/ Цей висновок суперечить рішенню комісії з питань захисту прав дитини Городнянської РДА від 16.12.2011 року, яка підтримала рішення дитини щодо позбавлення відповідача батьківських прав. /а.с.108/

У висновку органу опіки та піклування відсутнє відображення ставлення самої дитини до батька, не встановлювалися та не перевірялися їх стосунки.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини.

В абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, що з 10.11.2003 року по 12.12.2011 року відповідач сплачував аліменти на утримання позивача в примусовому порядку згідно виконавчого листа. /а.с.78/ У 2003-2005 роках від підприємства відповідача позивач по путівці був оздоровлений в пансіонаті, після смерті матері позивача відповідач у 2012 році створив умови для проживання позивача у себе вдома та запросив проживати сина до себе, але останній відмовився, враховуючи відсутність будь-яких сімейних звязків з членами сімї відповідача. Інших доказів виконання відповідачем своїх батьківських обовязків судом не встановлено.

Дані обставини судом оцінюються в сукупності з іншими доказами по справі, якими підтверджується, що відповідач тривалий час не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, його навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечував необхідного харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкувався з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не сприяв засвоєнню сином загальновизнаних норм моралі; не виявляв та не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти з врахуванням саме прагнень сина, а не тільки своїх поглядів, що негативно впливає на розвиток дитини.

Аналізуючи докази справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог. Крім того суд вважає за необхідне врахувати думку дитинипозивача, право якої висловлювати свою думку з усіх питань, що стосуються її життя, у т.ч. і щодо позбавлення її батьків батьківських прав, передбачено ст.12 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною у 1991 році, ст.171 Сімейного кодексу України. Позивач під час неодноразового вжиття судом заходів щодо примирення сторін, категорично відмовився від примирення, посилаючись на те, що насправді відповідач довгі роки не цікавився та не цікавиться зараз його життям та його інтересами, а коли вже був пред'явлений позов, відповідач став вживати заходів, щоб не бути позбавленим батьківських прав.

Вирішуючи вимогу про стягнення аліментів, суд враховує, що позивач та відповідач проживають окремо. Суд виходить з положень ст. 180 СК України, згідно якої батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Обставин, що мають істотне значення для вирішення справи та стягнення аліментів у сумі, менше мінімального розміру, судом не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 150, 155, п.2 ч.1 ст. 164, 180, 182 СК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити.

Позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно його неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на користь та утримання неповнолітнього сина ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 30 листопада 2011 року, і до досягнення сином повноліття.

Стягнути з ОСОБА_4 держмито на користь держави в сумі 214,60 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню, в іншій частині - після набрання рішенням законної сили.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя М. В. Лиманська

заяву задоволено повністю