Справа № 2-1476/11
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2012 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: Руденко В.В.

при секретарі: Чорнойван О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди у сумі 6 554 грн. 03 коп. та моральної шкоди у розмірі 2000 грн., а також судові витрати по справі. У підтвердження своїх позовних вимог посилається на те, що йому на праві власності належить автомобіль Тойота Авенсіс, д/н НОМЕР_1. 16.10.2009 року відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю його автомобіля та автомобіля Хюндай Гетсд/н АЕ 4765 ВТ під керуванням ОСОБА_3, який виїжджаючи з підземної стоянки ТЦ Материкна дорогу, не запевнившись в безпеці маневру, здійснив наїзд на його автомобіль. Вищевказана дорожньо-транспортна пригода сталась з вини ОСОБА_3, що підтверджується постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду від 28.10.2009 року. Таким чином вважає, що відповідачка, як власник транспортного засобу, повинна понести відповідальність по відшкодуванні їй матеріальних збитків у розмірі 6 554 грн. 03 коп. Також позивачу було спричинено моральну шкоду, яку він оцінює в 2000 грн.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити в повному обсязі, надала суду пояснення аналогічні викладеним в позові.

Відповідач проти позову заперечувала, суду пояснила, що вона є власником автомобіля, на якому скоєна ДТП її сином, проте син управляв автомобілем на підставі довіреності, тому вважає, що її син на момент скоєння ДТП був володільцем автомобіля, тому має нести цивільно-правову відповідальність. Вважає недоведеним суду вартість матеріальної шкоди. Крім того, вважає, що позивач отримав страхове відшкодування, оскільки його автомобіль був в кредиті і мав бути застрахований. Просила у позові відмовити.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 16.10.2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Тойота Авенсіс, д/н НОМЕР_1, який на праві власності належить позивачу та автомобіля Хюндай Гетсд/н АЕ 4765 ВТ під керуванням ОСОБА_3, який виїжджаючи з підземної стоянки ТЦ Материкна дорогу, не запевнившись в безпеці маневру, здійснив наїзд на автомобіль позивача. Згідно постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду від 28.10.2009 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні ДТП.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою.

Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як встановлено судом, ОСОБА_3 керував автомобілем позивача на підставі довіреності, тобто мав відповідну правову підставу для володіння автомобілем Хюндай Гетсд/н АЕ 4765. Проте, позивачем позов предявлено до власника транспортного засобу, клопотання про притягнення до участі у справі як відповідача ОСОБА_3 до суду від позивача чи його представника не надходило. Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем по справі.

Крім того, суд не вважає калькуляцію № 957 від 29.10.2009 року вартості ремонту та виконаних робіт допустимим доказом відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України спричиненої позивачу матеріальної шкоди, оскільки вартість ремонту автомобіля не є експертним дослідженням автомобіля з урахуванням зносу запчастин та самого автомобіля, та не є фактично спричиненою матеріальною шкодою.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки позивачем не доведено суду належними та допустимими доказами пошкодження його майна саме незаконними діями відповідача, не можуть буду задоволені вимоги в частині стягнення моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 2, 10, 11, 60, 79, 84, 85, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.23, 1167, 1187 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальних збитків та моральної шкоди, завданих внаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя: Руденко В.В.