Справа №22-ц-1354/12Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія36Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 березня 2012 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3,
суддів:

за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Світильнянська сільська рада Броварського району Київської області про визнання заповіту недійсним, визнання спадкоємцем за законом четвертої черги, -

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року позивач звернулася до суду із зазначеним позовом про визнання заповіту недійсним, який обґрунтовувала тим, що 19 липня 2009 року померла ОСОБА_8, яка доводиться їй та відповідачу двоюрідною бабою. У 1999 році ОСОБА_8 було складено заповіт на користь позивача та відповідача в рівних частинах. Звернувшись до нотаріальної контори з питань спадкування довідалася, що ОСОБА_8 26 червня 2009 року склала інший заповіт на ім'я відповідача, якому заповіла все належне їй майно. Однак, заповіт не відповідає дійсному волевиявленню ОСОБА_8, оскільки він підписаний не ОСОБА_8, а іншою особою. В звязку з чим, просить суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 26 червня 2009 року, посвідчений секретарем Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області, визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом всього належного ОСОБА_8 майна.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, через порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів апелянт зазначив, що суд першої інстанції не врахував норми ст.ст. 203, 1247,1257 ЦК України та не надав належної правової оцінки висновкам експертів за результатами досліджень при проведенні почеркознавчої експертизи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, виходив з того, що доводи позивача та надані ним докази про недійсність заповіту не є безспірними, а висновки експертів почеркознавчої експертизи суперечливі і неоднозначні.

Однак, колегія суддів не може повністю погодитись з зазначеними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 19 липня 2009 року померла ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_7 та ОСОБА_6

Відповідно до витягу зі спадкового реєстру ОСОБА_8 було складено декілька заповітів, останній був складений 26 червня 2009 року, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_9 й зареєстрований у реєстрі за № 66.

Зі змісту копії заповіту від 26 червня 2009 року вбачається, що ОСОБА_8 на випадок своєї смерті зробила розпорядження, за яким все належне їй майно, де б воно не було і з чого б не складалося й взагалі все те, що їй може належати на день смерті й на що вона за законом матиме право заповіла ОСОБА_7.

Оригінал зазначеного заповіту від 26 червня 2009 року, згідно з протоколом виїмки від 15 жовтня 2010 року вилучено, в звязку з розслідуванням кримінальної справи за фактом підроблення невстановленою особою заповіту за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 358 КК України.

Згідно висновку експертного дослідження від 21 червня 2010 року № 4576/10-11, складеного експертом ОСОБА_10 Київського науково-дослідного інституту судових експертиз «будь-яких ознак виготовлення електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року, складеного від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 й посвідченого секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради ОСОБА_9 шляхом монтажу не спостерігається. Остаточно встановити, чи мав місце монтаж при виготовленні вказаного документа можливо лише за оригіналом цього документа. Рукописний запис «Заповіт з моїх слів записано вірно та мною прочитано вголос до підписання об 10.00 год. 10 хв.», електрофотографічне зображення якого міститься в електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року виконано не ОСОБА_8 та не ОСОБА_9, а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_8, електрофотографічне зображення якого міститься в графі «Підпис»в електрофотокопії примірника заповіту від 26 червня 2009 року, виконано ймовірно не ОСОБА_8, а іншою особою.

Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи (за матеріалами кримінальної справи № 57-1773) від 24 січня 2011 року № 10310/10-11, складеного Київським науково-дослідним інститутом судових експертиз, - рукописні записи «Заповіт з моїх слів записано вірно та мною прочитано вголос до підписання об 10.00 год. 10 хв.»під основним текстом в обох примірниках заповіту від 26 червня 2009 року, складеного від імені ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7, в графі «Розписка про одержання нотаріально оформленого документа»від № 66 (а.с.13) в реєстрі реєстрації нотаріальних дій Світильнянської сільської ради виконані не ОСОБА_8, не ОСОБА_7, не ОСОБА_11, не ОСОБА_9. Ці записи виконано ОСОБА_12.

Підпис від імені ОСОБА_8 в графі «Підпис»в примірнику заповіту від 26 червня 2009 року виконано ймовірно не ОСОБА_8, а іншою особою.

З копії висновку експерта від 04 березня 2011 року № 46, складеного Науково-дослідним експертно-криміналістичного центру при ГУ МВС України в Київській області (СТКЗР Броварського МВ) видно, що виявлені у заповіті від 26 червня 2009 року (без отворів від дироколу та з відтиском печатки Світильнянської сільської ради в правому нижньому куті) розбіжні ознаки почерку є суттєвими, стійкими та такими, що утворюють індивідуальну сукупність, яка є достатньою для категоричного негативного висновку про те, що підпис в графі «Підпис»виконаний не ОСОБА_8, а іншою особою.

Згідно з ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та є необхідною умовою для чинності правочину.

Згідно ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, висновки суду першої інстанції в частині що всі три висновки експертів є суперечливими і неоднозначними не відповідають обставинам справи.

Так, усі експертні висновки свідчать про те, що підпис ОСОБА_8 в оспорюваному заповіті їй не належить. Різниця в зазначених експертних висновках лише в тому, що перші два вказують на неналежність підпису заповідачу з певною долею ймовірності, а третій встановлює зазначену обставину категорично.

Проте жоден експертний висновок навіть не припустив, що підпис ОСОБА_8 в оспорюваному заповіті належить останній.

В даному випадку висновки суду першої інстанції, що позивач не надав останнього аркушу висновку експерта № 46 від 04.03.11 року не ґрунтуються на вимогах закону. Так, звертаючись до суду з позовом позивач надала до позовної заяви в якості додатка № 5 копії почеркознавчих експертиз на 27 аркушах (а.с. 7). Проте в матеріалах справи підшито зазначений додаток на 26 аркушах (а.с.12-37). Приймаючи справу до провадження суд позовну заяву без руху не залишав, на відсутність останнього аркушу експертизи не вказував, що підтверджує доводи позивача в частині надання суду усіх необхідних аркушів висновку експерта. В звязку з відсутністю в матеріалах справи 12-го аркушу висновку експерта № 46 від 04.03.11 року, позивач повторно надала його, долучивши до апеляційної скарги (а.с. 164)

Приймаючи до уваги наведе, колегія суддів приходить до висновку, що волевиявлення заповідача в заповіті від 26 червня 2009 року не відповідало його волі, а відтак висновки суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позову в цій частині не відповідають обставинам справи, в звязку з чим рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог позивача.

В той же час, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо необхідності відмови в задоволенні позовних вимог в частині визнання позивача спадкоємницею четвертої черги за законом всього спадкового майна на час відкриття спадщини ОСОБА_8.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 1257 ЦК України у разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах.

Позивач відповідно до норм ст. 1265 ЦК України є спадкоємцем пятої черги.

Згідно ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Згідно ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

В матеріалах справи міститься довідка виконавчого комітету Світильнянської сільської Ради Броварського району Київської області, згідно з якою позивач проживала та була зареєстрована за однією адресою разом з ОСОБА_8 з 1967 року по 1993 рік та протягом тривалого часу опікувалася та матеріально забезпечувала її.

Однак, позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження факту надання заповідачеві допомоги з 1993 по 2009 рік. Крім того матеріали справи не містять докази безпорадного стану ОСОБА_8.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині відповідає обставинам справи і доводами апеляційної скарги висновки суду не спростовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року в частині відмови в задоволенні позову про визнання недійсним заповіту ОСОБА_8 від 26 червня 2009 року скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким

Позов ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа: Світильнянська сільська рада Броварського району Київської області про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 26 червня 2009 року, який був посвідчений секретарем виконавчого комітету Світильнянської сільської ради Броварського району Київської області ОСОБА_9 й зареєстрований у реєстрі за № 66.

В іншій частині рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 20 грудня 2011 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_2