Справа № 422/3233/12
Справа № 2/422/3529/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2012 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Шавули В.С.,

при секретарі Кравцову С.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Фінанс»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, -

В С Т А Н О В И В :

06 квітня 2012 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 18 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум ОСОБА_1»(правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Банк Восток», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Фінанс») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 68.840.07.23, згідно умов якого відповідачка отримала кредитні кошти у розмірі 84 000,00 доларів США зі сплатою позичальником 15,5% річних з кінцевим терміном повернення 17 січня 2013 року.

Позивач свої зобовязання виконав, кредит надав, але відповідачка ОСОБА_2 належним чином свої зобовязання не виконала, допустивши прострочення кредитних зобовязань, внаслідок чого за нею, станом на 20 березня 2012 року утворилась заборгованість у розмірі 65 943,80 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 526 231,52 грн., яка складається з:

- 52 636,12 доларів США заборгованість по тілу кредиту;

- 940,32 доларів США 3% річних від простроченої суми;

- 566,56 доларів США заборгованість по нарахованим відсоткам;

- 11 800,80 доларів США прострочені відсотки по кредиту;

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором, 18 січня 2008 року між сторонами укладено договір застави рухомого майна № 68.840.07.23.1, згідно умов якого відповідачка надала в заставу рухоме майно: автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, реєстраційний номер №АЕ0022СВ, колір світло-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) №JTMHY05J584000299, VIN JTMHY05J584000299, рік випуску 2007, обєм двигуна 5 700, см.куб., тип ТЗ легковий-універсал-В, що належить на праві приватної власності ОСОБА_2.

Також, позивач зазначив, що 18 січня 2008 року сторони уклали договір поруки № 68.840.07.23.2, відповідно до якого ОСОБА_3 поручився за належне виконання ОСОБА_2 всіх взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № 68.840.07.23 від 18.01.2008р., в тому ж обсязі, що і позичальник.

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 68.840.07.23 від 18 січня 2008 року, звернути стягнення на предмет застави, рухоме майно автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, реєстраційний номер №АЕ0022СВ, колір світло-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) №JTMHY05J584000299, VIN JTMHY05J584000299, рік випуску 2007, обєм двигуна 5 700, см.куб., тип ТЗ легковий-універсал-В, а також, просив стягнути солідарно із співвідповідачів на свою користь судовий збір у розмірі 3 219,00 грн..

У судове засідання представник позивача діючий на підставі довіреності ОСОБА_4, не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. До суду надав письмову заяву, в якій просив суд, справу розглядати без своєї присутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2, в судове засідання не з'явилась. Про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку. Причин неявки у судове засідання не повідомила, заяв про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надавала.

Співвідповідач ОСОБА_3, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причин неявки у судове засідання не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надавав.

Представник співвідповідача, діючий на підставі договору про надання правової допомоги ОСОБА_5, в судове засідання не з'явився. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Причин неявки у судове засідання не повідомив, заяв про розгляд справи за своєї відсутності до суду не надавав.

Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.

Підставою звернення позивача до суду є захист права сторони за майновим правовідношенням на дострокове стягнення кредитних коштів за рахунок предмета застави, що виникло в силу укладеного кредитного договору, у звязку із порушенням умов виконання основного зобовязання.

Суд, вислухавши пояснення представників сторін, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов'язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов'язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов'язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов'язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому, якщо кожна із сторін у зобовязанні має одночасно і права, і обовязки, вона вважається боржником у тому, що вона зобовязана вчинити на користь другої сторони, в одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За змістом ст.14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Поряд із засобами заохочення, виконання цивільних обовязків забезпечується відповідальністю, яка встановлена договором або актом цивільного законодавства. Будь-яка особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї.

В ході судового розгляду встановлено, що 18 січня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «Хоум ОСОБА_1»та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 68.840.07.23, згідно умов п.1.1. п.1.3. якого банк зобовязується надати відповідачу кредитні кошти, шляхом видачі готівки або перерахування грошових коштів на рахунок, вказаний позичальником, одноразово на підставі письмової заяви, на строк з 18.01.2008р. по 17.01.2013р., у розмірі 84 000,00 доларів США на придбання транспортного засобу, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 15,5% процентів річних та 0,99% процента від суми кредиту на сплату комісії за надання кредиту (а.с. 11-13).

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Суд зауважує, що позивач взагалі не надав суду ні касового документу на видачу кредиту, ні виписки по рахунку, вказаного позичальником для перерахування коштів, ні будь-яких інших банківських документів у підтвердження факту видачі кредиту у розмірі 84 000,00 доларів США, у звязку із чим вважає у повному обсязі недоведеними з боку позивача обставин виконання зі сторони банку умов п.1.1., 1.3 кредитного договору.

На підставі нотаріально посвідченого договору від 16.12.2011 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Фінанс»набув право вимоги за кредитним договором.

Відповідно до п.2.1 кредитного договору, виконання позичальником своїх зобов'язань по даному кредитному договору забезпечується заставою, відповідно до договору застави № 68.840.07.23.1 від 18.01.2008р. та порукою згідно договору поруки № 68.840.07.23.2 від 18.01.2008р..

Згідно розрахунку заборгованості ОСОБА_2, наданого позивачем станом на 20 березня 2012 року, має заборгованість 65 943,80 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 526 231,52 грн., яка складається з: 52 636,12 доларів США - заборгованість по тілу кредиту; 940,32 доларів США 3% річних від простроченої суми; 566,56 доларів США заборгованість по нарахованим відсоткам; 11 800,80 доларів США прострочені відсотки по кредиту (а.с. 32-40).

Однак, згідно п.4.2 кредитного договору, періодом сплати вважається період з 1 по 6 число кожного місяця. Погашення заборгованості за даним договором повинно було здійснюватися щомісячно починаючи з місяця, наступного за датою видачі кредиту. В період сплати якого позичальник зобов'язувався вносити грошові кошти в сумі 1 400,00 доларів США для погашення заборгованості за кредитом та грошові кошти в сумі достатній для погашення заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом в попередньому календарному місяці.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязання встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У відповідності до вимог статті 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

За правилом ч.1 ст.612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

За ч.2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до п.10.1. розділу 2 Кредитного договору, у разі невиконання або неналежного виконання позичальником умов цього договору (у тому числі: затримання сплати частини кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; несплати позичальником більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту), банк має право вимагати дострокового погашення заборгованості за даним договором та/або дострокового розірвання договору, шляхом направлення позичальнику відповідної вимоги. У разі непогашення позичальником заборгованості на протязі 30 календарних днів з моменту отримання такої вимоги банк має право звернути стягнення на заставлене майно, яке є забезпеченням за даним договором та/чи активи (грошові кошти і майно) позичальника, та/або банк має право звернутися до суду з вимогою про дострокове розірвання цього договору, по вибору банку.

Проте, незважаючи на покладений обовязок доказування позовних вимог, позивачем взагалі не надано суду будь-яких належних доказів у підтвердження надсилання відповідачу та співвідповідачу письмового повідомлення-вимоги про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором та/або дострокового розірвання договору, для огляду суду позивач не надав, у зв'язку із чим суд, приходить до висновку щодо невідповідності права позивача на дострокове повернення залишку по кредиту умовам п.10.1 Кредитного договору.

Згідно до п.10.2., п.10.3 розділу 2 Кредитного договору, У разі невиконання позичальником зобовязань по поверненню кредиту, з наступного дня з дати винесення заборгованості по сплаті кредиту на рахунок простроченої заборгованості термін повернення кредиту вважається таким, що настав та позичальник зобовязаний повернути кредит, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховану неустойку у розмірах передбачених Договором.

У разі невиконання позичальником зобовязань передбачених цим розділом та зобовязань передбачених п.4.8 цього Договору, - термін повернення кредиту вважається таким, що настав і позичальник зобовязаний повернути банку кредит, сплатити всі належні платежі не пізніше наступного робочого дня з моменту цього порушення.

Аналізуючи з позиції належності та допустимості достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності поданий позивачем розрахунок (а.с.32-40), суд вважає його неналежним доказом і не приймає в обґрунтування викладених позивачем обставин щодо існуючої у відповідача заборгованості у сумі 65 943,80 доларів США., оскільки даний розрахунок із врахуванням загальної суми заборгованості по кредиту у розмірі 52 636,12 доларів США не відображає ні стан розрахунків позичальника по кредиту, ні суми залишку по кредиту, термін погашення якої за доводами позивача є таким, що настав в силу п.10.3 Кредитного договору.

18 січня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено договір застави № 68.840.07.23.1 від 18.01.2008р., предметом застави є майно, а саме: автомобіль марки Toyota, модель Land Cruiser, реєстраційний номер №АЕ0022СВ, колір світло-сірий, шасі (кузов, рама, коляска) №JTMHY05J584000299, VIN JTMHY05J584000299, рік випуску 2007, обєм двигуна 5 700, см.куб., тип ТЗ легковий-універсал-В, яке належить заставодавцю на праві приватної власності, згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу АЕС № 143301, виданого Дн-вське ВРЕР-1 ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 18.01.2008р. (а.с. 14-15).

Відповідно до ст. 589 ЦК України, лише у разі невиконання зобовязання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави, за рахунок якого має право задовольнити свою вимогу у повному обсязі, що визначена на момент фактичного задоволення.

Згідно ст. 20 закону України «Про заставу», заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобовязання забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

У відповідності до п.3.1.4 договору заcтави, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання строку виконання якого-небудь із зобов'язань, передбачених основним договором вони не будуть виконані заставодавцем. При цьому заставодержатель має право задовольнити за рахунок заставленого майна свої вимоги в повному обсязі, визначеному на момент звернення стягнення, включаючи кредит, відсотки за користування ним та інші платежі, відшкодування збитку, заподіяного простроченням виконання, неустойку, витрати за утримання заставленого майна.

У відповідності до договору поруки № 68.840.07.23.2 від 18.01.2008р., укладеного між позивачем, позичальником та співвідповідачем ОСОБА_3, останній виступає поручителем, який зобов'язується перед кредитором відповідати за виконання позичальником всіх його зобов'язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору № 68.840.07.23 від 18.01.2008р., як існуючих в даний час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і позичальник, зокрема на повернення основної суми боргу, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших штрафних санкцій, обумовлених у вищезгаданому кредитному договорі. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною (а.с. 16).

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

У відповідності до п. 2.2 договору поруки, у разі невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором, кредитор має право предявити свої вимоги безпосередньо до поручителя, які є обовязковими до виконання через п'ять банківських днів з дня отримання повідомлення банку про невиконання позичальником своїх зобов'язань за кредитним договором.

За змістом ст. 14 ЦК України, цивільні обовязки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Оцінюючи здобуті по справі докази за внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємності звязку у сукупності, суд першої інстанції розглянувши даний спір в межах позовних вимог, приходить до висновку, що позивач у повному обсязі не довів щодо обовязку позичальника повернути надані кредитні кошти у визначеному до стягнення розмірі.

Суд вважає, що реалізація позивачем права на звернення до суду із вимогою дострокового стягнення за рахунок предмета застави заборгованості по кредиту, термін повернення якої в силу положень п.10.3 кредитного договору для позичальника не настав, є такою, що не відповідає порядку, визначеному умовами договору застави рухомого майна № 68.840.07.23, у звязку із чим позовні вимоги ТОВ «ОСОБА_1 Фінанс»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 є необґрунтованими та незаконними.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат відповідно до вимог ст.88 ЦПК України суд враховує, що позивач від сплати судових витрат не звільнений, його позовні вимоги не належать до задоволення, у звязку із чим відшкодуванню за рахунок відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 14-16, 526, 530, 589, 610, 611, ч.1 ст.612, 1050, 1054 ЦК України, ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст. 20 Закону України «Про заставу», ст.ст. 2, 10, 11, 57-60, 88,197, 209,212, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСОБА_1 Фінанс»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет застави, відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу про апеляційне оскарження не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. С. Шавула