Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 1362 / 12 Головуючий у 1 інстанції: Ніколова І.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

суддів: Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання права власності на квартиру, треті особи - ОСОБА_4, ОСОБА_6, орган опіки та піклування виконавчого комітету Мелітопольської міської ради, приватний нотаріус Мелітопольського міського нотаріального округу ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_3,ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення.

У позовній заяві зазначали, що ними на спільні сумісні кошти подружжя 24.05.2006р. придбана квартира АДРЕСА_1. В цій квартирі вони зареєстрували свою дочку ОСОБА_8, зятя ОСОБА_2, та їх неповнолітню дочку ОСОБА_5, які переїхали туди мешкати. До середини 2009р. у ОСОБА_4 були ключі від придбаної квартири, оскільки вона допомагала дочці з дитиною. 19.08.2010р. ОСОБА_8 померла. Після її смерті між ними та відповідачем склалися вкрай неприязні відносини, через що він перешкоджає позивачам в користуванні даною квартирою.

Просили зобов'язати ОСОБА_2 не чинити їм перешкод у користуванні квартирою 44 будинку 52 по вул. Кірова в м.Мелітополі шляхом зобов'язання видати ключі від цієї квартири, та вселення.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання права власності на спірну квартиру. Просив суд, на підставі ч.5 ст.203 ЦК України, визнати частково недійсним укладений 24.05.2006р. між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 в частині покупця, визнати дійсним покупцем квартири неповнолітню ОСОБА_5, 1999р.н., визнати за нею право власності, та поновити строк позовної давності на звернення до суду з цим позовом, оскільки вважає, що дізнався про порушені права його дочки восени 2011 року, коли ОСОБА_3, через неприязні відносини з ним відмовилася переоформити право власності на онучку.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2012 року позов ОСОБА_3, ОСОБА_4 задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні АДРЕСА_3 шляхом зобовязання ОСОБА_2 видати ОСОБА_3, ОСОБА_4 ключі від квартири АДРЕСА_4.

Вселено ОСОБА_3, ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4 45грн 50коп судових витрат.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним та визнання права власності на квартиру.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити, та задовольнити його позовні вимоги .

В судове засідання апеляційного суду апелянт не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлений належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Встановлено, що 24.05.2006р. ОСОБА_3 придбала в ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого договору (а.с.12-14).

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені зокрема ч.5 ст.203 ЦК України, а саме спрямованість правочину на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Посилання апелянта на те, що судом першої інстанції не досліджувалось спрямування даного правочину на реальне настання правових наслідків є необґрунтованим. Необхідною умовою для спрямованості правочину на реальне настання наслідків, обумовлених ним, є єдність волі і волевиявлення. Як в суді першої інстанції, та і другої інстанції ОСОБА_9 пояснювала, що придбала вказану квартиру для власного користування на спільні кошти її та її чоловіка, після її придбання вона дозволила проживати у цій квартирі дочці ОСОБА_8, її чоловіку ОСОБА_2 (апелянт у справі) та онучці ОСОБА_5, до того часу поки родина її дочки не отримає державне житло.

Судом правомірно не сприйнято як належний та допустимий доказ, що може спростувати дійсне волевиявлення при укладенні оскаржуваного договору, довідку про те, що родина ОСОБА_8 з 24 лютого 2005р. перебуває на квартирному обліку для отримання державного житла за місцем проживання. Покази свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11 також не можуть бути доказами недійсності оскаржуваного правочину в розумінні ст.ст.57-59 ЦПК України.

Безпідставним є посилання апелянта про те, що він неодноразово клопотав про виклик третьої особи ОСОБА_6 для дачі пояснень у справі, а суд відмовив йому у задоволенні такого клопотання. Так, 26.01.2012р. у судовому засіданні суду першої інстанції, після розяснення сторонам їх прав у відповідності до ст..27 ЦПК України, перед початком судового розгляду справи позивач по зустрічному позову, ОСОБА_2, ніяких клопотань про виклик у судове засідання ОСОБА_6 не заявляв. Така заява була ним заявлена у ході судових дебатів, що не передбачено процесуальним законом. Про необхідність поновлення судового слідства ОСОБА_2 не заявлялось. Тому суд першої інстанції не припустився в цій частині порушень вимог процесуального закону.

Таким чином, суд першої інстанції законно задовольнив позов ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні її квартирою і відмовив у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу цієї квартири частково не дійсним з підстав необґрунтованості.

Проте, суд не звернув уваги на те, що положення ЦК України про позовну давність застосовуються лише у випадку обґрунтованості позову. У разі, якщо вимоги позову є необґрунтованими, то суд має відмовити в його задоволенні за необґрунтованістю. Тому колегія суддів вважає, що посилання суду в мотивувальній частині рішення про те, що суд відмовляє у задоволенні зустрічного позову за пропуском строку позовної давності є помилковим, але таким що суттєво не впливає на правильність вирішення справи і справедливість ухваленого рішення. Тому, посилання суду про відмову у задоволенні зустрічного позову за пропуском строку позовної давності підлягає виключенню з мотивувальній частині рішення.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 26 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: