Справа № 2 - 593 /12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

7 грудня 2012 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивачки ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3, третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання майна особистою приватною власністю, за позовом третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_6, про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2011 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна. Позивачка вказувала на те, що 18 лютого 2006 року між нею та відповідачем укладено шлюб. 3 вересня 2007 року у них народився син ОСОБА_8 До укладення шлюбу з нею відповідачу належала однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Протягом сумісного проживання у 2008 році за їх спільні з відповідачем кошти ними було проведено будівництво, здійснено перепланування та прибудову до вказаної квартири, внаслідок чого її площа істотно збільшилася та однокімнатна квартира стала трикімнатною. Посилаючись на те, що відповідач не визнає право спільної сумісної власності на квартиру за нею, просила суд визнати квартиру АДРЕСА_1 обєктом спільної сумісної власності подружжя, визнати за нею право власності на ? частинну зазначеної квартири.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов до ОСОБА_7 про визнання майна особистою приватною власністю. Відповідач вказував на те, що квартира АДРЕСА_2 була придбана ним до шлюбу з позивачкою, а переобладнання та будівельні роботи в квартирі проведено за рахунок коштів його батьків ОСОБА_4 і ОСОБА_6 та їхніми силами. Посилаючись на наведене, просив суд визнати спірну квартиру його особистою приватною власністю.

Ухвалою суду від 05.12.2011 року до участі у справі в якості третьої особи з самостійними вимогами залучено ОСОБА_4

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 звернулася до суду з самостійним позовом до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна.

Третя особа ОСОБА_4 вказувала на те, що прибудову та переобладнання в квартирі було здійснено за спільні кошти з її чоловіком ОСОБА_6 з метою подальшого їх проживання в цій квартирі. А тому спірна квартира збільшилась у своїй вартості лише внаслідок їх спільних трудових і грошових затрат. Прибудову до квартири вони з чоловіком планували здійснити ще у 2004 році при купівлі квартири.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила суд визнати спірну квартиру спільною сумісною власністю ОСОБА_4 і ОСОБА_2, визнати за нею право власності на ? частину спірної квартири.

Ухвалою суду від 20.02.2012 року зустрічний позов та позов третьої особи з самостійними вимогами обєднано в одне провадження.

В судовому засіданні представник позивачки підтримав позов, просив про його задоволення. Зустрічний позов ОСОБА_2 та позов третьої особи ОСОБА_4 не визнав. Відповідач ОСОБА_2 та його представник заперечували проти позову ОСОБА_7, просили суд задовольнити зустрічний позов ОСОБА_2

Третя особа з самостійними вимогами ОСОБА_4 просила задовольнити її позов.

Третя особа ОСОБА_6 в судовому засіданні посилався на те, що прибудову до спірної квартири здійснено ним та його дружиною ОСОБА_4, їхніми силами та за їх власні кошти для проживання їх сімї.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 18 лютого 2006 року між позивачкою ОСОБА_7 і ОСОБА_2 було укладено шлюб.

Від спільного проживання сторони мають сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 29.11.2011 року шлюб між сторонами розірвано.

До шлюбу з позивачкою на підставі договору купівлі-продажу від 11.11.2004 року ОСОБА_2 було придбано однокімнатну квартиру АДРЕСА_3, житловою площею 18,80 кв.м, загальною площею 42,30 кв.м., яку оцінено у 26448 грн. Договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу.

В період шлюбу у 2008 році за спільні кошти сімї та наданої батьками допомоги подружжям було проведено самочинне будівництво, здійснено перепланування та прибудову до квартири АДРЕСА_4, внаслідок чого загальна площа квартири збільшилася з 42,3 кв. м до 77,6 кв.м та квартира стала трикімнатною.

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 23.07.2008 року площа прибудованого приміщення склала 44,3 кв.м. В результаті добудови житлової прибудови та внутрішнього перепланування однокімнатна квартира переобладнана в трикімнатну. Квартира посімейного заселення розташована на 1 поверсі 10-ти поверхового будинку та складається з 3 кімнат житловою площею 41,4 кв.м, у тому числі: 1-а кімната площею 8,1 кв.м, 2-а кімната площею 18,8 кв.м, 3-я кімната 14,5 кв.м, коридор площею 9,6 кв.м, ванної кімнати площею 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,1 кв.м., кухні площею 22,9 кв.м. Загальна площа квартири складає 77,6 кв.м.

Рішенням Ленінського районного суду м.Миколаєва від 29.01.2009 року, яке набрало законної сили 09.02.2009 року, узаконено проведене переобладнання квартири. Рішення зареєстровано в МБТІ 17.02.2009 року.

В силу ст.60 СК України презумується, що все майно набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (крім майна, зазначеного в ст..57 СК України). Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст..ст. 69-72 СК України.

Із змісту ст.ст. 60, 61, 63, 69 СК України та розяснень, що містяться у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявність його на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Згідно ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених зазначеною статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, (зокрема, тенденцій до загального подорожчання чи здешевлення конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як обєкту, його якісних характеристик.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає зясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості обєкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи вартість будівельних робіт не є тим фактором, який безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як обєкту.

Відповідно п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

З висновку експертного будівельно-технічного дослідження від 07.11.2012 року вбачається, що ринкова вартість однокімнатної квартири АДРЕСА_1 до проведення переобладнання cтаном на 07.11.2012 року складає 218753 грн. Ринкова вартість трикімнатної квартири АДРЕСА_5 в. м.Миколаєві станом на 07.11.2012 року становить 395725 грн., що свідчить про істотне збільшення вартості спірної квартири за час шлюбу сторін за рахунок проведеного переобладнання.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_7 є обґрунтованим.

При цьому, суд вважає, що обєктом поділу може бути не вся квартира, а лише та її частка на яку вона збільшилася у своїй цінності за час шлюбу.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_7 підлягає частковому задоволенню. Спірну квартиру слід визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя з визнанням за позивачкою права власності на 22/100 частини спірної квартири (395725 100%; 88486 х; х =22,36), а за відповідачем на 78/100 частин, виходячи з наявного у справі висновку експертного дослідження.

Доказів які б спростовували таку вартість спірного майна суду не надано.

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_2В про визнання квартири особистою приватною власністю, то він задоволенню не підлягає, оскільки суд прийшов до висновку про обґрунтованість первісних позовних вимог ОСОБА_7, які виключають позовні вимоги відповідача.

Самостійний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна також задоволенню не підлягає.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи при здійсненні будівництва прибудови до спірної квартири ОСОБА_4 та ОСОБА_6 надавали допомогу сімї ОСОБА_7 і ОСОБА_2 коштами і власною працею безоплатно.

Доказів про наявність між сторонами угоди щодо створення спільного майна суду не надано.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4 є недоведеним і задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частину майна задовольнити частково.

Визнати квартиру АДРЕСА_5 в.м.Миколаєві обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 і ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_7 право власності на 22/100 частини квартири АДРЕСА_6, за ОСОБА_2 право власності на 78/100 частин зазначеної квартири.

В зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_7 про визнання майна особистою приватною власністю відмовити.

В позові третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю, визнання права власності на частину майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська