АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 -ц/1690/539/2012
Головуючий по 1-й інстанції Нечволод
Суддя-доповідач: Кузнєцова О. Ю.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати з
цивільних справ Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Чічіль В.А., Хіль Л.М.

за участю секретаря: Ренкевич М.Д.

розглянула у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Полтаві
апеляційні скарги прокурора
Полтавського району та ОСОБА_2

на рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2011
року

у справі за позовом прокурора
Полтавського району в інтересах
держави в особі Публічного
акціонерного товариства «Родовід
Банк»до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про розірвання
кредитного договору, стягнення
заборгованості за кредитним договором
та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до
Публічного акціонерного товариства
«Родовід Банк»про захист прав
споживача шляхом визнання недійсним
нарахування пені та зобов'язання
скасувати нараховану пеню,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Полтавського районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2011
року позов прокурора Полтавського
району в інтересах держави в особі ПАТ
«РОДОВІД БАНК»до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про
розірвання кредитного договору ,
стягнення заборгованості за
кредитним договором , та зустрічний
позов ОСОБА_2 до ПАТ «РОДОВІД БАНК»
про захист прав споживача та визнання
недійсним нарахування пені
задоволено частково.

Достроково розірвано кредитний
договір №54.7/АК 00006.08.2 від 21.07.2008 року
укладений між ОСОБА_2 та ПАТ «РОДОВІД
БАНК»

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК»:

- заборгованість за кредитним
договором в с умі 181993 грн. 67 коп.

- заборгованість по сплаті
процентів в сумі 4122 грн. 30 коп.

- заборгованість за комісією в
сумі 5597 грн. 17 коп.

- пеню в сумі 7726 грн. 36 коп.,

а разом 199439 грн. 50 коп. (сто дев'яносто
дев'ять тисяч чотириста тридцять
дев'ять грн. 50 коп. ) .

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 на користь держави судовий
збір в межах задоволених вимог сумі
1200 грн.

В задоволенні інших вимог відмовлено
за безпідставністю .

З рішенням суду не погодилися прокурор
Полтавського району та ОСОБА_2, у
зв'язку з чим подали на нього
апеляційну скаргу.

В своїй апеляційній скарзі прокурор
вказував, що оскаржене рішення суду
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

А саме зазначив, що у суду не було
підстав для зменшення розміру пені.
Відповідачі не визнали позовних вимог
в повному обсязі, вважаючи, що
виконують умови кредитного договору
сплачуючи за кредитом 100 грн. на місяць,
не вказували на свій тяжкий
матеріальний стан або інші поважні
причини , які перешкоджали їм
виконувати кредитний договір у
відповідності до отриманих
відповідачем графіків погашення суми
кредиту.

Тобто, судом не встановлено обставин,
які б мали істотне значення при
прийнятті рішення щодо розміру пені,
яку необхідно стягнути з відповідачів.

З урахуванням викладеного апелянт
вказує на невідповідність висновків
суду обставинам справи, не
застосування до спірних правовідносин
в частині стягнення пені норм ст. ст. 549,
551 ЦК України, у зв'язку з чим просить
змінити рішення районного суду в
частині стягнення з відповідачів пені
в сумі 7726 грн. 36 коп. та стягнути з них
солідарно пеню в сумі 130030, 62 грн., а в
іншій частині рішення суду залишити
без змін.

В свою чергу ОСОБА_2 в своїй апеляційній
скарзі зазначає, що вона щомісяця
здійснювала часткове погашення
кредиту та нарахованих відсотків, як
передбачено п.3.1 кредитного договору, а
тому вважає, що не допустила порушення
зобов'язання, а відтак суд безпідставно
достроково розірвав кредитний договір,
стягнув заборгованість по кредиту,
строк погашення якого наступить - 21.07.2015
року.

Враховуючи, що нею не допускалося
порушення зобов'язання зазначає, що
нарахування пені є неправомірним.

У зв'язку з цим просила скасувати
рішення районного суду та ухвалити
нове, яким визнати недійсним
нарахування пені в розмірі 130030, 62 грн.,
зобов'язати АТ «Родовід Банк»скасувати
нараховану пеню в розмірі 130030, 62 грн. за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитним договором, та відмовити у
позові прокурора Полтавського району в
інтересах АТ «Родовід Банк»до ОСОБА_2,
ОСОБА_3 про розірвання кредитного
договору, стягнення заборгованості за
кредитним договором.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Статтею 10 ч. 2, 3 ЦПК України передбачено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

З матеріалів справи вбачається, що
додатковим рішенням Полтавського
районного суду Полтавської області від
10 січня 2012 року доповнено резолютивну
частину рішення Полтавського
районного суду Полтавської області від
11 листопада 2011 року абзацом 5 та абзацом
6 де:

визнано недійсним нарахування пені
ОСОБА_2 в розмірі 130030, 62 грн. за
несвоєчасне погашення заборгованості
за кредитним договором № 54.7 АК-00006.08.2
від 21.07.2008 року.

зобов'язано АТ «Родовід Банк»скасувати
нараховану пеню в розмірі 130030, 62 грн.
від 21.07.2008 року;

в іншій частині рішення суду залишено
без змін.

Зазначене рішення суду сторонами по
справі не оскаржувалося та набрало
законної сили.

Судом вірно встановлено та
підтверджується доказами по справі в
своїй сукупності, що між ПАТ «Родовід
Банк» та ОСОБА_2, 21 липня 2008 р. укладено
кредитний договір № 54.7 АК-00006.08.2 на
суму 21 168, 49 доларів США строком на 7
років з оплатою процентів за
користування кредитом в розмірі 7,7 %
річних.

Згідно п. п. 1.1., 1.2., 1.5 кредитного
договору банк відкрив позичальнику
кредитну лінію на купівлю автомобіля
та сплату страхових платежів в сумі 21
168,49 доларів США терміном до 21 липня 2015
року включно та сплатою Банку
процентів за користування кредитом в
розмірі 7,7 % річних.

Відповідно до п. п. З.1.1., 3.1.2., 3.1.4.
кредитного договору позичальник
зобов'язався починаючи з місяця,
наступного за звітним, щомісяця до 10-го
числа (включно) кожного календарного
місяця, частково погашати
заборгованість за кредитами у сумі 312,00
доларів США з нарахованими процентами
шляхом внесення готівкою чи
перерахування на рахунок банку,
повернути одержані кредити згідно з
умовами цього договору не пізніше 21
липня 2015 року, щомісяця, до 10-го числа
(включно), сплачувати банку плату за
обслуговування кредиту.

Відповідно до заяви ОСОБА_2 в зв'язку
з її важким фінансовим становищем
між нею та позивачем укладалися
додаткові договори до Кредитного
договору №1 від 08.01.2009 р.; № 2 від 06.05.2009
р. ; та № 3 від 02.09.2009 р.

Разом з тим, в порушення умов
кредитного договору та додаткових
договорів до нього № № 1, 2, 3 ОСОБА_2
прийняті на себе зобов'язання за
кредитним договором не виконує, а саме:
відносно простроченої заборгованості
за основною сумою боргу, яка становить
181 993, 67 грн., відносно сплати процентів,
заборгованість за якими становить 4 122,
30 грн., та комісії в розмірі 5 597, 17 грн.

Згідно ст. 1054 ч.1 ЦК України, за
кредитним договором банк або інша
фінансова установа (кредитодавець)
зобов'язується надати грошові кошти
(кредит) позичальникові у розмірах та
на умовах, встановлених договором, а
позичальник зобов'язується повернути
кредит та сплатити проценти.

Статтею 530 ч.1 ЦК України передбачено, що
якщо у зобов'язанні встановлений строк
(термін) його виконання, то воно
підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що
зобов'язання має виконуватися належним
чином відповідно до умов договору та
вимог цього Кодексу, інших актів
цивільного законодавства, а за
відсутності таких умов та вимог -
відповідно до звичаїв ділового обороту
або інших вимог, що звичайно
ставляться.

Згідно статті 610 ЦК України, порушенням
зобов'язання є його невиконання або
виконання з порушенням умов,
визначених змістом зобов'язання
(неналежне виконання).

Згідно статті 611 ЦК України, у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 549, 550 ЦК України
неустойкою є грошова сума, яку боржник
повинен передати кредиторові у разі
порушення боржником зобов'язання, а
право на неустойку виникає незалежно
від наявності у кредитора збитків,
завданих невиконання або неналежним
виконанням зобов'язання.

Частиною 2 статті 551 ЦК України
передбачено, якщо предметом неустойки
є грошова сума, її розмір
встановлюється договором або актом
цивільного законодавства.

Пунктом 3.6. кредитного договору
передбачено за порушення строків
повернення кредиту, сплати процентів,
позичальник сплачує пеню в розмірі 1,6 %
від суми простроченої заборгованості.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо
договором встановлений обов'язок
позичальника повернути позику
частинами (з розстроченням), то в разі
прострочення повернення чергової
частини позикодавець має право
вимагати дострокового повернення
частини позики, що залишилася, та
сплати процентів.

Пунктом 6.3. кредитного договору
передбачено, що у разі недотримання
позичальником умов кредитного
договору банк має право вимагати
дострокового його розірвання,
повернення одержаного кредиту, сплати
нарахованих за ним процентів, а також
пені і штрафів, передбачених цим
Договором.

Також судом встановлено, що у якості
забезпечення виконання зобов'язань за
кредитним договором, між банком та
ОСОБА_3 - співвідповідачем по справі, 21
липня 2008 р. укладено договір поруки №
54.7/АК-00006.08.2-3/П та договір застави
транспортного засобу , а саме
легкового автомобіля Тойота -Ауріс 1.6 L
2008 року випуску днз НОМЕР_1 №
54.7/АК-00006.08.2-3.

Згідно п. 1. договору поруки ,
поручитель зобов'язується солідарно
відповідати перед Банком у повному
обсязі за своєчасне та повне
виконання зобов'язань позичальника за
кредитним договором.

Місцевим суд встановлено, що банк
неодноразово направляв позичальнику
листи про наявність у неї
заборгованості за кредитним договором
з вимогою виконати зобов'язання та
погасити вказану заборгованість.

Разом з тим ОСОБА_2 дій щодо погашення
заборгованості за договором не
здійснила.

Встановлено, що станом на 03.02.2011 р.
заборгованість ОСОБА_2 за кредитним
договором (тілом кредиту) становить 181
993,67 грн., заборгованість по сплаті
процентів - 4 122, 30 грн., заборгованість
за комісією - 5597, 17 грн., пеня за
несвоєчасне погашення заборгованості -
130030, 62 грн., а разом 321 743, 76 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з
відповідачів пені, яка нарахована в
сумі 130030 грн. 62 коп. суд правомірно
прийняв до уваги вимог ст. 256 ЦК
України відповідно до якої позовна
давність - це строк, у межах якого
особа може звернутися до суду з
вимогою про захист свого цивільного
права або інтересу.

Згідно ч. 2 ст. 258 ЦК України, позовна
давність в один рік застосовується, до
вимог про стягнення неустойки (штрафу,
пені).

Враховуючи наведене суд вважає за
можливе задовольнити вимогу позивача
про стягнення пені за невиконання
зобов'язань за кредитним договором
частково в межах 1 річного строку
позовної давності , а саме в сумі 7726
грн. 36 коп.

Доводи прокурора не спростовують
висновків суду, оскільки судом не
зменшувався розмір пені у
відповідності до вимог ч.3 ст. 551 ЦК
України, а застосовано вимоги ст. 258 ч.2
п.1 , ст. 267 ч.4 ЦК України, у відповідності
до яких пеня стягнута з відповідачів у
межах спеціального строку позовної
давності.

Також, колегія суддів не приймає
доводи, зазначені в апеляційній скарзі
ОСОБА_2, щодо часткового погашення
кредиту оскільки остання сплачувала
кредит в порушення вимог п.3.1.1
кредитного договору, у сумі меншій ніж
312 доларів США на місяць, чим допустила
порушення кредитного договору, а
відтак місцевий суд правомірно
частково задовольнив позовні вимоги
прокурора.

Врахувавши викладені обставини
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
прокурора та апеляційної скарги ОСОБА_2
не спростовують висновків суду першої
інстанції, на те підтверджують
належними доказами їх неправомірність.

Судова колегія дійшла висновку про те,
що судом першої інстанції з'ясовано всі
обставини та надано їх належну правову
оцінку.

Порушень норм матеріального та
процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2011
року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч. 1,
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів
-,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги прокурора
Полтавського району та ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Полтавського районного суду
Полтавської області від 11 листопада 2011
року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
/підпис/ Кузнєцова О.Ю.

Судді: /підпис/ Чічіль Л.М.
/підпис/ Хіль Л.М.

Копія

Згідно: Суддя Апеляційного суду

Полтавської області
__________ О.Ю. Кузнєцова