Справа №2-4315/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.12.2012 року м. Житомир

БОГУНСЬКИИ РАЙОННИЙ СУД м. ЖИТОМИРА у складі:

Головуючої - судді Комісарчук О.В.

Секретаря Содель А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Житомира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановив:

20 листопада 2012 року позивач звернулась з позовом, в якому вказала, що між нею та відповідачем 24.03.2000 року був укладений договір позики, на підтвердження якого відповідачем була складена розписка, з якої вбачається, що відповідач ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 З млн. 500 тис. грн., що за домовленістю сторін було еквівалентно 670 000 доларів США, з терміном повернення до 30.12.2005 року. За проханням відповідача строк повернення отриманих коштів був продовжений до 30 грудня 2011 року. Станом на 25.10.2012 року відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав. Позивач зазначила, що факт наявності боргу відповідач не заперечує, однак добровільно не розраховується, посилаючись на відсутність коштів, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення вказаної заборгованості.

В судове засідання сторони не з'явились.

Представник позивача за дорученням надав суду заяву, в якій позовні вимоги своєї довірительки підтримав повністю, просив суд розглянути справу в його відсутність /а.с. 35/.

Від відповідача також надійшла заява про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає повністю та не заперечує проти задоволення позову /а.с. 34/.

Враховуючи те. що в матеріалах справи достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін відповідно до ст.ст. 158. 169 ЦПК України.

З'ясувавши обставини справи в межах заявлених позовних вимог, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 24.03.2000 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого відповідачем складено розписку про отримання ним у борг коштів в сумі 3 500 000 грн. Зі змісту даної розписки вбачається, що остаточний термін виконання боргових зобов'язань встановлений до 30.12.2011 року/а.с. 37/.

Статтею 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Свобода договору включає в себе і вільне визначення прав та обов'язків учасників.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або такуж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Положенням ч. 2 ст. 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 цього ж Кодексу вказує, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику - грошові кошти у такій самій сумі, у строк та в порядку встановлені договором.

Враховуючи положення ст. 545 ЦК України, суду не надано доказів на підтвердження виконання зобов'язання відповідачем щодо повернення боргу, а оригінал розписки, який надав представник позивача, свідчить про невиконання відповідачем своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності, за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно зі ст. 629 цього Кодексу, договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд за наявною для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Беручи до уваги наведене вище суд стягує з відповідача на користь позивач заборгованість в сумі 3 500 000 гривень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 74, 88, 158, 169, 174. 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 54, 625, 639, 1046, 1047, 1049 ЦК України, суд, -

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційні номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1. ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2,заборгованість за договором позики в сумі 3 500 000 (три мільйони п'ятсот тисяч) гривень та 3 219,00 (три тисячі двісті дев'ятнадцять) гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О.В. Комісарчук