АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/943/12 Справа № 22-ц/490/943/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року за позовом публічного акціонерного товариства Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року ПАТ Банк «Фінанси та Кредит» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Позивач вказував на те, що 09 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №007/07-ФЛ/12 за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 84 000,00 доларів США під 15,5 % річних зі строком повернення до 08 серпня 2018 року. Погашення заборгованості повинно було здійснюватися щомісяця до 10 числа у сумі не менш 636,36 доларів США.

Зобовязання за вказаним договором забезпечено порукою за укладеним 09 серпня 2007 року з ОСОБА_2 договором поруки №007/07/02812, за умовами якого у випадках невиконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань по кредитному договору, поручитель несе солідарну з нею відповідальність перед банком на всю суму заборгованості.

Посилаючись на невиконання боржником зобовязання щодо погашення кредиту, унаслідок чого виникла заборгованість станом на 05 березня 2010 року в сумі 1 009 073,33 грн. позивач просив стягнути її солідарно з відповідачів на свою користь.

Рішенням Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись не неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на порушення норм матеріального і процесуального права, ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

За правилами ст.ст.526, 599 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства і припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності зі ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Судом встановлено, що 09 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №007/07-ФЛ/12 за умовами якого відповідачка отримала кредит в сумі 84 000,00 доларів США під 15,5 % річних зі строком повернення до 08 серпня 2018 року, поручителем в якому за договором поруки №007/07/02812 від 09 серпня 2007 року виступив ОСОБА_2

Після отримання кредитних коштів ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання з погашення кредиту виконувала неналежним чином, має заборгованість, що виникла з непогашеної суми кредиту, несплачених процентів та пені в загальному розмірі 1 009 073,33 грн., тому суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідачів вказаної суми боргу.

Проте з таким висновком повністю погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження та примусового виконання рішень інших органів. Відповідно до ст.3 зазначеного Закону одним із виконавчих документів є виконавчий напис нотаріуса, який підлягає примусовому виконанню державною виконавчою службою.

З матеріалів справи вбачається, що в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 09 серпня 2007 року було укладено іпотечний договір, відповідно до якого в іпотеку банку було передано квартиру АДРЕСА_1.

18 серпня 2008 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу ОСОБА_4 на договорі іпотеки було вчинено виконавчий напис, яким було звернено стягнення на передану ОСОБА_2 в іпотеку квартиру в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за вищезгаданим кредитним договором.

Про це відповідачі повідомили суд першої інстанції ще при поданні заяв про перегляд заочного рішення, яке було ухвалене по даній справі 22 вересня 2010 року і надали суду докази про призначення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна, що є предметом іпотеки.

Ухвалюючи рішення, суд зазначених обставин не перевірив, не зясував, чи виконане виконавче провадження у звязку з погашенням заборгованості і в якій частині така заборгованість погашена, та ухвалив рішення при неповно встановлених обставинах.

З матеріалів справи вбачається, що 31 січня 2011 року були проведені торги з реалізації предмета іпотеки та за рахунок реалізації майна отримано кошти в сумі 233 188,00 грн., які платіжним дорученням від 24 лютого 2011 року були перераховані банку в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Таким чином, порушене цивільне право позивача було частково захищено в спосіб, обраний ним, шляхом вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки та реалізації предмета іпотеки, а тому оскаржене рішення слід змінити, зменшивши розмір стягнення з відповідачів на користь банку заборгованості за кредитним договором до 775 885,33 (1 009 073,33 - 233 188,00) грн.

Доводи апеляційної скарги про незастосування судом позовної давності до вимог про стягнення неустойки не є підставою для скасування рішення з огляду на наступне.

У відповідності з ч.3 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Даних про подання відповідачами до ухвалення оскарженого рішення заяви про застосовування позовної давності матеріали справи не містять.

Посилання апеляційної скарги на те, що відповідач №1, а саме ОСОБА_3, не була сповіщена про розгляд даної справи спростовуються розпискою на а.с.69, з якої вбачається, що як ОСОБА_3, так і її представник ОСОБА_5 були сповіщені про розгляд справи 25 лютого 2011 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Самарського районного суду м.Дніпропетровська від 25 лютого 2011 року змінити, зменшивши розмір солідарного стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором з 1 009 073,33 грн. до 775 885,33 грн. В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: