АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8743/12 Справа № 2-3646/08 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Красвітної Т.П., Дерев`янка О.Г.

при секретарі - Солод О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Майстер-Будна рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2008 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Комекс, третя особа: комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради про усунення перешкод в користуванні майном та визнання права власності на нежитлове приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

14 липня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вказаним позовом, за яким просили суд визнати за ними право власності на гараж № 2 (площа 30,90 кв.м) з підвалом (площа 30,90 кв.м) інвентаризаційною вартістю 25 621 грн., який розташований по вул. Дзержинського, № 33 Жв м. Дніпропетровську без акту введення в експлуатацію, зареєструвати за ними в КП ДМБТІДніпропетровської обласної ради право власності на зазначений гараж та усунути перешкоди в користуванні вказаним гаражем шляхом зобовязання ТОВ Комекспередати ключі від вищевказаного гаражу, посилаючись на те, що до 2007 року вони вільно користувалися, володіли та розпоряджалися на праві приватної власності індивідуальним гаражем, що знаходиться у дворі будинку за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 29-33. Їх право власності на вказаний гараж підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, яке видано 02.04.1993 року, посвідчене Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстроване за реєстром за № 1-2699 та зареєстровано ДБТІ 06.05.1993 року в реєстровій книзі № Г-6 за реєстровим № 1083. У звязку з тим, що гараж позивачів потребував проведення ремонтних робіт, 12.04.2007 року вони уклали з ТОВ Комексдоговір, відповідно до якого відповідач зобовязався за свої кошти реконструювати їх гараж, а на період його реконструкції надати їм тимчасово в користування інший капітальний гараж. При реконструкції гаражу він мав право знести непотрібні конструкції. Після виконання відповідачем робіт по договору, позивачі звернулись до нього з проханням повернути їм гараж (віддати ключі та надати доступ), але він відмовив з тієї підстави, що гараж було перероблено за його власні кошти і фактично створено нову річ відповідно до ст. 331 та ч.4 ст.332 ЦК України, згідно яких право власності на нову річ набуває за її бажанням особа, яка здійснила таку переробку в разі якщо вартість переробки і створеної нової речі істотно перевищує вартість матеріалу. Окрім того, новостворений гараж має іншу адресу, ніж та яка була при передачі ними його для реконструкції, тобто відповідачем без згоди позивачів було змінено адресу гаражу з вул. Дзержинського, буд. 29-33 на вул. Дзержинського, № 33 Жв м. Дніпропетровську.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2008 року ухвалено: позов задовольнити повністю; визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на гараж № 2(площа 30,90 кв.м) з підвалом (площа 30,90 кв.м) інвентаризаційною вартістю 25 621 грн., який розташований по вул. Дзержинського, № 33 Жв м. Дніпропетровську без акту введення в експлуатацію; зареєструвати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в КП ДМБТІДніпропетровської обласної ради право власності на зазначений гараж без акту введення в експлуатацію; усунути перешкоди в користуванні вказаним гаражем шляхом зобовязання ТОВ Комекспередати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ключі від зазначеного гаражу.

В апеляційній скарзі ТОВ Майстер-Буд, яке не брало участі у справі, просить рішення суду, яке порушує їх право власності, - скасувати, прийняти нове рішення, яким повністю відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, рішення прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також містить висновки суду, які не відповідають обставинам справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що доводи апеляційної скарги є безпідставними.

В судове засідання апеляційної інстанції не з'явились сторони по справі, однак належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи в апеляційному суді Дніпропетровської області. Клопотання позивачів про відкладення розгляду справи в зв'язку з відпусткою їх представників за довіреністю, яка видана 12.02.2011 року ОСОБА_3 на імя ОСОБА_4 або ОСОБА_5 - не підлягає задоволенню, оскільки судовою колегією зазначена причина не визнається поважною за відсутністю підтверджуючих належних доказів. Самі позивачі у судове засідання не зявились. Клопотання представника апелянта про відкладення розгляду справи в зв'язку з його відпусткою - не підлягає задоволенню, оскільки судовою колегією зазначена причина саме юридичної особи не визнається поважною. З урахуванням положень статті 305 ЦПК України, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у відсутності не з`явившихся сторін.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, районний суд виходив з того, що договором від 12.04.2007 року, укладеного між сторонами, не передбачено перехід права власності на гараж, так як стосується виключно проведення робіт з реконструкції вищевказаного нерухомого майна, яка за ініціативою відповідача відбувалась за його власні кошти. Тому цей договір не скасовує право власності позивачів на гараж, і не надає відповідачу права на отримання його у власність та перешкоджати у його користуванні. При урахуванні технічного висновку за результатами обстеження будівельних конструкцій гаражу встановлена готовність обєкту, закінченого будівництвом, яке відповідає будівельним та іншим нормам і правилам, необхідним при прийнятті в експлуатацію. Готовність будівлі гаражу до експлуатації у всіх аспектах визначена будівельно-технічним висновком. Таким чином, технічний стан новоствореного обєкту відповідає усім вимогам встановленим для експлуатації будівлі за її функціональним призначенням, що надає можливість введення обєкту в експлуатацію без складання акту прийняття до експлуатації та не потребує іншого проведення дослідження готовності до експлуатації. При цьому суд керувався статтями 319,328, 391,392 ЦК України.

Але з висновками суду погодитись не можна, оскільки суд першої інстанції неправильно визначив спірні правовідносини та помилково неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Вирішуючи спір, суд не врахував, що відповідно до ст. 301 Закону від 20 квітня 2000 р. N 1699-III "Про планування і забудову територій", ст. 18 Закону від 16 листопада 1992 р. N 2780-XII "Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам; закінчені будівництвом об'єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п. 1 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 вересня 2004 р. N 1243, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово-громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно-технічного оснащення відповідно до проектної документації, нормативних вимог, вихідних даних на проектування.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦК, ст. 3 ЦПК кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення.

Проте судом першої інстанції не встановлено, що порушене позивачами у суді питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підставу вважати про наявність спору про право.

Суд першої інстанції на порушення статей 214, 215 ЦПК на цей факт і положення ч. 2 ст. 331 ЦК уваги не звернув, в достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин.

Рішення суду першої інстанції ухвалено у порушення вказаних вимог закону що є підставою для його скасування відповідно до вимог п.п.1-4 ч.1 статті 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що позивачі мали на праві власності гараж, розташований у м. Дніпропетровськ, по вул. Дзержинського, буд. 29-33 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видано 02.04.1993 року, посвідченого Першою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого за реєстром за № 1-2699 і зареєстрованого ДБТІ 06.05.1993 року в реєстровій книзі № Г-6 за реєстровим № 1083 (а.с. 25,26). Це була будівля з шлакоблоку загальною площею 19,4 кв.м з цегловою оглядовою ямою площею 3,2 кв.м. Позивачі 12.04.2007 року уклали з ТОВ Комексдоговір, відповідно до якого відповідач зобовязався за свої кошти реконструювати їх гараж, а на період його реконструкції надати їм тимчасово в користування інший капітальний гараж (а.с.7). Згідно акту приймання-передачі від 16 квітня 2007 року позивачі передали свій гараж відповідачу під реконструкцію (а.с.70). Згідно акту зносу гаражу, складеного 05.03.2008 року КП ДМБТІ, - гараж, який зареєстровано за позивачами знесено (а.с.89). Зі згоди позивачів було присвоєно нову адресу гаражу вул. Дзержинського, 33 Жу м. Дніпропетровську згідно розпорядження міського голови Дніпропетровської міської ради № 760-р від 28.05.2008 року (а.с. 29). За вказаною адресою фактично побудовано новий гараж площею 30,90 кв.м з підвалом площею 30,90 кв.м інвентаризаційною вартістю 25 621 грн.(а.с.23) без введення його в експлуатацію. Апелянт, посилаючись на те, що він збудував спірний гараж на підставі договору підряду № ЗС-1-2007 від 18.04.2007 року та додаткової угоди до нього, укладеного між ТОВ Комекс, як замовником та ТОВ Майстер-Буд, як підрядником (а.с.86-88), однак повний розрахунок не був проведений з ним, у звязку з чим згідно зазначеного договору і додаткової угоди він є власником спірного гаражу.

За положеннями ч. 2 ст. 6 Конституції України органи законодавчої, виконавчої та судової влади здійснюють свої повноваження в установлених цією Конституцією межах і відповідно до законів України.

За змістом пп. 1 п. "б" ч. 1 ст. 31 Закону України від 21 травня 1997 року N 280/97-ВР "Про місцеве самоврядування в Україні" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів у порядку, встановленому законодавством, відноситься до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад.

При цьому з урахуванням норм Закону України "Про основи містобудування" та Закону України "Про планування і забудову територій" для вирішення питання про визнання за особою права власності на об'єкт нерухомого майна в тому разі, коли в прийнятті такого об'єкту в експлуатацію відмовлено, обов'язковою умовою є дотримання усіх визначених законом вимог та умов, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що визнання судом права власності на новостворену будівлю можливе у тому разі, якщо в прийнятті такого об'єкта в експлуатацію було незаконно відмовлено та за умови дотримання визначених законом вимог, які необхідні для прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта.

Оскільки матеріали справи не містять будь-яких даних щодо звернення позивачів до органів місцевого самоврядування про прийняття в експлуатацію новоствореного гаражу, а також про відмову цих органів у його вирішенні, висновок суду про визнання права власності на новостворену споруду є передчасним.

Встановивши, що спірний гараж є новоствореною будівлею, до експлуатації не прийнятий, щодо належності новоствореної будівлі є спір з іншими особами, судова колегія дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання за позивачами права власності на зазначене нерухоме майно, у зв'язку з чим вважає за необхідне у задоволенні позовних вимог відмовити.

На підставі ст. 88 ЦПК України ч.5, - якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове рішення то відповідно змінює розподіл судових витрат.

У разі залишення позову без задоволення, понесенні судові витрати позивачам не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.303,307, п.п.1-4 ч.1 ст.309, ст.316, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю Майстер-Буд- задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 грудня 2008 року - скасувати з ухваленням нового рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю Комекс, третя особа: комунальне підприємство Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризаціїДніпропетровської обласної ради про усунення перешкод в користуванні майном та визнання права власності на нежитлове приміщення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді