Справа № 22-ц-1451/12 Головуючий у 1 інстанції: Рак Л. С.
Провадження № 22-ц/1390/1451/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Бойко С.М., Цяцяк Р.П.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю: представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації - ОСОБА_4 на рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2011 року,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2011 року відмовлено в позові ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про спонукання до виконання умов договору.

Задоволено зустрічний позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації про визнання договору недійсним. Визнано недійсним договір №0411 від 26 лютого 2008 року між ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації та ОСОБА_5 щодо сприяння легальній еміграації останнього у США, проведення еміграційного процесу.

Рішення суду оскаржив представник позивача ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації - ОСОБА_4.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності і обгрунтованості, зокрема має місце недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Вказує, що незрозумілими є підстави з яких виходив районний суд, задовольняючи зустрічний позов про визнання договору недійсним, оскільки заявляючи вказану вимогу ОСОБА_5 не конкретизував, який же саме дефект волі в даному випадку мав місце. Звертає увагу суду, що всупереч ст. 60 ЦПК України ОСОБА_5 не представив суду будь-яких доказів вчинення відносно нього фізичного або психічного насильства.

Крім цього зазначає, що первинний договір від 30.04.2007 року та додатковий договір від 26.02.2008 року регулюють одні й ті ж правовідносини між сторонами, другий договір укладений на розвиток першого, у них обох йдеться про єдину домовленість. Вважає, що така домовленість зафіксована сторонами у належній формі, хоча й виражена у двох документах, що не суперечить вимогам ст. 639 ЦПУ України.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про спонукання до виконання умов договору задоволити, а в зустрічному позові ОСОБА_5 до ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації про визнання договору недійсним відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Районним судом встановлено, що ОСОБА_5, житель ІНФОРМАЦІЯ_1, через ОСОБА_3 Центр еміграційних програм та адаптації подав анкету на отримання Зеленої карти для виїзду на проживання у США, яку було поміщено в Інтернет, було відкрито поштову скриньку на його імя, але вказано не його адресу проживання, а адресу позивача. На початку літа 2007 року ОСОБА_5Г було повідомлено із ОСОБА_3, що він виграв Зелену карту для виїзду в США і на його ім'я має прийти виклик на співбесіду в посольстві США у Варшаві.

26 лютого 2008 року між ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації та ОСОБА_5 підписано договір, згідно з яким інтересами ОСОБА_5 є легальна еміграція в США, яка дає право на постійне проживання та легальне працевлаштування в США, ОСОБА_3 зі свого боку сприяє легальній еміграції в США, проводить еміграційний процес. Того ж дня між ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації та ОСОБА_6 було укладено договір поруки, згідно з яким поручитель зобовязується відповідати по зобовязаннях ОСОБА_5, що виникли з договору №0411-08 від 26.02.2008 року. Договір поруки діє до моменту припинення дії Основного договору.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації та задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_5, районний суд виходив з того, що договір №0411-08 від 26.02.2008 року ОСОБА_5 уклав вимушено, на вкрай невигідних для себе умовах, чим інша сторона скористалася.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, ОСОБА_5 просив визнати недійсним договір №0411 від 26 лютого 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації, покликаючись на те, що цей договір суперечить вимогам ст.627 ЦК України, умови договору були вкрай обтяжливі для нього, так як згідно цього договору він повинен сплатити ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації 10000 доларів США за послуги, які йому не були потрібні і які це товариство йому не недавало.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

Стаття 215 ЦК України встановлює загальне правило про те, що правочин є недійсним у звязку з недодержанням у момент його вчинення стороною (сторонами) загальних вимог, які необхідні для чинності правочину, передбачених ст.203 ЦК.

Статтею 203 ЦК України передбачені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.

Тобто правочин є недійсним, якщо він укладений з порушенням вимог закону.

Зокрема, відповідно до ч.3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину(ч.1 ст.233 ЦК України).

Колегія суддів погоджується з висновком районного суду про те, що спірний договір є недійсним, так як укладений під впливом тяжкої для ОСОБА_5 обставини і на вкрай невигідних умовах, підтвердженням чого є те, що він, маючи відкриту еміграційну візу, скористатись нею не міг, оскільки всі документи знаходились у ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації, а тому він не мав можливості виїхати в США, хвилювався, що не зможе виїхати у визначений строк, позивачем не надано методики нарахування розміру оплати за надані послуги у розмірі 10000 доларів США, суті самих послуг, будь-яких документів, які б підтверджували надання таких послуг позивачу, такі послуги на момент підписання цього договору ОСОБА_5 і не були потрібні, оскільки 05.12.2007року еміграційна віза йому вже була відкрита, тобто він зобовязувався оплатити оплатити ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації ці кошти ні за що.

Твердження апелянта про те, що спірний договір є частиною Контракту на надання консультаційних послуг від 30.04.2007 року, є голослівним та безпідставним, оскільки з умов договору такого не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим, тобто відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 Центр еміграційних програм і адаптації - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 25 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді: