Справа № 22-ц-519/12 Головуючий у 1 інстанції: Нор Н.В. Категорія: 27 Доповідач: Каблак П.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Каблака П.І.

Суддів: Крайник Н.П., Шеремети Н.О.

З участю секретаря: Винарчика О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 (тепер ОСОБА_2) ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк ВіЕйБі Банкдо ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з відповідача в користь позивача 18937,76 грн. боргу за кредитним договором №987/08 від 11 червня 2008 року та 309 грн. 38 коп., сплачених судових витрат у справі, а всього 19247 грн. 14 коп.

Рішення суду оскаржила відповідачка ОСОБА_1 В апеляційній скарзі зазначає, що від сплати коштів по кредиту вона не відмовлялася і лише в частині, що відповідає п. 1.4 Кредитного договору. Стверджує, що під час видачі кредиту з неї зразу було відраховано кошти в сумі 1700 грн., однак нарахування відсотків за користування кредитом встановлювався розмірі 24% від суми 15900 грн. розміру кредиту з врахуванням відрахованих коштів. Також, на думку апелянта, суд безпідставно взяв до уваги нараховану і покладену в розрахунок боргу пеню, а також не застосував строк позовної давності до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені). У звязку з порушенням норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Судом встановлено, що між ПАТ Всеукраїнський акціонерний банк ВіЕйБі Банкта ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №978/08 від 11.06.2008 року, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 15 900 грн. з кінцевим строком виконання до 10 червня 2011 року під 24% річних. Після часткового погашення кредиту, відповідачка припинила погашати такий, внаслідок чого у неї утворилась кредитна заборгованість.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки, розмір та порядок отримання яких встановлюється договором або законодавством. Згідно ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, розмір яких встановлюється договором, законом або іншими актами цивільного законодавства.

Районний суд задовольняючи позов, вірно виходив з наявності заборгованості відповідачки перед позивачем у звязку з невиконанням умов Кредитного договору.

Згідно вимог ч. 2 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в досліджені яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Разом з тим, апелянт до апеляційної скарги не долучив та не представив в засідання апеляційної інстанції жодних доказів, що спростовують позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк ВіЕйБі Банк, таких не встановила і колегія суддів.

Згідно умов Кредитного договору з позичальника було утримано 1590 грн. (а.с.12) як плату за супутні послуги, згідно договорів обслуговування, укладених згідно п.2.1.1.2, п. 2.1.1.3 Кредитного договору. Про оплату даної суми ОСОБА_1 була попереджена в графі 5.2 Додатку №2 до Кредитного договору, де було зазначено про необхідність сплатити дану суму.

Твердження апелянта про стягнення з неї 200 % з суми кредиту не підтверджується жодними доказами та є голослівними.

Щодо доводів апеляційної скарги про штрафні санкції, то такі в розмірі 2573,60 грн. були нараховані згідно п. 4.3 Кредитного договору, відповідного до якого, за неналежне виконання грошових зобовязань, передбачених п.3.3.3 договору, позичальник сплачує штраф у розмірі 25 % від суми неналежно виконаного грошового зобовязання. Згідно п.3.3.3 позичальник зобовязаний щомісячно повертати частини кредитних коштів, згідно з умовами, визначеними п. 2.5.1 Кредитного договору. Позичальник зобовязується щомісячно до дати, встановленої в Графіку, поповнювати свій поточний рахунок у сумах не менших сум чергового погашення, встановлених в Графіку. У вказаному пункті зазначено, що позичальник має перерахувати на поточний рахунок суму комісій та інших плат, які за умовами Договору мають бути сплачені. Оскільки прострочена заборгованість ОСОБА_1 становила: по тілу кредиту 7103,92 грн.; по відсотках 1535,09 грн., заборгованість за комісією 2385 грн., разом прострочена заборгованість становила 11024,01 грн., тому штраф був нарахований правомірно.

ОСОБА_1 підписала Кредитний договір №987/08, Додаток №1 та № 2 до нього, таким чином погодилась його виконувати. Крім цього, умови Договору, які, на її думку, порушують її права та законні інтереси, відповідачка в судовому порядку не оскаржувала, зустрічного позову про визнання Кредитного договору недійсним не подавала.

Згідно ч. 5 ст. 261 ЦК України, за зобовязаннями з визначеним строком виконання, перебіг позовної давності починається зі спливу строку виконання. Строк виконання Кредитного договору був визначений до 10 червня 2011 року, позовна заява була подана 24 вересня 2010 року, таким чином доводи апеляційної скарги про незастосування судом першої інстанції строку позовної давності в один рік до вимоги про стягнення неустойки (штрафу, пені) є безпідставними та спростовуються наведеним.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1.п.1., 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 18 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_4