Справа № 2014/3772/2012
Провадження № 2/2014/1152/2012
іменем України
18.12.2012 року м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області в складі:
головуючого - судді Бережної Н.М.,
за участю секретаря судового засідання - Друпової А.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Змієві в заочному порядку справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартири, третя особа Харківська обласна філія UniCredit Bank,
У судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилася, свої інтереси довірила представляти ОСОБА_3, яка в судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести у її відсутності, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Відповідно до ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час, місце розгляду справи, відповідно до ст. 74 ЦПК України, був повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не надавав, тому зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Оскільки розгляд справи проводиться без участі сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч. 2 ст. 197 ЦПК України.
Ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав:
З копії Свідоцтва про одруження, серія І-ВЛ № 004313, актовий запис № 526, вбачається, що 22.04.1994 року Московським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с. 12/.
Даний шлюб 10.07.2009 року Московським районним судом м. Харкова було розірвано /а.с. 7/.
Відповідно до копії Договору купівлі-продажу від 20.02.2008 року ОСОБА_2 придбав квартиру № 11, розташовану у буд. № 10 по вул. Донецькій в м. Змієві Харківської області /а.с. 8, 9, 11/.
Право власності ОСОБА_2 на квартир № 11, розташовану за адресою Харківська обл., м. Зміїв, вул. Донецька, 10 підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, серія ССГ № 724443 /а.с. 10/.
Відповідно до ч. 2 ст. 54 СК України, усі найважливіші питання життя сім'ї мають вирішуватися подружжям спільно, на засадах рівності. Дружина, чоловік мають право противитися усуненню їх від вирішення питань життя сім'ї.
Згідно ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Відповідно до ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно з ч. 1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Як слідує з вимог ч. 2 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.
Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Згідно до ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Зі змісту ч. 1 ст. 69 СК України слідує, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.
Ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюб, під якого придбали квартиру № 11, яка розташована по вул. Донецькій, 10 в м. Змієві Харківської області, що підтверджено наданими доказами по справі. Отже, дана квартира є спільною сумісною власністю. Відповідач ОСОБА_2, в порушення ст. 60 ЦПК України, доказів та заперечень проти позову не надав.
З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову та можливість розподілу спільного майна подружжя, а саме визнання за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частини квартири № 11, розташованої в буд. № 10 по вул. Донецькій в м. Змієві Харківської області.
Керуючись ст. ст. 11, 16, 372 ЦК України, ч. 2 ст. 54, ст. 60, ч. 1 ст. 61, ст. 63, ч. 1 ст. 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212-215, 224226 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, визнання права власності на Ѕ частину квартири, третя особа Харківська обласна філія UniCredit Bank задовольнити.
Розділити майно, що є обєктом права спільної власності подружжя:
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: