АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-4973/2011 Головуючий у 1-й інстанції
Категорія 5 ОСОБА_1
Доповідач: Радченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2012 року січня місяця 30 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Херсонської області у складі:

Головуючого: Цуканової І.В.

Суддів: Радченко С.В., Полікарпової О.М.

при секретарі: Лукашевич Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 листопада 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про реальний виділ частини домоволодіння,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_3 звернулася з вказаним позовом до суду, посилаючись на ту обставину, що вони з відповідачкою є співвласниками домоволодіння №35-а по вул. Гоголя в м. Херсоні. Її частка складає 3/8 частини спірного домоволодіння, а частка ОСОБА_2 5/8 частин. З метою уникнення непорозумінь у володінні, користуванні та розпорядженні частками у домоволодінні просила реально виділити їй у власність належну частку з врахуванням наявності всіх самовільних приміщень і прибудов та визначити порядок користування земельною ділянкою відповідно до розміру частки домоволодіння.

В жовтні 2011 року ОСОБА_3 просила залишити позовні вимоги відносно визначення порядку користування земельною ділянкою без розгляду (а.с.98).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 25.10.2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині визначення порядку користування земельною ділянкою залишені без розгляду на підставі п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України (а.с.100).

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 16 листопада 2011 року позов задоволено. Виділено у власність ОСОБА_3 в житловому будинку літ. «А», приміщення 1-1 (салон-студія) площею 21,7 кв.м, вартістю 47 643 грн., 1-2 (коридор) площею 4,4 кв.м, вартістю 9660 грн., 1-3 (кабінет манікюру) площею 8 кв.м, вартістю 17565 грн., 1-4 (вбиральня) площею 1,6 кв.м, вартістю 3513 грн., 1-8 (салон-студія) площею 18,4 кв.м, вартістю 40398 грн.; прибудову літ. «а» з приміщенням І площею 5,6 кв.м, вартістю 13430 грн.; прибудову літ. «а-1» з приміщенням ІІ (торговий зал пункту продажу питної води) площею 12,4 кв.м, вартістю 29581 грн., приміщення 1-7 (вбиральня) площею 1,3 кв.м, вартістю 2854 грн., загальною вартістю 164 644 грн., що складає 38/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Виділено у власність ОСОБА_2 в житловому будинку літ. «А», приміщення 1-7а (коридор) площею 1,4 кв.м, вартістю 3074 грн., 1-5 (санвузол), площею 8,4 кв.м, вартістю 18442 грн., 1-6 (коридор) площею 11 кв.м, вартістю 24150 грн., прибудову літ. «а-2» з приміщенням ІІІ площею 14,4 кв.м, вартістю 42078 грн., 1-9 (хол) площею 16,6 кв.м, вартістю 36445 грн., 1-10 (гостинна) площею 22,0 кв.м, вартістю 48301 грн., 1-11 (житлова кімната) площею 20,9 кв.м, вартістю 45886 грн., 1-12 (кухня) площею 14,0 кв.м, вартістю 30737 грн.; прибудову літ. «а-3» з приміщенням IV площею 6,8 кв.м, вартістю 12164 грн. та приміщенням V площею 0,3 кв.м, вартістю 537 грн., балкон вартістю 4801 грн., ворота №1 вартістю 5176 грн. загальною вартістю 271 791 грн., в тому числі вартістю будівель та споруд 26 615 грн., що складає 62/100 частин від загальної вартості домоволодіння.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 59,50 грн. судового збору, 150 грн. на ІТЗ.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 1586, 94 грн. недоплаченого судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким виділити у користування ОСОБА_3 3/8 частини житлового будинку, розташованого за адресою: м.Херсон, вул. Гоголя, 35 «А», без врахування самовільно побудованих та реконструйованих споруд та без урахування будівель і споруд, розташованих на належній їй земельній ділянці.

Заперечення на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходили.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, що з'явились до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду у визначених процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11.01.2011 року належить ? від ? частини житлового будинку №35-а по вул.Гоголя у м.Херсоні (а.с.3). Право власності ОСОБА_3 на 3/8 частини вказаного домоволодіння зареєстроване у ХДБТІ (а.с.4). ОСОБА_2 на підставі рішення Суворовського районного суду від 17.03.2008 року належить на праві власності ? частина спірного домоволодіння (а.с.8), свідоцтво про право на спадщину на ? частку не видавалось (а.с.3).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та виділяючи їй в натурі 38/100 частин від загальної вартості домоволодіння, суд першої інстанції виходив із того, що спірне домоволодіння належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі, і відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Проте, такого висновку суд дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення і ухвалення по справі нового рішення.

Відповідно до статей 355, 356, ЦПК України майно може перебувати у спільній власності, яка передбачає право власності двох або декількох осіб на той самий об'єкт; у спільній частковій власності, коли кожному власнику належить певний розмір частки в праві власності на спільне майно.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України співвласник має право на виділ та поділ майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності. При цьому особі виділяється в натурі конкретна частина майна.

За змістом зазначених норм закону вбачається, що співвласник має право на виділ в натурі своєї частки виключно зі складу майна, яке перебуває у спільній частковій власності. Суд першої інстанції, всупереч вимогам статті 364 ЦК України виділив у власність позивачки частину домоволодіння, що не входить до складу майна, належного ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності.

В основу рішення суду покладено висновок судової будівельно-технічної експертизи від 26.08.2011 року (а.с.53), запропонований з урахуванням прибудови літ. «а», «а1» та частини приміщення у житловому будинку літ. «А», які зазначені самовільними, оскільки використовуються не за цільовим призначенням.

Відповідно до зазначеного висновку експерта співвласнику з часткою 3/8 запропоновано до виділу приміщення в житловому будинку літ. «А», а також прибудови літ. «а», «а1», які відповідно до витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно є самочинно побудованими та реконструйованими (а.с.8) та які не входять до складу спадкового майна, щодо якого заявлені вимоги позивачки, оскільки ОСОБА_3 набула права власності на ? частки від ? частини житлового будинку №35-а по вул.Гоголя у м.Херсоні до складу якого входить: житловий будинок з салоном студією та пунктом продажу питної води літ. «А», загальною площею 189, 2 та житловою площею 42, 9 кв.м, при ньому є: ворота 1. При цьому частина літ. «А», самочинно реконструйована в салон-студію та пункт продажу питної води до складу спадщини не входить (а.с.3). Тобто, на зазначені у висновку експерта частини приміщення, рекомендовані до виділу співвласнику із часткою 3/8 право спільної часткової власності сторонами по справі не набувалося, оскільки це суперечить положенням частини другої статті 376 ЦК України. Крім того, з висновку експерта вбачається, що частина житлового будинку №35-а по вул.Гоголя, яка пропонується для виділу співвласнику з часткою 3/8, частково розташована на земельній ділянці №16 по вул. Фрунзе, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку (а.с.120), що унеможливлює виділ частки в спірному домоволодінні одному із співвласників без порушення права іншого власника на користування земельною ділянкою. Ці обставини залишилися поза увагою суду першої інстанції, що призвело до неправильних висновків суду про задоволення позовних вимог.

Крім того, з положень статей 7, 8 Житлового Кодексу України вбачається, що переведення жилих будинків і жилих приміщень громадського житлового фонду в нежилі у виняткових випадках може здійснюватися за рішенням виконавчого комітету відповідної ради.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та виділяючи їй в натурі самовільно реконструйовані приміщення, що використовуються не за цільовим призначенням, суд першої інстанції фактично здійснив переведення жилих приміщень будинку в нежилі, що є виключною компетенцією виконавчого комітету місцевої ради і до компетенції суду не відноситься.

Такі ж вимоги житлового законодавства розповсюджуються на переобладнання і перепланування жилого будинку (стаття 152 ЖК), а з матеріалів справи вбачається, що реальний поділ житлового будинку повязаний з виконанням сторонами робіт по його переобладнанню та дозвіл на проведення таких робіт відсутній.

Враховуючи принцип диспозитивності, передбачений статтею 11 ЦПК України, а також відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачка предявила позовні вимоги про виділ частки в натурі зі складу майна, обсяг якого не відповідає її правовстановлюючим документам на право власності, а саме: ОСОБА_3 має право на частину будинку, визначену у свідоцтві про право на спадщину за законом. В своїх позовних вимогах вона просить виділити їй частку з врахуванням наявності всіх самовільних приміщень і прибудов, які не входять до складу спадкового майна. Задовольняючи позовні вимоги суд фактично визнав право власності на самочинні приміщення, які є нежитловими, що взагалі не було предметом спору. За таких обставин колегія суддів не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в заявлених межах позову.

Крім того, суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про виділ належної їй частки майна, в порушення вимог статті 11 ЦПК України провів фактичних розподіл домоволодіння, виділивши його частину відповідачці по справі, не зважаючи на те, що такі вимоги ні при подачі позовної заяви, ні під час розгляду справи сторонами не заявлялися.

Таким чином, за обставин, коли реальний виділ частки домоволодіння в межах заявлених позовних вимог є неможливим, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі ст.ст.7, 8, 152 ЖК України, 364, 376 ЦК України та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 16 листопада 2011 року скасувати, ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про реальний виділ частини домоволодіння відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: