Справа №22-ц-478/12Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

3 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді - Сержанюка А.С.,

суддів - Верланова С.М., Коцюрби О.П.,

при секретарі - Хворостяній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 вересня 2011 року та додаткове рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 24 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, треті особи: Кагарлицька міська рада Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування,

В С Т А Н О В И Л А :

У квітні 2011 року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_12 звернулися з вказаним позовом до суду мотивуючи його тим, що вони та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 є власниками квартир багатоквартирного жилого будинку №20 по вул. Народна в м. Кагарлику Київської області. Прибудинкова територія біля будинку належить до землі загального користування, якою користуються всі співвласники даного будинку. Основний підїзд до будинку проходить з боку квартири №1, власниками якої є ОСОБА_3 і ОСОБА_4, однак останні чинять їм перешкоди у користуванні вказаним проїздом, посилаючись на те, що ця земельна ділянка належить їм. З цього приводу позивачі неодноразово зверталися з заявами до державних установ про надання їм допомоги в усунені перешкод в користуванні вказаним проїздом, в ході перевірки яких комісією Кагарлицької міської ради були складені акти від 4 червня 2009 року та 11 травня 2010 року, в яких ОСОБА_3 зобовязався не чинити перешкоди вказаним проїздом. Також позивачі зазначили, що ОСОБА_3 без їх згоди та погодження зовнішніх меж приватизував біля власної квартири проїзд загального користування, отримавши державні акти на право власності на земельну ділянку площею 0,0438 га та земельну ділянку площею 0,1000 га, у звязку з чим позбавив їх можливості проїзду до власних квартир. Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що акт погодження меж земельної ділянки та акт передачі на зберігання межових знаків позивачі не підписували та межові знаки на місцевості не закріплялися і не встановлювалися, позивачі просили визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0438 га, виданий 15 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_13; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га, виданий 15 грудня 2009 року на ім'я ОСОБА_13; скасувати державну реєстрацію вказаних державних актів, зобовязати ОСОБА_13 протягом пяти днів з моменту набрання рішенням суд законної сили звільнити проїзд загального користування по вул.Народна, 20 в м.Кагарлику та не чинити перешкоди в користуванні вказаним проїздом з кагатного поля до зазначеного будинку. Також позивачі просили стягнути з ОСОБА_3 і ОСОБА_4 витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 3400 грн.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 26 вересня 2011 року позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, треті особи: Кагарлицька міська рада Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування задоволено.

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №657952, виданий 15 грудня 2009 року на імя ОСОБА_3

Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №657953, виданий 15 грудня 2009 року на імя ОСОБА_3

Зобовязано ОСОБА_3 протягом пяти днів з моменту набрання рішенням суду законної сили звільнити проїзд загального користування по вул. Народна, буд.20 в м. Кагарлик Київської області та не чинити перешкоди ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 у користуванні вказаним проїздом.

У задоволенні позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_4 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування відмовлено.

Додатковим рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 24 жовтня 2011 року скасовано реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №657952, виданого 15 грудня 2009 року на імя ОСОБА_3

Скасовано реєстрацію державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №657953, виданого 15 грудня 2009 року на імя ОСОБА_3

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на кожного окремо по 859 грн., повязаних зі сплатою судових витрат.

У апеляційних скаргах ОСОБА_3 і ОСОБА_4 просять рішення суду та додаткове рішення суду скасувати з підстав неповного зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом встановлено та вбачається матеріалів справи, що сторони є власниками квартир багатоквартирного житлового будинку №20 по вул. Народна в м.Кагарлик Київської області.

Встановлено, що ОСОБА_3 звернувся до органу місцевого самоврядування Кагарлицької міської ради щодо надання йому дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою по складанню державного акту на земельну ділянку АДРЕСА_1 для обслуговування жилого будинку, господарських споруд та ведення особистого селянського господарства.

Кагарлицька міська рада на підставі вищезазначеного заяву відповідача задовольнила та надала йому своїм рішенням № 276-ХХІХ-V від 12 вересня 2008 року дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою, що підтверджується копією рішення (т.1, а.с.77).

На підставі даного рішення відповідач виготовив технічну документацію з землеустрою, що підтверджується її копією (т.1, а.с.71-94) та звернувся до Кагарлицької міської ради щодо її затвердження, яка своїм рішенням № 290-ХХХІ-V від 27 листопада 2008 року затвердила та передала у власність відповідачу земельну ділянку загальною площею 0,1438 га, з яких 0,10 га для будівництва та обслуговування житлових будівель і господарських споруд та 0,0438 га для ведення особистого селянського господарства АДРЕСА_1, що підтверджується копією рішення (а.с.95).

На підставі даного рішення ОСОБА_3 отримав 15 грудня 2009 року два державні акти на право приватної власності на земельні ділянки, що підтверджується копіями актів (а.с.4-5), тим самим відповідач набув право власності на земельні ділянки відповідно до вимог земельного законодавства України.

Відповідно до вимог ст.126 Земельного Кодексу України державний акт є документом, що посвідчує право власності на земельну ділянку, надану у власність відповідним рішенням.

Згідно з положеннями ст. 152 Земельного кодексу України, держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Отже, визнання недійсним державного акта на право власності на землю як самого по собі правовстановлюючого документа не передбачено ні даною нормою, ні іншою нормою закону при наявності рішення, що надало право на отримання цього правовстановлюючого документа.

В порушення ст.ст. 213-215 ЦПК України суд першої інстанції зазначених положень не врахував, задовольнив позов про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, виданих на ім`я ОСОБА_3 та вирішив даний спір у спосіб, що не передбачений законом, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції та додаткове рішення цього ж суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи, тому відповідно до ст.309 ЦПК України вони підлягають скасуванню з ухваленням у цій частині позовних вимог нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4 не оскаржується, а тому відповідно до положень ст.303 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідачем при подачі апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 4 грн. 25 коп. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі 37 грн. Оскільки судова колегія ухвалює нове рішення і відмовляє у задоволенні позову, понесені відповідачем витрати підлягають стягненню з позивачів.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 26 вересня 2011 року та додаткове рішення цього ж суду від 24 жовтня 2011 року у частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування скасувати та ухвалити за цими вимогами нове рішення.

В позові ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 до ОСОБА_3, Управління Держкомзему в Кагарлицькому районі, треті особи: Кагарлицька міська рада Київської області, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та усунення перешкод в користуванні проїздом загального користування відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 1 грн. 06 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у розмірі по 9 грн. 25 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді