АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/1527/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 20 Доповідач - Єлізаренко І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Лисичної Н.М.,

при секретарі Керімовій Л.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, Дніпропетровська міська рада, Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів про визнання недійсними договору дарування та державного акта про право власності на земельну ділянку,-

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2006 року позивач ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними договору дарування та державного акта про право власності на земельну ділянку.

В обґрунтування своїх вимог, які в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач посилався на те, що йому на праві власності належало домоволодіння №9 по вул.Пестеля в м.Дніпропетровську. У 2003 році відповідач, який є його сином, разом зі своєю дружиною звернулися до нього з приводу укладення ним заповіту на вказаний будинок на ім»я відповідача. Вони обіцяли, що будуть доглядати його та проживати як одна сім»я. У вересні 2003 року вони разом з відповідачем поїхали до нотаріальної контори, де він підписав якийсь документ, не читаючи його. Після цього відповідач зі своєю дружиною переїхали проживати в його будинок. У вересні 2004 року він дізнався, що від його імені було посвідчено договір дарування вищевказаного домоволодіння на ім.»я відповідача. У вересні 2004 року він був вимушений перейти проживати до своєї доньки, оскільки відповідач та його дружина ображали його, погрожували йому. Наміру дарувати відповідачу свій будинок він не мав, а бажав лише скласти заповіт на випадок своєї смерті. Він вважав, що підписує документ, за яким відповідач буде його доглядати і тільки після його смерті будинок перейде у власність відповідача. Відповідач при укладенні договору дарування домоволодіння ввів його в оману, оскільки він вважав, що підписує заповіт. Також йому стало відомо, що відповідач всупереч його волі приватизував земельну ділянку, на якій розташовано будинок та отримав державний акт на право власності на земельну ділянку площею 1124 кв. м., тому на підставі ст.ст. 203, 215, 216, 230 ЦК України просив визнати недійсним договір дарування домоволодіння №9 по вул.Пестеля в м.Дніпропетровську від 25 вересня 2003 року, укладений між ним та відповідачем та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_5, визнати недійсним державний акт про право приватної власності на земельну ділянку площею 1124 кв.м. по вул.Пестеля №9 в м.Дніпропетровську, виданий на ім.»я ОСОБА_3

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи згідно договору дарування домоволодіння від 25 вересня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_5, позивач ОСОБА_2 подарував відповідачу ОСОБА_3 домоволодіння №9 на вул.Пестеля у м.Дніпропетровську, що знаходиться на земельній ділянці площею 1124 кв.м. у фактичному користуванні (а.с.8).

Позивач, звернувшись до суду з вказаною позовною заявою, зазначав, що він не мав наміру дарувати відповідачу свій будинок , а бажав лише скласти заповіт на випадок своєї смерті. Відповідач при укладенні договору дарування домоволодіння ввів його в оману, оскільки він вважав, що підписує заповіт.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2 20 червня 2003 року звертався до КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» з заявою та замовленням з приводу проведення інвентаризації б.9 по вул.Пестеля в м.Дніпропетровську для дарування домоволодіння сину ОСОБА_3 (а.с.56-58).

У відповідності до ч.1 ст.243 ЦК України (в редакції 1963 року) за договором дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність.

В ч.3 ст.244 ЦК України (в редакції 1963 року) визначено, що до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст.227 цього Кодексу, згідно якої договір дарування житлового будинку підлягає нотаріальному посвідченню, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недотримання такої вимоги тягне за собою недійсність договору.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що при укладенні договору дарування вищевказаного домоволодіння позивача було введено в оману суду не надано.

Стосовно позовних вимог щодо визнання недійсним Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку площею 1124 кв.м. по вул.Пестеля №9 в м.Дніпропетровську, виданого на ім.»я ОСОБА_3, слід зазначити, що згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА №173793 від 14 квітня 2005 року відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 1000 га, що розташована в м.Дніпропетровську вул.Пестеля, б.9 Цільове призначення земельної ділянки обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Вказаний Державний акт на право власності на земельну ділянку було видано на підставі рішення Дніпропетровської міської ради №135/22 від 08 грудня 2004 року (а.с.20).

Доказів щодо порушення вимог чинного законодавства, що регулюють передачу у власність громадянам земельних ділянок для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд при видачі зазначеного Державного акта на право власності на земельну ділянку площею 1000 га, що розташована в м.Дніпропетровську вул.Пестеля, б.9 на ім»я ОСОБА_3 суду надано не було.

За таких обставин суд першої інстанції правильно прийшов до висновку, щодо відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Висновки суду першої інстанції є достатньо обґрунтованими і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Доводи позивача про невідповідність висновків суду обставинам справи є безпідставними, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 14 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Судді