Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Воробйової Н.С.

суддів : Семенцова Ю.В., Ігнатченко Н.В.

при секретарі- Бобку О.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду від 27 вересня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договорів удаваними, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя.

Встановила :

У квітні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати договір дарування земельної ділянки та договір дарування житлового будинку, що знаходяться за адресою с.Горбовичі, вул..Чкалова,13 укладені між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 28.10.2003 року удаваними та визнати дані правочини договорами купівлі-продажу, визнати зазначене нерухоме майно спільною сумісною власністю подружжя .

Посилалася на те, що з серпня 1997 року по жовтень 2008 року вона проживала однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5

В період сумісного проживання подружжя придбало житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходився за адресою с.Горбовичі, вул..Чкалова,13 . Крім того вони придбали земельну ділянку площею 0,2887 га за тією ж адресою, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд-0,2300 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0387 га.

Зазначене майно було придбано у ОСОБА_2, але замість договору купівлі-продажу були оформлені договори дарування, де обдарованим був ОСОБА_5

Позивачка зазначала, що їй не було відомо, що замість договорів купівлі-продажу було оформлено договори дарування, вказані договори вона знайшла після смерті чоловіка, який помер 14.03.2009 року.

Просила задовольнити її позов.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду від 27.09.2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка просила скасувати рішення суду з підстав невідповідності вимогам матеріального і процесуального права та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

По справі встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5 проживали з серпня 1997 року по 17 жовтня 2008 року однією сім»єю без реєстрації шлюбу, що підтверджується рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 01 березня 2010 року (а.с.6).

28 жовтня 2003 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було укладено договір дарування житлового будинку в с.Горбовичі, вул..Чкалова,13 та договір дарування земельної ділянки, площею 0,2887 га за даної адресою. Договори посвідчено приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області (а.с.9,10).

17 жовтня 2008 року сторони уклали шлюб ( а.с.8).

14 березня 2009 року ОСОБА_5 помер.

Спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 були позивачка, як дружина померлого та його діти відповідачі по справі.

Матеріали справи містять рішення Києво-Святошинського районного суду від 01 березня 2012 року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 08 травня 2012 року, якою було залишено рішення суду першої інстанції без змін у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно, усунення від права на спадкування та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування.

Даними судовими рішеннями встановлено, що житловий будинок та земельна ділянка за адресою с.Горбовичі, вул..Чкалова,13 отримно в дар та є особистою приватною власністю ОСОБА_5, а тому повинні успадковуватися спадкоємцями першої черги в рівних частках. Судом встановлено, що частина земельної ділянки була продана ОСОБА_3 за життя, у власності останнього на день смерті перебувала земельна ділянка розміром 0,1 га. Судом також було встановлено, що на вказаній земельній ділянці було розпочато самочинне будівництво нового будинку замість старого, проте в експлуатацію будинок введено не було. Суд визнав право власності на земельну ділянку, площею 0,1 га за ОСОБА_1 в розмірі 1/3 частини, за ОСОБА_3 на 2/3 частини земельної ділянки. (а.с.37-38).

Крім того, про факт отримання ОСОБА_3 в 2003 році в дар будинку та земельної ділянки наголошувала позивачка, зокрема, в заяві про встановлення факту проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу (а.с.6 ).

При цьому, при вирішені зазначених вище спорів ОСОБА_1 посилалася , як на підставу позовних вимог, саме на договори дарування, а не будь-які інші правочини.

Ухвалюючи рішення про відмову позивачці у задоволенні позову, суд виходив з того, що позивачка не надала належних та допустимих доказів того, що вона не знала про зміст укладених ОСОБА_3 28.10.2003 року правочинів та не підтвердила жодним чином, що за життя чоловіка мала вимоги стосовно права власності на спірне майно, а тому дійшов висновку, що з урахуванням положень ст..ст.256,257, 261, 267 ЦК України, позивачці необхідно відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав спливу позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачкою.

З огляду на викладене, колегія вважає даний висновок суду таким, що відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав до його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено.

В апеляційній скарзі не приведено доводів, які б спростували висновки суду, викладені в рішенні.

Керуючись ст..ст.307, 308 ЦПК України, колегія

Ухвалила :

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду від 27 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: