Справа № 2-2215/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2012 року року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадщину, визнання недійсним заповіту, визнання права на спадкування, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі з урахуванням уточнень посилаються на те, що 15.07.2009 року їх батько ОСОБА_5 склав заповіт, який був нотаріально посвідчений, відповідно до якого після його смерті все належне йому майно, всі майнові права та зобов»язання він заповів ОСОБА_3 Вони вважають, що волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі. Їх батько був людиною похилого віку, на час складання заповіту йому було 74 роки. Вони були з батьком в чудових відносинах, надавали необхідну допомогу, до останніх років життя їх батько був енергійною та самостійною людиною, утримував будинок, вів невелике господарство, за декілька місяців до своє смерті самостійно їздив навідати родичів у Закарпатську область, після чого повідомив, що збирається навідати могилу брата в Донецькій області. Оскільки батько був у стані доглядати себе самостійно, вони бачилися з ним по мірі необхідності, на вихідних, на свята чи коли йому була потрібна будь-яка допомога. Приблизно в 2006 році батько взяв до себе в будинок квартиранта ОСОБА_3, який допомагав йому по господарству на взаємовигідних умовах. Вони знали, що батько знаходиться під доглядом сторонніх людей і тому за нього не хвилювалися, оскільки він залишався живою, енергійною людиною, не зважаючи на похилий вік.

Позивачі посилаються на те, що в жовтні 2009 року від сусідки брата, яка працює в 15 лікарні, вони несподівано узнали про те, що їх батько уже три тижні як лежить у лікарні. Сусідка випадково зайшла в терапевтичне відділення і серед хворих впізнала свого сусіда їх батька. Як вони з»ясували пізніше, батькові несподівано стало погано із здоров»ям і ОСОБА_3 доставив його у лікарню, де заявив медперсоналу, що він одинокий і у нього немає родичів. Відповідач проживав з батьком близько 4 років, добре знав їх, у батька в серванті на видному місці на аркуші був записаний телефон дітей і ОСОБА_3 знав про це. Крім того, відповідачеві було відомо, що вони знаходяться у добрих відносинах з сусідами батька, які також мали їх телефони та адреси проживання і роботи. Після смерті батька стало відомо, що він залишив заповіт на ОСОБА_3, що на їх думку протирічило його волі та бажанню, оскільки він завжди казав що майно він залишить дітям, оскільки їх любить і вони відповідають йому взаємністю. Відповідач їх повідомив, що оскільки він допомагав батькові в ремонті криши, йому за виконання ремонтних робіт вони повинні повернути 10 000 грн., а оскільки вільних грошей у батька не було, він в якості гарантії повернення склав на відповідача заповіт. До них батько з цим питанням не звертався і вони про цю домовленість не знали. Після цього відповідач запропонував їм сплатити в якості відступних 10000 грн. для його відмови від спадщини, тому зазначені грошові кошти 24.02.2010 року були ними передані відповідачеві, після чого він в нотаріальній конторі оформив свою відмову від спадщини. Однак по закінченню шести місяців, відведених законом для вступлення у спадщину вони отримали постанову про відмову у видачі свідоцтв про право на спадщину, оскільки спадкоємцем є ОСОБА_6, який після цього поміняв номер телефону та виїхав з будинку.

Позивачі посилаються на те, що враховуючи те, що їх батько завжди збирався залишити після себе свою спадщину своїм дітям, відкрито про це казав і ніколи не казав інше, враховуючи зазначені дії відповідача, вони вважають, що волевиявлення батька не було вільним і не відповідало його волі, що у відповідності до ст.1257 ч.2 ЦК України це є підставою для визнання заповіту недійсним. Крім того, відповідач скрив від близьких родичів факт знаходження їх батька в лікарні в край тяжкому стані, а від лікарів приховав факт того, що у нього є родичі, хоча він в цей час потребував спеціальної медичної допомоги. При зустрічі позивачки з батьком у лікарні він у присутності свідків повідомив, що хоче запросити нотаріуса, проте в зв»язку з тяжким захворюванням батька нотаріус відмовився його навідати. Поховання та помини батька відбулися за їх рахунок, відповідач у цьому участі не приймав, обманним шляхом сприяв написанню батьком заповіту, що не відповідало його волі. Враховуючи дії відповідача, вони вважають, що він не має право на спадкування, оскільки своїми діями перешкоджав виникненню їх права на спадкування.

Позивачі просять усунути ОСОБА_3 від права на спадкування після смерті ОСОБА_5, визнати недійсним заповіт ОСОБА_5 від 15.07.2009 року, визнати право на спадкування майна ОСОБА_5 за ними, стягнути з ОСОБА_3 на їх користь суму у розмірі 10000 грн., та понесені ними витрати по справі та на юридичну допомогу.

ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому посилався на те, що у 2004 році він після закінчення ОСОБА_7 державного Політехнічного технікуму залишився проживати та працювати в м. Дніпропетровську і оскільки він не мав свого житла, то почав шукати його з метою оренди. В 2004 році він познайомився з ОСОБА_5, який проживав один за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Весніна, буд.68, та який погодився здати йому в оренду для проживання одну кімнату за своєю адресою.

ОСОБА_5 пояснив йому, що проживає сам, діти ним не цікавляться та матеріально не допомагають, син проживає на Західній Україні, донька проживає у м. Дніпропетровську, але рідко його відвідує, він потребує додаткових грошей на своє утримання, сторонню допомогу та підтримку, після цього він оселився у ОСОБА_5 за вказаною адресою. ОСОБА_5 постійно скаржився йому та іншим квартирантам на своє життя, непорозуміння з дітьми. Будинок, який йому належав, потребував ремонту, ОСОБА_5 сам потребував догляду, допомоги, утримання, тому ОСОБА_5 запропонував йому укласти з ним договір довічного утримання та просив доглядати за ним. Однак, укладення договору потребувало багато грошових витрат, яких вони не мали. Оскільки діти ОСОБА_5 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 тільки інколи відвідували батька, причому, син ОСОБА_1 лише один раз приїздив за час його проживання разом з ОСОБА_5, про що йому відомо тільки з його слів, а донька ОСОБА_2 відвідувала батька два-три рази на рік з метою збору врожаю овочів та фруктів, проживаючи разом з 2004 року з ОСОБА_5 він піклувався про нього, надавав допомогу матеріальну та фізичну. У 2009 році почав сильно протікати дах будинку, який ще раніше потребував ремонту, та оскільки ОСОБА_1 не мав грошових коштів на ремонт даху, він вимушений був витратити свої кошти на ремонт даху будинку, оскільки проживав в ньому. В липні 2009 року ОСОБА_5 повідомив його, що залишив на його імя заповіт, оскільки він вважає, що належне йому майно повинен успадкувати саме він, т.я. діти не заслуговують на отримання після його смерті спадщини. Пізніше ОСОБА_5, відчуваючи погіршення стану свого здоровя, оформив на нього довіреність на використання коштів на належному йому рахунку у банку, яка зараз знаходиться у ОСОБА_2

Наприкінці літа 2009 року стан здоров»я ОСОБА_5 погіршився, спочатку він викликав лікарів з поліклініки за місцем проживання, які встановили в нього пневмонію та направили на лікування в лікарню № 15, але він відмовився від лікування в цьому закладі, оскільки в цій лікарні працює у якості медсестри його сусідка ОСОБА_4, з якою у нього були недобрі стосунки. Потім ОСОБА_5 самостійно звернувся до ОСОБА_7 обласної клінічної лікарні імені Мечнікова, де йому зробили обстеження, проте він був не задоволений цим обстеженням і тоді він, побачивши погіршення стану здоровя ОСОБА_5, викликав швидку допомогу і його госпіталізували до міської лікарні № 15 для лікування. Весь час він знаходився поряд ОСОБА_5, купував йому медичні ліки за його кошти. В лікарні він не заявляв, що у ОСОБА_5 не має родичів та не міг звязатись з його донькою, оскільки не мав номеру її телефону та адреси її проживання, а ОСОБА_5 теж не повідомляв йому цих даних. Окрім того, ОСОБА_5 просив не повідомляти нікого про його перебування у лікарні.

20 жовтня 2009 року ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 64/100 частин домоволодіння № 68 по вул. Весніна в м. Дніпропетровську, які на даний час складаються з наступного:- у житловому будинку літ. А-1 приміщення: 2-1 кухня площею 5,2 кв.м., 2-2 житлова кімната площею 12,0 кв.м., 2-3 коридор площею 7,7 кв.м., 2-4 житлова кімната площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор площею 2,5 кв.м., тераса а-1, тераса а-2, сходи а-3; над літ. А-1 житлова монсарда: приміщення: 2-12 вхід площею 2,5 кв.м., 2-13 туалет площею 2,6 кв.м., 2-14 кухня площею 8,1 кв.м., 2-15 житлова кімната площею 17,7 кв.м., 2-16 житлова кімната площею 15,7 кв.м., 2-17 тамбур площею 2,4 кв.м., балкон а-4, убиральня Л (під а-2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди № 1,2,4,5,6,9,10,11; замощення I. II. VI.

ОСОБА_3 у позові посилається на те, що коли ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дізнались про заповіт та про його намір прийняти спадщину, що відкрилась після смерті ОСОБА_5. вони почали його ображати та здійснювати психологічний тиск з метою його відмови від спадщини. Не витримавши цього, він погодився з їх пропозицією та 24.02.2010 року звернувся до нотаріальної контори з заявою про відмову від спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_5 та належить йому відповідно до цього заповіту. Він отримав від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 10 000 грн., які він запропонував йому в рахунок витрачених ним коштів на ремонт будинку. Через деякий час він прийшов до тями, згадав, як померлий ОСОБА_5 був ображений на своїх дітей, не хотів щоб спадщина їм залишилась та бажав, щоб належне йому майно успадкував саме він ОСОБА_3, оскільки бачив в ньому господаря цього майна, яке буде збережено після його смерті. Зважаючи на вказане, він у шестимісячний строк після смерті ОСОБА_5 09 квітня 2010 року знову звернувся до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини з заявою про прийняття спадщини після його смерті та скасування попередньої заяви про відмову від спадщини від 24.02.2010р. Отримані грошові кошти в сумі 10 000 грн. він направив поштовим переказом на адресу позивача ОСОБА_1

Позивач посилається на те, що оскільки первісні позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним та саме у них знаходяться оригінали правовстановлюючих документів та будинок, то він позбавлений права на отримання спадщини в позасудовому порядку, тому вимушений звернутись до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Він вважає позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необґрунтованими, оскільки первісні позивачі не надали суду документи, які б підтверджували, що саме вони є дітьми ОСОБА_5І, та взагалі мають право на такий позов. Позовні вимоги носять суперечливий характер, оскільки позивачі просять суд усунути його від права на спадкування за заповітом ОСОБА_5, визнаючи цей заповіт, але, одночасно, з цією вимогою первісні позивачі просять визнати цей заповіт від 15.07.2010р. недійсним, не визнаючи заповіт. Окрім того, позовна вимога про визнання права на спадкування майна ОСОБА_5 за його дітьми взагалі не може мати місце, оскільки не ґрунтується на законі та сформульована в супереч нормам матеріального права.

Обгрунтовуючи свої доводи, ОСОБА_3 у зустрічному позові посилається на те, що первісні позивачі належать до першої черги спадкоємців за законом (а не за заповітом), тому вони мають певні обовязки, щодо стосунків з спадкодавцем, з яким вони у силу закону повинні підтримувати відносини та у необхідності піклуватися про свого батька та утримувати його. У відповідності зі ст.. 51 Конституції України діти повинні піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Померлий тривалий час хворів на тяжке захворювання та був у безпорадному стані, але позивачів не турбувала доля батька, з яким вони, навіть, не підтримували стосунків та не піклувався про нього, незважаючи на те, що могли це робити. Тільки через це ОСОБА_5 позбавив їх спадщини, залишивши на його імя заповіт, це була тільки його воля і він ніякими діями не сприяв написанню ним заповіту.

ОСОБА_3 також посилається на те, що відповідно до ч.1 ст. 1252 ЦК України заповіт особи, яка перебуває на лікуванні у лікарні, госпіталі, іншому стаціонарному закладі охорони здоров»я може бути посвідчений головним лікарем, його заступником з медичної частини або черговим лікарем цієї лікарні, госпіталю, іншого стаціонарного закладу охорони здоровя. Тому якщо б ОСОБА_5 бажав змінити заповіт, то це було можливо зробити у відповідності до цивільних норм права у самій лікарні, в якій він проходив лікування та помер. Оскільки, ОСОБА_5 не змінив свій заповіт, то його виявиявлення було висловлено у заповіті від 15.07.2009р., яким все своє майно він заповідав йому, тобто ОСОБА_3 Він ніяких перешкод ОСОБА_5 стосовно зміни заповіту не робив.

Позивач за зустрічним позовом просить визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 20.10.2009 року на 64/100 частини домоволодіння №68 по вул..Весніна у м.Дніпропетровську.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та представник позивачів, посилаючись на обставини, викладені в позові та в уточненні до нього, позовні вимоги підтримали. Зустрічні позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість. Також пояснили, що ними поштовим переказом в ході розгляду справи були отримані від ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 10 000,00 грн. , тому вони не просять їх стягнути з відповідача.

В судовому засіданні відповідач та його представник позовні вимоги не визнали, посилаючись на їх необґрунтованість, зустрічний позов підтримали та просили його задовольнити.

В судове засідання треті особи, їх представники не зявилися, про день, час та місце розгляду повідомлялися належним чином.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позовні вимоги задоволенню не підлягають, а зустрічний позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини у відповідності л ост. 1218 цього Кодексу входять всі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст.1223 право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно до ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво перебував у безпорадному стані.

Згідно із п.6 Постанови Пленуму Верховного суду № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи спір про усунення від права на спадкування слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов»язку щодо надання допомоги та свідомого невиконання цього обов»язку. Ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, якої він потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов»язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов»язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов»язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дії. Крім того, при вирішенні даної справи підлягає встановленню як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечувати умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Згідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи та випадок своєї смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

У відповідності до ст. 1236 ЦК України заповідач має право охопити заповітом права та обовязки, які йому належать на момент укладення заповіту, а також права та обовязки, які можуть належати йому у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або його частини.

Відповідно до ч.1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені діти після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Положеннями статей 1268, 1269, 1270 ЦК України, зокрема визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її шляхом подання заяви про прийняття спадщини, яка подається особисто спадкоємцем протягом шестимісячного строку з дня відкриття спадщини.

Згідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

У відповідності до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно до ч.1 ст.1270 цього Кодексу для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Як встановлено в судовому засіданні, позивачі по первісному позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є дітьми ОСОБА_5

ОСОБА_1 проживає з адресою Закарпатська область, Хустовський район, с. Вишково, вул.Шандора Фодов, 92. ОСОБА_2 мешкає в м.Дніпропетровську, по вул. Ласточкіна, 58, її родинні відносини зі ОСОБА_5 підтверджуються рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 26.09.2012 року, яке вступило в законну силу.

ОСОБА_5 на праві власності належало 64/100 частин домоволодіння №68 по вул.Весніна в м.Дніпропетровську, які на час розгляду даної справи складаються з: у житловому будинку літ.А-1 приміщення: 2-1 кухня, площею 5,2 кв.м.; 2-2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м.; 2-3 коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната, площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет, площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор, площею 2,5 кв.м., тераса а, -1, тераса а2, сходи а3; над літ. А-1 житлова мансандра: приміщення: 2-12 вхід, площею 2,5 кв.м.; 2-13 туалет, площею 2,6 кв.м.; 2-14 кухня, площею 8,1 кв.м.; 2-15 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; 2-16 житлова кімната, площею 15,7 кв.м.; 2-17 тамбур, площею 2,4 кв.м.; балкон а4, убиральня Л (під а2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, ,убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди №1,2,4,5,6,9,10,11; замощення І.ІІ.УІ. Інша частина домоволодіння належить ОСОБА_4

20.10.2009 року ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 308229, виданого Відділом реєстрації смерті ОСОБА_7 міського управління юстиції, актовий запис № 7533.

За життя ОСОБА_5 залишив заповіт від 15.07.2009 року на ім »я ОСОБА_3, яким на випадок своєї смерті зробив розпорядження про те, що все належне йому майно, де б воно не знаходилося та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов»язки, які належать йому на час посвідчення заповіту, а також ті майнові права на обов»язки, що належатимуть йому на день смерті він заповідає ОСОБА_3 Даний заповіт був посвідчений 15.07.2009 року Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_8 та зареєстрований в реєстрі № 1-5153.

Судом встановлено, що відповідно до копії спадкової справи №1096/2009, заведеної Сьомою дніпропетровською державною нотаріальною конторою з заявами про отримання спадщини після смерті ОСОБА_5, у передбачені законом порядку та строки, до нотаріальної контори звернулися ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд вважає, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_9 про усунення від спадкування ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне.

Як встановлено в судовому засіданні та підтверджено в суді сторонами та їх представниками, в 2004 році ОСОБА_3 познайомився із ОСОБА_5 і за домовленістю з ним став проживати в якості квартиранта в належній ОСОБА_5 частині домоволодінні по вул. Весніна, 68 в м. Дніпропетровську, в якій проживали ще шість квартирантів. Проживаючи в будинку, він піклувався про ОСОБА_5, надавав матеріальну та фізичну допомогу по господарству, та в зв»язку з цим за домовленістю платив ОСОБА_1 за житло плату у незначному розмірі, що не заперечувалося сторонами в судовому засіданні.

В 2009 році за свої кошти ОСОБА_3 придбав будівельні матеріали та ремонтував дах будинку, який належить ОСОБА_5, що підтверджується наданими суду квитанціями та не було спростовано в судовому засіданні позивачами по первісному позову.

В зв»язку з тим, що наприкінці літа 2009 року стан здоров»я ОСОБА_5 погіршився, він викликав лікарів з поліклініки за місцем проживання, які встановили в нього пневмонію та направили на лікування в лікарню № 15. Згодом ОСОБА_5 з ОСОБА_3 звернулися до ОСОБА_7 обласної клінічної лікарні імені Мечнікова, де йому зробили обстеження.

Оскільки в середині вересня 2009 року стан здоров»я ОСОБА_5 погіршився, ОСОБА_3 викликав швидку допомогу за місцем його проживання, після чого він був госпіталізований до ОСОБА_7 міської лікарні № 15 для лікування, де у нього встановили хворобу відкриту форму туберкульозу. Під час знаходження ОСОБА_5 у лікарні ОСОБА_3 його постійно відвідував, купував йому необхідні ліки за грошові кошти, які надавав йому ОСОБА_5, приносив продукти харчування, що не було спростовано позивачами.

08.10.2009 року позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_10 від сусідки ОСОБА_11 стало відомо про хворобу батька та знаходження його у лікарні, після чого вони його відвідали та дізналися про заповіт, який він склав на ім »я ОСОБА_3

В подальшому, 24.02.2010 року позивачі передали ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 10 000,00 грн. в рахунок понесених ним витрат на ремонт будинку, після чого він написав заяву до нотаріальної контори про відмову від спадщини. Проте в подальшому ним ця заява була скасована, про що він повідомив нотаріальну контору у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснила, що між ОСОБА_5 та його дітьми були добрі стосунки, він був матеріально забезпечений, купляв сам собі продукти, готував. Вона впізнала його у лікарні, коли він там знаходився на лікуванні та повідомила про це позивачів. Також вона пояснила, що в лікарні ОСОБА_5 кожний день навідував ОСОБА_3

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 підтвердила наявність добрих відносин між ОСОБА_5 та його дітьми.

Суд вважає, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не надано будь-яких належних доказів того, що ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві ОСОБА_5, який нібито перебував у безпорадному стані.

Натомість суд дійшов до висновку, що ОСОБА_3, будучи по суті сторонньою людиною для ОСОБА_5, під час проживання у нього на квартирі допомагав йому по господарству та матеріально, ремонтував будинок, прийняв заходи щодо організації лікування захворівшого ОСОБА_5 та його госпіталізації до лікарні, відвідував його у лікарні, купляв ліки та надавав необхідну допомогу, при цьому ніхто з позивачів не просив йому здійснювати за ОСОБА_5 будь-який догляд та надавати допомогу. Вказане підтверджено в судовому засіданні позивачем ОСОБА_10, яка пояснила, що відвідувала батька іноді та на божественні свята, а також за його проханням, ОСОБА_3 допомагав по господарству її батьку і вони з братом були спокійні, що батько знаходиться під наглядом, хоча і сторонніх людей-квартирантів.

Разом з цим, відповідно до ст. 51 Конституції України, ст. 202 Сімейного України обов»язок щодо піклування про своїх непрацездатних батьків покладений на повнолітніх дітей.

У відповідності до ст.172 Сімейного Кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов»язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.

Встановлено, що ОСОБА_2 відвідувала батька ОСОБА_5 на свята, іноді по вихідним та за його проханням для надання необхідної допомоги, що підтверджується змістом її позову та поясненнями в суді. ОСОБА_1 відвідував батька близько одного разу на рік.

Суд вважає, що позивачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_3 умисно ухилявся від надання будь-якої необхідно допомоги ОСОБА_5 та свідомо не виконував цей обов»язок, при цьому суд враховує наявність у померлого ОСОБА_5 дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які за законом зобов»язані були надавати батькові таку допомогу.

Позивачами також не надано доказів того, що ОСОБА_3 свідомо не повідомив їх про стан здоров»я ОСОБА_5 та перебування його в лікарні.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 посилалася на те, що вона старалася не заважати батькові, відвідувала його в основному тоді, коли він просив її про це по телефону і тоді вона приїздила і надавала йому необхідну допомогу. Разом з цим, ОСОБА_10 не надано суду доказів того, що за наявності допомоги з її боку, померлий ОСОБА_5 потребував також і допомоги від сторонньої йому по суті особи ОСОБА_3

Крім того, матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_5 звертався до відповідача ОСОБА_3 з проханням про надання йому будь-якої допомоги медичної, матеріальної, тощо, і ОСОБА_3 навмисно уникав обов'язку надавати підтримку та допомогу спадкодавцю на його вимогу, а тому суд вважає, що позивачі в порушення положень ст. 60 ЦПК України не надали доказів на підтвердження факту ухилення відповідачем від надання допомоги спадкодавцю.

Також суду не надано доказів того, що ОСОБА_5 через тяжку хворобу та похилий вік, матеріальний стан був у безпорадному стані і потребував в зв»язку з цим від відповідачки будь-якої допомоги. Напроти, судом встановлено, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав у належній йому частині домоволодіння, утримував будинок, вів господарство, готував собі їжу, за декілька місяців до смерті він самостійно їздив у гості до родичів у Закарпаття, був енергійною, життєрадісною людиною, а захворів несподівано, про що зазначено в позовній заяві позивачів та підтверджено ними в судовому засіданні.

В матеріалах справи відсутні будь-які письмові докази того, що ОСОБА_5 за життя за станом здоров»я потребував стороннього догляду та допомоги.

Таким чином, суд вважає, що при розгляді справи позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_10 не надано достатніх доказів того, що відповідач свідомо ухилявся від надання допомоги спадкодавцю, в судовому засіданні не доведений факт потреби ОСОБА_5 допомоги від відповідача по справі.

Посилання позивачів про те, що відповідач не прийняв участі в матеріальних затратах на поховання ОСОБА_5 не є підставою для задоволення їх позову.

Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_10 про усунення від спадкування ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Не підлягають задоволенню і позовні вимоги позивачів по первісному позову про визнання недійсним заповіту від 15.07.2009 року, складеного ОСОБА_5 на ім »я ОСОБА_3

В обґрунтування позовних вимог позивачі посилалися на положення ч.2 ст. 1257 ЦК України, відповідно до якої за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Суд вважає, що позивачами ОСОБА_1 та ОСОБА_10 не надано належних та допустимих доказів того, що при складанні заповіту 15.07.2009 року та посвідчення його нотаріусом волевиявлення заповідача ОСОБА_5 не було вільним і не відповідало його волі і того, що знаходячись у лікарні, він змінив свою думку та бажав скласти заповіт на користь дітей.

Як вбачається із тексту спірного заповіту, при його складанні та посвідченні нотаріусом ОСОБА_8 ОСОБА_5 були роз»ясненні положення ст.ст. 1234, 1241, 1242, 1254, 1307 ЦК України, заповіт був прочитаний вголос ОСОБА_5 та власноручно ним підписаний у присутності нотаріуса в приміщенні Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори, при цьому особу заповідача було встановлено, дієздатність його перевірена.

Зважаючи на викладене, позовні вимоги позивачів ОСОБА_1 та ОСОБА_10 про усунення ОСОБА_3 від права спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, визнання заповіту від 15.07.2009 року недійсним, визнання за ними права на спадкування задоволенню не підлягають.

Разом з цим, суд вважає такими, що підлягають задоволенню позовні вимог ОСОБА_13 про визнання за ним право власності на спадкове майно, яким є належні ОСОБА_5 64/100 частин домоволодіння по вул. Весніна, 68 в м.Дніпропетровську.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

У відповідності до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Встановлено, що постановою Завідуючої Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 13.04.2012 року ОСОБА_3 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_5 в зв»язку з відсутністю правовстановлюючих документів на майно, що належить спадкодавцеві.

Зважаючи на те, що суд дійшов висновку про дійсність заповіту від 15.07.2009 року, складеного від імені ОСОБА_5 на ім »я ОСОБА_3, з урахуванням того, що ОСОБА_3 у передбачений законом строк та в порядку звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання спадщини за заповітом, суд вважає за необхідне задовольнити його позовні вимоги та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 20.10.2009 року, на 64/100 частин домоволодіння №68 по вул. Весніна в м.Дніпропетровську, які складаються з: у житловому будинку літ.А-1 приміщення: 2-1 кухня, площею 5,2 кв.м.; 2-2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м.; 2-3 коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната, площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет, площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор, площею 2,5 кв.м., тераса а, -1, тераса а2, сходи а3; над літ. А-1 житлова мансандра: приміщення: 2-12 вхід, площею 2,5 кв.м.; 2-13 туалет, площею 2,6 кв.м.; 2-14 кухня, площею 8,1 кв.м.; 2-15 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; 2-16 житлова кімната, площею 15,7 кв.м.; 2-17 тамбур, площею 2,4 кв.м.; балкон а4, убиральня Л (під а2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, ,убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди №1,2,4,5,6,9,10,11; замощення І.ІІ.УІ.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд вважає необхідним у на підставі ст..88 ЦПК України стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 1000,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_4, Сьома дніпропетровська державна нотаріальна контора, про усунення спадкоємця від права на спадщину, визнання недійсним заповіту, визнання права на спадкування, стягнення суми.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 20.10.2009 року, на 64/100 частин домоволодіння №68 по вул. Весніна в м.Дніпропетровську, які складаються з: у житловому будинку літ.А-1 приміщення: 2-1 кухня, площею 5,2 кв.м.; 2-2 житлова кімната, площею 12,0 кв.м.; 2-3 коридор, площею 7,7 кв.м.; 2-4 житлова кімната, площею 19,8 кв.м., 2-5 житлова кімната, площею 11,1 кв.м., 2-6 кухня, площею 9,9 кв.м., 2-7 житлова кімната, площею 8,2 кв.м., 2-8 туалет, площею 1,1 кв.м., 2-9 коридор, площею 2,5 кв.м., тераса а, -1, тераса а2, сходи а3; над літ. А-1 житлова мансандра: приміщення: 2-12 вхід, площею 2,5 кв.м.; 2-13 туалет, площею 2,6 кв.м.; 2-14 кухня, площею 8,1 кв.м.; 2-15 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; 2-16 житлова кімната, площею 15,7 кв.м.; 2-17 тамбур, площею 2,4 кв.м.; балкон а4, убиральня Л (під а2), літня кухня Б, сарай Н, сарай Г, сарай г, ,убиральня Ж, навіс З, навіс И, сарай К (тимчасовий), споруди №1,2,4,5,6,9,10,11; замощення І.ІІ.УІ.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 понесені ним витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 1000,00 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Т.О. Кудрявцева