АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3533/12 Справа № 2-916/10 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк

на заочне рішення Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк до ОСОБА_2 про звернення стягнення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2008 року ПАТ КБ ПриватБанк звернувся з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ ПриватБанк посилався на те, що судовому засіданні встановлено, що 15 листопада 2007 року ЗАТ КБ «ПриватБанк»та відповідач уклали кредитний договір № DNU0G, згідно п.1.1 якого відповідач ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 246187 грн. 50 коп. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % річних, інші платежі в порядку, на умовах та в строки, визначені договором, а також сплати віна городи за надання фінансового інструменту у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту строком погашення не пізніше 15 листопада 2007 року на придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання (здачі в оренду) за договором купівлі-продажу б/н від 15 листопада 2007 року, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, м. Дніпропетровськ, вул. Бобруйська, б. 26, кв. 19. Згідно п.2.4 договору відповідач позичальник зобов'язався щомісячно до 15 числа кожного місяця здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані відсотки.

Для забезпечення виконання зобов'язання за договором 15.11. 2007 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір № DNUOG1.

Оскільки ОСОБА_2 ухилявся від виконання договірних зобовязань, передбачених кредитним договором, не сплачував проценти за користування кредитом та не здійснював повернення кредиту щомісячними платежами відповідно до графіку, ПАТ КБ ПриватБанк. просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DNU0G1 від 15 листопада 2007 року в розмірі 291395 грн. 72 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру, загальною площею 45,30 кв.м., житловою площею 29,5 кв.м., яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бобруйська, б. 26, кв. 19, шляхом продажу вказаного предмета іпотеки з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Також просив, висилити відповідача, який зареєстрований і проживає у квартирі, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Бобруйська, б. 26, кв. 19, зі зняттям з реєстраційного обліку у відділі у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Заочним рішенням Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2011 року позовні вимоги задоволені частково.

Суд звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів квартири, яка розташована за адресою: м. Дніпропетровськ, вул.Бобруйська, б. 26, кв. 19, яка належить на праві власності ОСОБА_2

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»судові витрати у сумі 1738 грн. 50 коп., на користь держави недоплачену суму витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи у сумі 90 грн. 00 коп. і відмовив в іншій частині позову /а.с.71-75/

З таким рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» не погодився і звернувся з апеляційною скаргою, в який ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства / а.с. 81-86/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати у частині звернення стягнення на предмет іпотеки, та постановити нове рішення, яким відмовити ПАТ КБПриватБанк у задоволенні вказаних позовних вимог до ОСОБА_2 на підставі ст. 309 ЦПК України.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Розглянувши справу, суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач порушив умови договору про іпотечний кредит, та добровільно не сплатив заборгованість за договором забезпеченим іпотекою.

Між тим, відповідно до умов іпотечного договору від 15.11.2007р. звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється у випадках, передбачених п.п. 2.1.5.,2.2.3.,2.2.4, 2.2.5, 3.2. зазначеного договору і передбачено, що Іпотекодержатель у разі порушення Позичальником зобов'язань за кредитною угодою надсилає Іпотекодавцю та Позичальнику письмову вимогу про усунення порушення.

Відповідно до ст. 35 Закону України "Про іпотеку", у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Таким чином, законодавець зазначив необхідною умовою початку звернення стягнення на предмет іпотеки, надіслання боржнику письмової вимоги про усунення порушення, і вказане положення було передбачено сторонами при укладенні договору іпотеки.

Разом з цим, матеріали справи не містять доказів про звернення ПАТ КБ "ПриватБанк" у передбаченому вказаною нормою Закону порядку та умовами договору з письмовою вимогою до Іпотекодавця та Позичальника про усунення порушення кредитного зобов'язання, що унеможливлює звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, як в позовної заяві, так і в суді першої інстанції представник позивача просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ "ПриватБанк" з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру права власності, а також надання Банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Постановляючи рішення, суд звернув стягнення на предмет іпотеки, шляхом проведення прилюдних торгів квартири.

Але з такими позовними вимогами ПАТ КБ "ПриватБанк" не звертався.

Згідно вимог ч.5 ст.38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Тобто діючим законодавством передбачено право продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу іпотекодержателем тільки від свого імені, на підставі іпотечного договору, а ні від імені іпотекодавця, відповідача по справі.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: Закону України «Про іпотеку» суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому рішення у вказаної частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволення вказаних позовних вимог у відповідність до ст. 309 ЦПК України, частково задовольнивши апеляційну скаргу.

Що стосується рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ "ПриватБанк" про виселення ОСОБА_2, то колегія суддів вважає, що суд прийшов до обґрунтованого висновку про те, що банком не виконана процедура добровільного урегулювання спору, як це передбачено законом (ст. 109 ЖК України, ст. 40 Закону України «Про іпотеку»). Судом встановлено, що Банк не звертався з письмовою вимогою до ОСОБА_2 про добровільне звільнення будинку.

Наведені в апеляційній скарзі доводи ПАТ КБ "ПриватБанк" про те, що суд безпідставно відмовив у задоволенні вимог про виселення відповідача, не спростовують висновків суду першої інстанції, зводяться до переоцінки доказів і незгоди із висновками суду щодо обставин справи.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні вимог про виселення відповідача.

Керуючись ст.ст. 303,307,309 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду Дніпропетровської області від 11 листопада 2011 року скасувати.

Відмовити Публічному акціонерному товариству комерційного банку ПриватБанк у задоволенні позовних до ОСОБА_2 про звернення стягнення.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: