Справа № 22-ц-60/12 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З. С.
Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Федоришина А.В.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ТзОВ "Олвер" на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2011 року, -

ВСТАНОВЛЕНО:

Оскаржуваним рішенням частково задоволено позов ОСОБА_2 до ТзОВ "Олвер" про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Розірвано договір №30 від 07.05.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та ТзОВ "Олвер".

Стягнуто з ТзОВ "Олвер" в користь ОСОБА_2 557920 грн. основного боргу, 27896 грн. штрафних санкцій за порушення умов договору, 27068,12 грн. втрат від інфляції, 14444,78 грн. 3% річних за користування чужими коштами.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ТзОВ "Олвер" просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про стягнення з ТзОВ "Олвер" суми основного боргу (з врахуванням 2% комісійної плати в розмірі 11 158,40 грн.) 546 761,60 грн. після наступної реалізації об'єкта житлового будівництва.

Апелянти вважають, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи. При цьому покликаються на те, що ОСОБА_2 уповноважив їх на створення об'єкту нерухомості, а саме трикімнатної квартири розташованої на 8-му поверсі, що полягало у виконанні загальних будівельних робіт, штукатурки стін, виготовлення цементної стяжки під чистову підлогу, встановленні лічильників, індивідуальне опалення. При цьому вони не здійснюють безпосередньо будівництво, натомість, мають дозвіл на проведення будівельних робіт 72-квартирного будинку та укладає правочини від імені комітента з третіми особами за комісійну плату. Так ОСОБА_2 не уповноважував ТзОВ "Олвер" на організацію будівництва згаданого будинку як цілісного майнового комплексу, приміщення загального користування якого та різне обладнання будуть у спільній частковій власності у власників квартир. На будівництво цього будинку позивачем особисто не було переказано усіх необхідних коштів. Вважає, що судом неправомірно припинено договір №30 від 07.05.2007 року у зв'язку із затримкою введення ТзОВ "Олвер" будинку в експлуатацію, оскільки такий не є предметом даного договору і на створення якого ОСОБА_2 не уповноважував товариство та не надавав для цього необхідних ресурсів.

Крім того стверджують, що правовідносини, які склалися між ними та ОСОБА_2 регулюються нормами ЗУ "Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва" від 25.12.2008 року і тому навіть у випадку розірвання договору, ТзОВ "Олвер", як забудівельником, кошти позивачу можуть бути повернуті тільки після реалізації предмету договору.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Відповідно до вимог ст..509 ч. 1 ЦК України, зобов'язання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог - цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це не встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 07 травня 2007 року між ТзОВ "Олвер" (комісіонер) та ОСОБА_2 (комітент) укладено договір №30, згідно якого останній уповноважив ТзОВ "Олвер" вчинити правочин, зокрема, укласти договір про створення нерухомості з підрядником, та організувати будівництво об'єкта нерухомості за адресою" Львівська область м. Трускавець, вул. Данилишиних. Проектні дані об'єкта нерухомості трикімнатна квартира, розташована на восьмому поверсі, загальною площею 126,80 кв.м., під'їзду №1, 72-квартирного будинку. Розрахункова вартість нерухомості складає 557920,00 грн. Плановий термін завершення будівництва будинку третій квартал 2008 року.

Згідно п. 3.2 вказаного договору комісіонер зобов'язаний укласти правочини щодо створення об'єкта нерухомості з метою оформлення права власності на комітента як первинного набувача нерухомості, забезпечити організацію та завершення будівництва будинку в заплановані терміни, зарезервувати об'єкт нерухомості за комітентом, передати об'єкт нерухомості за актом після повної сплати комітентом суми договору.

Частково задовільняючи позовні вимоги про розірвання договору, відшкодування матеріальної та моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивач у повному обсязі виконав взяті на себе зобов'язання, оплативши відповідно до угод вартість об'єкту нерухомості в сумі 557920,00 грн., а відповідач свої зобов'язання щодо забезпечення організації та будівництва будинку в запланований термін, передачі об'єкта нерухомості та складення звіту про виконання договору, забезпечення передачі документації для оформлення права власності на квартиру в житловому будинку по вул. Данилишиних в м. Трускавець Львівської області не виконує.

Крім того, у разі порушення забудівником строків спорудження об`єкта будівництва або у випадку неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених ч.1 статті 18 Закону України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", довіритель вправі вимагати від управителя дострокового розірвання договору та виплати йому інвестованих коштів.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 651 Цивільного кодексу України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладені договору.

Як вбачається з матеріалів справи, невиконання відповідачем своїх зобов'язань у визначений договором строк є істотним порушенням договору, оскільки позивач позбавлений можливості отримати оплачену квартиру і відповідно до наданих пояснень сторін вказаний договір в найближчий час виконаний не буде що призведе до спричинення позивачу значних матеріальних збитків, а тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про розірвання договору від 07.05.2007 року, укладеного між сторонами є обґрунтованими.

Також суд прийшов до вірного висновку щодо стягнення з відповідача штрафних санкцій за порушення умов договору та збитків завданих внаслідок знецінення даних коштів у зв'язку з інфляцією.

Безпідставними є покликання апелянта на положення Закону України "Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю", які дають можливість повернути кошти позивачеві тільки після реалізації предмету договору, оскільки даним законом передбачено, що така заборона не застосовується, якщо визначений термін прийняття об'єкта будівництва в експлуатацію переноситься більше як на 18 місяців. В даному ж випадку відповідач зобов'язувався завершити будівництво будинку в третьому кварталі 2008 року, однак і на час ухвалення рішення, а це січень 2011 року, як і на час розгляду справи в апеляційному суді в січні 2012 року об'єкт будівництва в експлуатацію не здано.

При вирішенні даного спору судом першої інстанції застосовувалась ч. 4 ст. 18 вказаного закону, якою передбачено відповідальність у разі порушення забудовником строків спорудження об'єкта будівництва або у разі неналежного виконання управителем своїх обов`язків, передбачених ч.1 цієї статті.

Також не заслуговують на увагу покликання апелянта на те, що з позивачем не укладено договір щодо здачі в експлуатацію цілого будинку, а сама квартира на яку укладено договір знаходиться в стані готовності, так як дана квартира без здачі будинку в експлуатацію сама по собі не може використовуватися позивачем за цільовим призначенням.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ТзОВ "Олвер" відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 25 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: