Справа №2-1088 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Рибалки В.Г., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-банк» про визнання частково недійсним кредитного договору та спонукання до виплати моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 квітня 2012 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 214,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволенні її позову. Доводить, що при укладанні кредитного договору, у неї не було жодного рахунку, відкритого у цій установі і тільки після укладення договору , у квітні 2011 року було прийнято рішення установи, де вона працює про відкриття карткового рахунку для перерахування заробітної плати саме у відповідача. Вважає, що ці істотні умови не були її відомі при укладенні договору. На час укладення кредитного договору у неї не було мети доручати банку використання її заробітної плати з метою погашення прострочення кредиту, надавати доручення банку на отримання своєї заробітної плати. Умови договору встановлені п. 8.7 кредитного договору є несправедливими, такі дії банку є нечесною підприємницькою практикою і такі умови договору слід визнати недійсними.

Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , її представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, 28.11.2007 року між позивачкою та ПАТ « Альфа Банк» був укладений кредитний договір, згідно з умовами якого позивачу надано кредит в сумі 20 000,00 дол. США на строк до 28.11. 2017 р. зі сплатою за їх використання 13 % річних.

Згідно п. 8.7 кредитного договору (Загальні умови кредитування) (а.с.12) було передбачено право відповідача у порядку договірного списання списувати кошти з будь якого рахунку позивача, відкритого у відповідача у сумі, що не перевищує фактичної суми зобовязань. У звязку з невиконання умов договору зі сторони позивача відповідачем відповідно до п. 8.7. кредитного договору було проведено списання коштів з карткового рахунку позивача, що підтверджується листом відповідача від 02.02.2012 року.

Правильно встановивши вказані обставини, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Доводи ОСОБА_1 щодо недійсності п. 8.7. кредитного договору з підстав несправедливості умов договору , всупереч вимог ст. 11 Закону України « Про захист прав споживачів « , колегія суддів вважає безпідставними.

Частина 3 ст. 203 ЦК України передбачає, що воєвиявлення правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до п. 3 ст. 3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Позивачка підписала договір добровільно , тим самим висловила своє воєвиявлення щодо його умов.

Оскільки апелянт є дорослою , освіченою людиною, з умовами кредитного правочину була ознайомлена, про що свідчить її підпис , та мала реальну можливість вільного обрання іншого контрагента чи укладення договору на інших умовах, ознайомившись із існуючими кредитними програмами банків, що є загальнодоступною інформацією.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту 3 ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови та порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачені, з цими умовами сторони погодилися.

Посилання апелянта на той факт, що на час укладення кредитного договору, вона не мала ні одного рахунку в цій установі банку і лише після підписання договору, вимушена була відкрити картковий рахунок на одержання заробітної плати, не може бути підставою для визнання п.8.7 кредитного договору недійсним. Звернення позивачки до суду з даним позовом було викликано виникненням заборгованості за кредитним договором.

Доказів на підтвердження недодержання сторонами кредитного правочину в момент його вчинення вимог ст. 203 ЦК України, внаслідок чого договір або окрема його частина може бути визнана судом недійсною, апелянтом не надано.

Отже, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання п. 8.7 кредитного договору недійсним.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1. ч.1 ст. 307 , ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Зарічного суду м. Суми від 09 квітня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді