Справа № 2-4579/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06.12.2012 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 в складі;

Головуючого судді; ВОДОП 'ОСОБА_2 ,

при секретарі ; ОСОБА_3

розглянувши за участю представника позивача; ОСОБА_4 ОСОБА_5 представника відповідача в справі; Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»міста ОСОБА_1, ОСОБА_6, у відкритому судовому засіданні в залі суду міста ОСОБА_1 цивільну справу за позовом;

ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7», про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В ;

До Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 звернувся позивач ОСОБА_4 з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»міста ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у зв'язку з професійним захворюванням.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача, ОСОБА_4 ОСОБА_5, суду зазначила, що ОСОБА_4, працював в умовах впливу на організм значно перевищуючої концентрації пилу у повітрі 27 років 07 місяців, з них:

- 07.1983 року - по 06.1985 року - ВО «Кривбасруда», шахта «Першотравнева», підземний гірничий майстер;

- з 06.1985 року - по 07.1987 року - там же, заступник начальника дільниці;

- з 07.1987 року - по 11.1987 року - там же, начальник дільниці;

- з 11.1987 року по 05.1988 року - там же, заступник начальника дільниці;

- з 05.1988 року - по 04.1998 року - там же гірничий майстер;

- з 07.1998 року по 12.2010 року - ВАТ «Суха Балка», шахта «Ювілейна», підземний гірничий майстер;

- з 12.2010 року по 07.2011 року - ПАТ «Євраз ОСОБА_7», шахта «Ювілейна», підземний гірничий майстер.

17 травня 2011 року рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини протокол № 1031 ОСОБА_4 було встановлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії). ЛН першого-другого ступеня.

Професійне захворювання було встановлене на підставі даних індивідуальної СГХ умов праці № 126 від 30.07.2010 року виданою Жовтневою РайСЕС міста ОСОБА_1 та даних інформаційної довідки про умови праці № 2/2-2904 від 05.05.10 року виданою Тернівською РайСЕС міста ОСОБА_1, де вказано, що концентрації пилу значно перевищують гранично допустимі концентрації (далі - ГДК).

По факту професійного захворювання було проведено розслідування комісією створеною на підприємстві, про що був складений акт розслідування професійного захворювання № 57 від 25.05.2011 року де в пункті - 16 вказано, що працюючи на шахті «Ювілейна»рудника «Суха Балка», на шахті «Ювілейна»ВАТ «Суха Балка», на шахті «Ювілейна»ПАТ «Суха Балка»підземним гірничим майстром з 10.07.1998 р. по теперішній час, та на шахті «О»Першотравневого рудоуправління, на шахті «Першотравнева-2»Першотравневого рудоуправління, на шахті «Першотравнева-2»Першотравневого рудоуправління ВО «Кривбасруда», на шахті «Першотравнева»ВО «Кривбасруда»підземним гірничим майстром з 07.1983 р.- 04.1998 р., ОСОБА_4 виконував роботи в умовах, які характеризувались запиленістю повітря робочого простору, що перевищувала ГДК, з причини неефективності провітрювання робочих місць та застосування засобів знепилення повітря, що мали низьку ефективність.

Тобто відповідачі протягом тривалого часу грубо порушували ст.13 ЗУ «Про охорону праці»та ст. 153 КЗпП України, що саме і призвело до виникнення у ОСОБА_4 професійного захворювання, цей факт визнали члени комісії з розслідування ПЗ.

Постановою ВВД Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті ОСОБА_1 від 09 серпня 2011 року № 0407/19446/19446. 1/3 ОСОБА_4 були призначені одноразова та щомісячні страхові виплати. Моральна шкода ВВД Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі ОСОБА_4 не призначалась і не відшкодовувалась.

Оскільки професійне захворювання виникло у ОСОБА_4 внаслідок порушення норм з безпеки праці під час виконання трудових обов'язків адміністраціями підприємств де він працював, що вони самі і визнали в акті розслідування, то заподіяна йому моральна шкода випливає з трудових правовідносин і має відшкодовуватися роботодавцем, який не створив безпечних умов праці.

За висновком МСЕК від 27.07.2011 року серії 10 ААА № 070686 ОСОБА_4 була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % з переоглядом 1 серпня 2012 року.

27 років та 7 місяців ОСОБА_4 працював на підприємствах відповідачів, був опорою і підтримкою для своїх дітей, онуків. Фактично він був головним годувальником своєї сім'ї, тепер же за станом здоров'я він не може повноцінно забезпечувати свою родину, усі державні компенсації ідуть на його медичну реабілітацію та придбання ліків. Крім того, його сім'я тепер несе додаткові витрати на нього. Від цього ОСОБА_4 почуває себе неповноцінною людиною.

В зв'язку з професійним захворюванням змінилися образ та якість життя позивача в справі , що завдає йому моральних страждань.

Наявність фізичних страждань і викликає у ОСОБА_4 моральні страждання, адже фізичний біль неможливо переносити без душевного болю. Саме такої позиції він дотримувався при визначені розміру моральної компенсації. Свої моральні і душевні страждання ОСОБА_4 оцінює в 80 320 гривень.

На підставі вищевикладеного представник позивача просить суд - стягнути на користь ОСОБА_4 за спричинену моральну шкоду з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», - 42 570 гривень та з Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7», - 37 750 гривень.

Представник відповідача в справі ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» ОСОБА_6 позовні вимоги не визнала у повному обсязі і суду зазначила, що ПАТ "Кривбасзалізрудком" не є правоприємником вище зазначених шахт та представник цього підприємства не приймав участі у розслідуванні хронічного професійного захворюванні ОСОБА_4

Позивач в справі та його представник не надали суду жодного доказу, який би підтвердив наявність у ОСОБА_4 моральних страждань.

Відповідно до підпункту д) пункту 1.1. Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким заподіяно ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 року N212 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 березня 1996 року за N 136/1161, із змінами та доповненнями, яким передбачено, що на медико-соціальні експертні комісії покладено обов'язок щодо встановлення факту спричинення моральної шкоди.

Пунктом 3.8 вищевказаного Порядку передбачено, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок лікаря-психіатра лікувально-профілактичного закладу, або лікарсько-консультативної комісії про стрес, якого зазнав потерпілий внаслідок трудового каліцтва чи профзахворювання, про депресію чи інші негативні прояви стану потерпілого.

Позивач такого висновку не надав суду, тому вимоги позивача з приводу відшкодування йому моральної шкоди спричиненої втратою професійної працездатності є на думку представника відповідача недоведеними та не підтверджуються жодними доказами.

Крім того ОСОБА_6 суду зазначила, що укладаючи з відповідачем трудовий договір, відповідно до ст. 29 КЗпП України, позивачеві ОСОБА_4 було роз'яснено під розпис його права і обов'язки, про умови праці, наявність на робочому місці, де він буде працювати, небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, та можливі наслідки їх впливу на здоров'я, його права на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до чинного законодавства і колективного договору. При цьому, позивач ОСОБА_4 свідомо приймав запропоновані йому умови праці і усвідомлював можливість ушкодження його здоров'я та його наслідки.

Тобто, відповідач в справі не приховував важкість та шкідливість технологічного процесу, технологію виробництва не порушував, а тому протиправних дій відносно позивача ОСОБА_4, які б знаходились в причинному зв'язку з настанням професійного захворювання - не вчиняв, а тому не може нести відповідальності у вигляді моральної шкоди і за цієї підстави.

Суд, заслухавши представника позивача та представника відповідача дослідивши письмові докази, долучені до справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав:

ОСОБА_7 встановлено, що позивач в справі ОСОБА_4, працював більш ніж 27 років на підприємствах відповідачів в справі на різних посадах, в умовах впливу шкідливих факторів для здоровя, а саме; пилу, шуму, вібрації, важкості праці, несприятливого мікрокліматі. Внаслідок цього, як зазначив суду представник позивача, останнім часом, стан його здоровя постійно погіршувався і тому ОСОБА_4 був змушений неодноразово звертатись за медичною допомогою. Після постійних лікувань, при черговому звернені до лікарні у нього було виявлено професійне захворювання - хронічне обструктивне захворювання легень (ХОЗЛ) першої-другої стадії (пиловий бронхіт першої - другої стадії, емфізема легень першої - другої стадії). ЛН першого-другого ступеня.

За результатами огляду ОСОБА_4 було 27.07.2011 року вперше МСЕК / довідка серії 10 ААА № 070686/ була встановлена втрата професійної працездатності в розмірі 20 % з переоглядом 01 серпня 2012 року.

За результатами розслідування професійного захворювання ОСОБА_4 комісією складено Акт розслідування хронічною професійного захворювання № 2 від 03 березня 2008 року. Де у пункті 17 вказано, що причиною професійного захворювання визнано факт роботи ОСОБА_4 впродовж 24 років 7 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони, рівень якої перевищував гранично допустиму концентрацію: запиленість повітря робочої зони - пил з вмістом вільного кремнію діоксиду кристалічного в концентраціях від 4, 8 мг./м.З при гранично допустимої концентрації 2,0 мг/м.З.

Суд вважає заперечення представника відповідача в справі такими, що заслуговують на увагу суду, стосовно того, що знаючи про шкідливість праці, ОСОБА_4 свідомо піддавав своє здоровя занадто великим випробуванням працюючи в шкідливих умовах праці.

Тому суд вважає, позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню.

Так обставина, що ОСОБА_4 внаслідок виконання роботи на підприємствах відповідачів працював в умовах впливу шкідливих факторів, доведена наданими суду письмовими доказами, а саме; Актом розслідування професійного захворювання, від 24 травня 2011 року, та виписними епікризами з лікарень де проходив лікування ОСОБА_4.

Протягом вказаного вище часу на організм позивача під час виконання ним роботи на підприємствах відповідачів, впливали виробничі фактори: пил, шум, несприятливий мікроклімат, вібрація, переохолодження. В результаті впливу даних виробничих факторів на організм ОСОБА_4 на протязі понад 24 років, у нього виникло вказане вище професійне захворювання.

Той факт, що відповідачами в справі не було створено належних умов для виконання такої фізичної праці, яку виконував позивач, підтверджується вказаними вище письмовими доказами.

Відповідачем в справі ПАТ «КЗРК»на думку суду належним чином, доданими до справи письмовими доказами не доведено той факт, що він звільняється він обовязку відшкодувати моральну шкоду позивачу.

На підприємстві ПАТ «КЗРК», на шахті «Першотравнева», ОСОБА_4 працював з липня 1983 року - по квітень 1998 року. З наданих суду представником ПАТ «КЗРК»письмових доказів однозначно не витікає, що це підприємство не повинно відшкодовувати моральну шкоду позивачу.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган, тобто на відповідача в справі.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від ОСОБА_4 додаткових зусиль для організації свого життя. Тому на підставі ст. 237-1 КЗпП України на підприємство покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду за втрату здоровя.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що незважаючи на те, що в Законі України «Про загальнообов'язкове соціальне страхування від нещасних випадків на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»вилучені статті про відшкодування моральної шкоди Фондом соціального страхування, проте такого права він не втратив, оскільки статями 1167 ЦК України та ст. 237-1 КЗпП України йому надано право відшкодування моральної шкоди за рахунок роботодавця, тобто підприємства де він працював.

Виходячи з викладеного, доводи представника відповідача про відсутність обов'язку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є суб'єктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999 року, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоров'я припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності позивачу було встановлено 27.07.2011 року, що підтверджується висновком МСЕК, отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Тому суд вважає, що факт заподіяння ОСОБА_4 моральної шкоди відповідачами в справі у зв'язку з отриманням ним професійного захворювання, встановлений в судовому засіданні.

Визначаючи розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача, суд враховує роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами й, беручи до уваги конкретні обставини в справі, характер та тривалість страждань, завданих позивачу внаслідок отриманого ним професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках.

Суд при визначені суми моральної шкоди виходить з тривалості роботи ОСОБА_4 на підприємствах відповідача, і визначає цей розмір пропорційно відробленому ним на цих підприємствах часу.

Суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в справі на користь позивача моральну шкоду не в сумі зазначеній у позові, а частково, в сумі, - з ПАТ «КЗРК»- 6 000 гривень 00 копійок, та з ПАТ «ЄВРАЗ ОСОБА_7»,- 5 000 гривень 00 копійок.

Сума позову про відшкодування моральноїшкоди згідно ст. 23 ЦК України не передбачає спеціального розрахунку та не може бути фіксованою.

На підставі викладеного і у відповідності зі ст. 4 Закону України "Про охорону праці", ст. 153, 237-1 КЗПП України, ст. 10,11,60, 212-214 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В ;

Позов задовольнити частково, та стягнути на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»- 6 000 гривень 00 копійок, та з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7»,- 5 000 гривень 00 копійок, а іншій частині позовних вимог, ОСОБА_4 - відмовити.

Стягнути судовий збір на користь держави з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»та з Публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7», по 107 гривень 30 копійок, з кожного.

На рішення суду може бути усіма учасниками процесу та зацікавленими особами подана апеляційна скарга на протязі 10 днів, з дня виготовлення повного тексту цього рішення, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Відкласти виготовлення повного тексту цього рішення суду на 11 грудня 20012 року.

Суддя: ОСОБА_8