АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4560/12 Справа № 2-9892/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ

08 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, Дерев»янка О.Г.,

ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_5 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», третя особа Національний банк України, про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 05.09.2011 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір №SIH7GA00001754 від 05.09.2011 року, згідно якого він, позивач, отримав кредит у розмірі 60000,0 дол. США на термін до 05.09.2017 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки. На забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору між сторонами 06.09.2007 року у письмовій нотаріальній формі укладено договір іпотеки. Даний кредитний договір суперечить вимогам діючого законодавства, оскільки кредит надано банком в іноземній валюті, а у відповідача відсутня індивідуальна ліцензія на здійснення валютних операцій; крім того, грошовою одиницею України є гривня і вона є єдиним законним платіжним засобом на території України. Відповідач ввів в оману позивача, оскільки під час пропонування продукції споживачу не надав у чіткій формі інформацію, необхідну для здійснення вибору валюти кредитування, тому кредитний договір є несправедливим і недійсним. Позивач просив суд визнати недійсним кредитний договір №SIH7GA00001754 від 05.09.2011 року, визнати недійсним договір іпотеки від 06.09.2007 року та застосувати наслідки недійсності правочину, зобов'язавши відповідача прийняти від позивача грошові кошти у рахунок погашення заборгованості. Також позивач просив суд покласти на відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду Дніпропетровської області від 29 листопада 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що між позивачем та Публічним акціонерним товариством «ПриватБанк» укладено кредитний договір №SIH7GA00001754 від 05.09.2011 року, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 60000,0 дол. США на строк до 05.09.2017 року та зобов'язався повернути кредит, сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 16 - 18).

На забезпечення виконання вказаного вище кредитного договору між позивачем та відповідачем 06.09.2007 року у письмовій нотаріальній формі укладено договір іпотеки, що підтверджується копією зазначеного договору (а.с. 19-20).

Також судом встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» має банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції передбачені ч. 1 та п. 5 - 11 ч. 2 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», а також має дозвіл на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч.2 та ч. 4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що підтверджується копіями банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу на а.с. 81 - 84.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 1 Закону України «Про іпотеку», з відповідними змінами та доповненнями, іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язань нерухомим майном, що залишається у володіння і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення свої вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

У відповідності до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Статтею 99 Конституції України передбачено, що грошовою одиницею України є гривня.

Згідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов»язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 даного закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19.02.1993 року, з відповідними змінами та доповненнями, операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України.

Відповідно до п. 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ №275 від 17.07.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Щодо вимог підпункту «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на час укладення оспорюваних договорів законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НІБУ від 14.10.2004 року № 438, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (тобто отримав банківську ліцензію та дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, зважаючи, що у ПАТ КБ «Приватбанк» наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл НБУ на здійснення кредитних операцій у валюті по кредитному договору №SIH7GA00001754 від 05.09.2011 року, приймаючи до уваги, що при укладанні та підписанні оспорюваних кредитного договору і договору іпотеки вимоги законодавства були додержані та виконані, форма і зміст договорів відповідають положенням ст.ст. 215, 203 ЦК України, місцевий суд дійшов правильного висновку, що підставі для задоволення даного позову відсутні.

Отримуючи кредит в іноземній валюті, позивач не пред'явив до відповідача вимог щодо зміни умов кредитування, порядку та строків сплати кредиту чи недійсності договору. Судом встановлено, що зазначені умови кредитного договору є суттєвими і погоджені сторонами в самому договорі, при підписанні кредитного договору позивач усвідомлював всі наслідки його укладання.

Крім того, зростання курсу долара США - валюти кредиту, саме по собі не є підставою для визнання недійсним кредитного договору, оскільки у позичальника існувала можливість передбачити в момент укладання оспорюваного кредитного договору зміну курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість отримання кредиту в національній валюті.

Суд вважає безпідставними посилання апелянта на недійсність кредитного договору у зв»язку з самовільним збільшенням банком відсоткової ставки з 0,92% до 0,99%, оскільки дане збільшення відсоткової ставки було погоджене сторонами договору. Так, між позивачем та відповідачем 05.12.2008 року з цього приводу укладено додатковий договір № 1 до кредитного договору №SIH7GA00001754 від 05.09.2011 року, що свідчить по вільне волевиявлення позивача та погодження з ним вказаного підвищення процентної ставки (а.с.70).

Таким чином, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, місцевий суд обґрунтовано виходив з того, що підстави для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними відсутні, при їх укладенні сторонами були погоджені всі умови договорів та позивач дав згоду на отримання кредиту у іноземній валюті, у зв»язку з цим відсутні і підстави для задоволення позову в іншій частині.

Крім того, відповідно до ст.ст. 5, 11 Закону України «Про захист прав споживачів», до укладення кредитного договору та договору іпотеки, банком було надано позивачу всю необхідну, достовірну та доступну інформацію про умови кредитування що підтверджується підписами позивача під текстами оспорюваних договорів та доданих до них документів.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді