Провадження № 2/2020/60/2012 Справа № 2-167/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 липня 2012 року Комінтернівський районний суд міста Харкова у складі :

головуючого судді Боговського Д.Є.

за участю секретаря Бєлової Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просять визнати заповіт ОСОБА_4, посвідчений 16.10.2006 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4407; визнати за позивачами право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 05.01.2009; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 20000,00 грн.

В обґрунтування свої позовних вимог позивачі зазначили, що 05.01.2009 помер ОСОБА_4, після смерті відкрилась спадщина на нерухоме майно. Спадкоємцями першої черги є його діти - позивачі у справі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а також відповідач ОСОБА_3 Позивачі звернулись до нотаріальної контори для прийняття спадщини та дізнались про наявність заповіту ОСОБА_4, в якому останній заповів усе своє майно відповідачу ОСОБА_3 Позивачі вважають, що волевиявлення батька при складанні заповіту не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. Позивачі вважають, що на той проміжок часу, на який припадає складання заповіту, батько не міг його скласти та оформити, оскільки перебував у такому стані, коли він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним. Підставами вважати такий стан батька позивачі вказують перенесення повторного інсульту у 2006 році, його стан погіршився, він плутав імена рідних, не міг писати та читати, погіршився слух та мова, відповідач скористалась його станом здоровя. Своїми діями відповідач спричинила також моральну шкоду позивачам, оскільки приховала факт наявності заповіту, принизила почуття позивачів, розмір моральної шкоди позивачі оцінюють у 20000,00 грн.

У судовому засіданні ОСОБА_1, яка також діє по довіреності від імені ОСОБА_2, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 заперечувала проти заявлених позовних вимог, зазначаючи, що батько ОСОБА_4 не страждав будь-яким психічним захворюванням, заповіт на її імя був посвідчений приватним нотаріусом, у якого не було сумнівів у дієздатності спадкодавця, тому вважати заповіт недійсним підстав не має.

Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

05.01.2009 помер ОСОБА_4. За життя ОСОБА_4 склав заповіт 16.10.2006, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, реєстровий № 4407, яким дав розпорядження: на випадок його смерті все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті, і на що він за законом матиме право, заповідає своїй дочці, ОСОБА_3. Свою дочку - ОСОБА_1 він позбавив права спадкувати його майно.

ОСОБА_1, маючи сумніви у вільному волевиявленні свого батька, вказуючи, що він за станом здоровя не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, звернулась до суду з позовом щодо визнання заповіту недійсним з цих підстав та в ході судового розгляду завила клопотання про призначення судово-психіатричної (посмертної) експертизи, проведення якої доручено експертам 18 відділення Харківської обласної клінічної психіатричної лікарні № 3, експертам надані медичні картки ОСОБА_4 за період з 1999 року по 2006 рік.

Відповідно до висновку акту № 263 посмертної судово-психіатричної експертизи від 06.03.2012 на підставі наданих даних ОСОБА_4, , померлий 05.01.2009, за життя, в тому числі і 16.10.2006 ознак будь-якого хронічного стійкого психічного розладу, недоумства та інших психічних розладів не виявляв, за своїм психічним станом під час підписання заповіту 16.10.2006 ОСОБА_4 був здатен розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною вимог, які встановлені ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити положенням ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Стаття 225 ЦК України передбачає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) керувати ними, а саме, що такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі посилались на свої припущення щодо недієздатності свого батька ОСОБА_4, однак жодних доказів суду не надали, бажали призначення експертизи, яка спростувала їх твердження.

За таких обставин суд доходить висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 заявлені необґрунтовано, не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, а тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Комінтернівський районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги у 10-ти денний строк починаючи з наступного дня після проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_7