Номер провадження 2/2603/663/12
Справа №2-144/12
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Колегаєвої С.В.

при секретарях - Буцко О.В., Дігтяр О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відкритого акціонерного товариства "Родовід банк", треті особи: ОСОБА_2 України, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання недійсним кредитного договору, визнання недійсним договору про внесення змін до кредитного договору, визнання недійсним договору іпотеки, та за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства "Родовід банк" до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого уточнив представник позивача в процесі розгляду справи, до відповідача ВАТ "Родовід банк" про визнання правочинів недійсними, мотивуючи свої вимоги тим, що 26.06.2007 року між Банком та позивачем був укладений Кредитний договір на суму 1 000 000 доларів США. Вважає, що при укладенні Договору були порушені вимоги діючого законодавства в частині валюти, в якій надавався кредит, оскільки єдиною грошовою одиницею на території України є гривня, а кредит та всі розрахунки проводилися в доларах США. Крім того, в забезпечення виконання зобов"язань за Кредитним договором був укладений Договір застави автомобіля Шевролет Епіка, 2008 року випуску, що належить на праві власності позивачці. Відповідно до умов даного Договору в разі невиконання зобов"язань за Кредитним договором заставодержатель має право звернення стягнення на предмет застави, але звернення стягнення відбувається лише за рішенням суду. Але 02.07.2009 року між сторонами був укладений Договір відповідального зберігання, після чого ОСОБА_2 виставив автомобіль на продаж. На підставі викладеного позивачка вимушена звернутися до суду з даним позовом, просить:

· визнати недійсним Договір відповідального зберігання від 02.07.2009 року;

· розірвати Кредитний договір з моменту укладення незаконного Договору відповідального зберігання від 02.07.2009 року, а фактично звернення стягнення на предмет застави;

· звільнити від сплати незаконно нарахованих процентів та штрафів.

·

Відповідач ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" звернувся до суду із зустрічним позовом до позивачки про стягнення боргу за Кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 08.05.2008 року між сторонами укладено Кредитний договір про надання кредиту на суму 25.628 доларів США із сплатою процентів в розмірі 10, 2 % річних та строком повернення кредиту до 07.05.2015 року. Позивачка ОСОБА_3 зобов′язалася сплачувати кредит та відсотки за встановленим графіком. Банк свої зобов′язання за договором виконав в повному обсязі, а ОСОБА_3 кредит та відсотки за кредитом не сплачує, у зв′язку з чим виникла заборгованість в сумі 336.891 грн. 69 коп. На підставі викладеного вони вимушені звернутися до суду з даним позовом, просять стягнути з ОСОБА_3 на користь банку заборгованість за кредитним договором в сумі 336.891 грн. 69 коп. та судові витрати по справі.

В судовому засіданні представник позивачки доповнила позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, а саме:

- визнати недійсним п. 2.1 Кредитного договору від 08.05.2008 року;

- зобов"язати внести зміни до Кредитного договору від 08.05.2008 року, визначивши валюту договору гривня, та розрахувати суми кредитних ресурсів у гривневому еквіваленті по курсу валюти на день підписання договору;

- зобов"язати внести зміни до п. 2.1 Кредитного договору від 08.05.2008 року, визначивши валюту виконання зобов"язання гривня;

- визнати недійсним Договір відповідального зберігання від 02.07.2009 року;

- розірвати Кредитний договір з моменту укладення незаконного Договору відповідального зберігання від 02.07.2009 року, а фактично звернення стягнення на предмет застави;

- звільнити від сплати незаконно нарахованих процентів та штрафів.

Зустрічні позовні вимоги представник позивача не визнала, зазначила, що вони є безпідставними та необгрунтованими, а тому просила в їх задоволенні відмовити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, повністю підтримала зустрічні позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі, стягнути з позивачки на користь Банку заборгованість по кредиту в сумі 336.891 грн. 69 коп. та судові витрати по справі. Також зазначила, що підстав для задоволення позову немає, оскільки він є незаконним та безпідставним, просила в його задоволенні відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, зустрічні позовні вимоги Банку підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 08.05.2008 року між ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит" в особі Філії "Центральне РУ", з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони, був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 03-997/08-А.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Статуту Публічного акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит", затвердженого Загальними зборами акціонерів та погодженого ОСОБА_2 Банком України 28.09.2009 року, останнє створено шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства "Банк "Фінанси та Кредит" у Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" та є правонаступником щодо всіх прав та зобов"язань ВАТ "Банк "Фінанси та Кредит", Банку "Фінанси та Кредит", ТОВ КБ "Фінанси та Кредит", КБ "Фінанси та Кредит" та КБ "ОСОБА_2 ділового співробітництва".

Предметом даного Договору є надання Банком Позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти в розмірі 25.628 доларів США 00 центів зі сплатою процентів за користування Кредитними ресурсами з терміном погашення до 07.05.2015 року та оплатою по процентній ставці 10, 2 % річних.

Згідно п. 3.3 Договору Позичальник зобов"язується щомісяця, в термін з "1" по "10" число кожного місяця здійснювати погашення заборгованості за Кредитними ресурсами в розмірі 306 доларів США 00 центів та нарахованими процентами відповідно до Графіку зниження розміру заборгованості.

Банк виконав свої зобов"язання за кредитним договором, відповідно до п. 2.1 Договору на підставі письмової заяви Позичальника, за погодженням із Банком, здійснив видачу Кредитних ресурсів в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в сумі 25.628 доларів США 00 центів, що підтверджується заявою на отримання кредиту від 08.05.2008 року та заявою на видачу готівки від 08.05.2008 року.

Позичальник скористався кредитними ресурсами та свої зобов"язання за кредитним договором належним чином не виконав, систематично порушував виконання умов Кредитного договору, про що неодноразово попереджалася Банком, що підтверджується листами від 22.12.2008 року та від 20.01.2009 року.

ОСОБА_3 було здійснено оплату в рахунок погашення кредитної заборгованості, а саме:

· 1532, 64 доларів США по основній сумі боргу;

· 1038, 24 доларів США по відсотках;

· 1229, 50 грн. по комісії;

· 334, 08 грн. пеня.

·

Станом на 25.01.2010 року загальна сума заборгованості ОСОБА_3 перед Банком становить 336.891 грн. 69 коп., зокрема:

· 24095, 36 доларів США (192.965 грн. 28 коп.) основна сума боргу;

· 3284, 85 доларів США (26.306 грн. 39 коп.) заборгованість по процентах за користування кредитними коштами;

· 113.685 грн. 62 коп. заборгованість по пені за несвоєчасне погашення кредиту, відсотків, комісії;

· 3.934 грн. 40 коп. заборгованість по комісії.

·

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Як встановлено при розгляді справи, в забезпечення виконання зобов"язань по Кредитному договору 08.05.2008 року між Банком, з однієї сторони, та ОСОБА_3, з другої сторони, був укладений Договір застави автомобіль, що посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4

Відповідно до умов Договору застави позичальником, який є заставодавцем, було передано позивачу, який є заставодержателем, в заставу наступне майно: автомобіль марки Шевролет Епіка, 2008 року випуску.

Відповідно до вимог ст. 572 ЦК України, ст. 1 Закону України "Про заставу" в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов"язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами.

Застава це один із способів забезпечення виконання зобов"язань, при якому захищаються майнові права кредитора шляхом створення умов для задоволення його інтересів, порушених неналежним виконанням боржника своїх обов"язків. Застава має гарантійний характер та покликана стимулювати боржника до виконання своїх зобов"язань по кредитному договору.

Згідно із ч. 2 ст. 590 ЦК України, ст. 20 Закону України "Про заставу" заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов"язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано, якщо інше не передбачено законом чи договором.

Як встановлено при розгляді справи, предметом Кредитного договору є надання Банком позичальнику в тимчасове користування на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності кредитні кошти з оплатою процентів та встановленим терміном погашення.

Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов"язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов"язується повернути їх разом із нарахованими відсотками. Отже сторонами даного правочину є кредитодавець (банк або інша фінансова установа) та позичальник (споживач) (п. 1. ст. 1054 ЦК України).

Банківський кредит це будь-яке зобов"язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов"язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов"язання боржника щодо повернення заборгованості суми, а також на зобов"язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Основними ознаками кредиту є строковість, платність і зворотність. Відповідно до вимог ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини Банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком. Згідно із ст. 14 ЦК України цивільні обов"язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов"язковим для неї.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди між сторонами за всіма істотними умовами, а саме згідно п. 7.2 Кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі Кредитних ресурсів і діє до повного виконання Сторонами прийнятих на себе зобов"язань.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1056 ЦК України Позичальник має право відмовитись від одержання кредиту частково або у повному обсязі, повідомивши про це кредитора до встановленого договору строку його надання.

Також відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Слід звернути увагу на той факт, що позивачка ОСОБА_3 не відмовилась від виконання умов договору, а ОСОБА_2, в свою чергу свої зобов"язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, відкривши ОСОБА_3 позичковий рахунок, і, здійснивши видачу Кредитних ресурсів на підставі письмової заяви Позичальника.

Згідно із ст. 629 ЦК України договір є обов"язковим до виконання сторонами. Будучи пов"язаними саме взаємними правами та обов"язками (зобов"язаннями), які є чітко прописаними в Кредитному договорі, сторони не можуть в односторонньому порядку відмовлятись від виконання зобов"язання або змінювати його умови.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов"язань не допускається. Боржник зобов"язаний виконати свій обов"язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 527 ЦК України).

Оскільки Договір є обов"язковим для виконання сторонами, ОСОБА_3 зобов"язана виконувати взяті на себе зобов"язання за всіма існуючими умовами Кредитного договору від 08.05.2008 року та виконувати їх належним чином у встановлений строк.

В своїх позовних вимогах позивачка ОСОБА_3 посилається на норми ст. 524 ЦК України та умови п. 2.1, 3.2 Договору.

Але слід зазначити, що законодавством України при проведенні операцій з валютою передбачено певний порядок її використання.

Так, згідно із вимогами ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" банки мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, отримання відсотків від позичальників за такими кредитами на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу ОСОБА_2 банку України на здійснення операцій з валютними цінностями, зокрема залучення і розміщення іноземної валюти на валютному ринку України.

Стаття 533 ЦК України передбачає, що грошове зобов"язання має бути виконано у гривнях. Але якщо у зобов"язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

І Декрет "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" та нормативно-правові акти не передбачають обмежень щодо видачі кредитів в іноземній валюті. Пунктом "в" ч. 4 ст. 5 Декрету передбачено, що НБУ видає індивідуальні ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті. Таким чином, за наявності відповідної ліцензії, надання кредитів в іноземній валюті передбачено законодавством.

Так, в матеріалах справи є відповідні банківські ліцензії Банку, зокрема: Банківська ліцензія № 28 від 09.10.2009 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; Дозвіл ОСОБА_2 Банку України № 28-3 від 09.10.2009 року на право здійснення операцій, визначених п. 1-4 ч. 2 та ч. 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність"; Банківська ліцензія № 28 від 17.07.2007 року на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1 та пунктами 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" (а.с.26-30).

Отже твердження позивачки ОСОБА_3 про незаконність надання та виконання Кредитного договору в іноземній валюті є такими, що не відповідають вимогам закону.

Також слід зазначити, що в ОСОБА_5 Банку України від 07.12.2009 року № 13-210/7871-22612 "Про правомірність укладення кредитних договорів в іноземній валюті" зазначено наступне:

"Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюті може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Згідно із ст. 345 Господарського кодексу України кредитні операції банків полягають у розміщенні від свого імені, на власних умовах та на власний ризик залучених коштів юридичних осіб (позичальників) та громадян. Кредитними визнаються банківські операції, визначені як такі законом про банки і банківську діяльність.

Статті 47 та 49 Закону "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю".

Одночасно зазначаємо, що нормативно-правовими актами ОСОБА_5 Банку України встановлені вимоги щодо оцінки ризиків за операціями в іноземній валюті, зокрема, Інструкцією про порядок регулювання діяльності банків в України, затвердженою постановою правління НБУ від 28.08.2001 року № 368, передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику; Положенням про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків, затвердженим постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року № 279, встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті.

При цьому з урахуванням особливостей діяльності банківських установ в умовах фінансової кризи, ОСОБА_5 банк України постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року № 406 "Про затвердження Змін до Положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих витрат за кредитними операціями банків" посилив вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті.

З вищевикладеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог пп. "в" п. 4 ст. 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання/одержання кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, операція з надання банками кредитів в іноземній валюті не потребує індивідуальної ліцензії."

Слід зазначити, що під час укладання Кредитного договору Позичальник була ознайомлена в повному обсязі з умовами договору, а саме: особу та місцезнаходження кредитора, кредитні умови, зокрема, мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений, форми його забезпечення, наявні форми кредитування, тип відсоткової ставки, суму, на яку кредит виданий, варіанти повернення кредиту, можливість дострокового повернення кредитних коштів, а також відповідальність сторін за невиконання або порушення умов договору, та підтвердив згоду на укладення договору своїм підписом, що є повним дотримання положень ст. 11 Закону України "Про внесення змін до Закону України "Про захист прав споживачів".

Також слід звернути увагу на те, що позивачці були повністю відомі істотні умови Кредитного договору, так як Позичальник жодного разу не звернувся до кредитора за роз"ясненням положень договору, які були йому не зрозумілі, тим самим погоджуючись із всіма умовами кредитного договору. Умови договору передбачають двостороннє встановлення прав та обов"язків як Позичальника, так і Кредитора, передбачених ст. 1054 ЦК України, а саме: за кредитним договором ОСОБА_2 або інша фінансова установа (Кредитодавець) зобов"язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та умовах, встановлених договором, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти, та умов самого договору. Укладаючи Кредитний договір, сторони дійшли згоди щодо встановлення прав та обов"язків кожної сторони.

02.07.2009 року між Банком та ОСОБА_3 було укладено Договір відповідального зберігання, відповідно до якого за актом прийому-передачі, що є невід"ємною частиною Договору, майнодавець - Позивач передає, а Зберігач-Банк приймає на відповідальне зберігання протягом строк дії даного договору, автомобіль марки Шевролет Епіка, 2008 року випуску, який є предметом застави відповідно до Договору застави автомобіля від 08.05.2008 року, до повного погашення Майнодавцем кредитної заборгованості по Кредитному договору від 08.05.2008 року.

Дане положення чітко вказано в п. 1.1 Договору відповідального зберігання та суперечить твердженню позивачки про те, що відповідач виступив Зберігачем, а отже передбачив можливість продажу майна.

Крім того, Договір відповідального зберігання було укладено за згодою двох сторін, а предметом даного правочину є саме зберігання автомобіля. Згідно п. 4.3 Договору зберігання у випадку невиконання Майнодавцем кредитної заборгованості по Кредитному договору Майнодавець надає зберігачу згоду від свого імені реалізувати майно і за рахунок отриманих від реалізації коштів погасити кредитну заборгованість.

02.06.2009 року позивачкою було подано заяву до Банку з проханням посприяти у вирішенні питання реалізації автомобіля (а.с.31), але ОСОБА_2 не має юридичних підстав для реалізації даного автомобіля, Кредитор має право лише посприяти у вирішенні даного питання, що в свою чергу і було здійснено. Але, незважаючи на всі дії відповідача, позивачка не з"явилася до Банку для проведення угоди по реалізації автомобіля, чим свідомо відмовилась виконувати взяті на себе обов"язки.

Згідно із вимогами ст. 572 ЦК України Кредитор має право одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна. Позивачка наполягає на припиненні її зобов"язання за Кредитним договором, але відповідно до ст. 599 ЦК України зобов"язання припиняється виконанням проведеним належним чином, що в свою чергу виконано не було. Пункт 3.2 Кредитного договору встановлює обов"язок позичальника повністю повернути Кредитні кошти. Звернення стягнення на предмет застави не несе за собою повного виконання Кредитного договору.

Відповідно до вимог ст. 591 ЦК України реалізацію предмету застави, на яке звернено стягнення, провадиться шляхом його продажу на публічних торгах. За рахунок отриманих коштів від продажу цього майна проводиться погашення кредитної заборгованості, якщо сума, одержана від реалізації предмета застави, не покриває вимоги заставодержателя, він має право отримати суму, якої не вистачає, з іншого майна боржника.

Отже, виходячи з наведеного, Банком ніяким чином не порушено умов Договору зберігання, на що посилається позивачка в своїх позовних вимогах.

Слід зазначити, що визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме:

· зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства;

· особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності;

· волевиявлення учасника правочину;

· вчинення правочину у формі, встановленій законом;

· правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.

·

З наведених вище письмових доказів вбачається, що укладений між сторонами Кредитний договір від 08.05.2008 року повністю відповідав вимогам діючого законодавства, підтвердженням чого є також і часткова сплата кредитної заборгованості позивачкою, а також згода на укладення даного правочину та його підписання з боку позичальника.

Теж саме можна зазначити і про Договір відповідального зберігання, який повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

А тому суд приходить до висновку, що підстав для визнання недійсними пунктів Кредитного договору та розірвання Договору відповідального зберігання немає, також відсутні підстави для задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_3 з мотивів, наведених вище. А тому позовні вимоги ОСОБА_3 є безпідставними та необгрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

Що стосується зустрічних позовних вимог Банку про стягнення боргу, то суд вважає, що дані вимоги є підставними та обгрунтованими, оскільки ОСОБА_3 тривалий час не здійснює платежів в рахунок погашення суми кредиту та нарахованих процентів, чим порушує прийняті на себе договірні зобов′язання, а тому з неї на користь Банку підлягає стягненню заборгованість за Договором кредиту в сумі 336.891 грн. 69 коп.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачки за зустрічним позовом на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті державного мита в сумі 1.700 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, Конституцією України, ст. 14, 192, 203, 215, 524, 525, 526, 527, 533, 572, 590, 591, 599, 629, 1054, 1056 ЦК України, ст. 345 Господарського Кодексу України, Законом України "Про заставу", Законом України "Про банки і банківську діяльність", Законом України "Про захист прав споживачів", Декретом Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Зустрічні позовні вимоги ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь Приватного акціонерного товариства борг за Кредитним договором в сумі 336.891 грн. 69 коп., а також витрати по сплаті державного мита в сумі 1.700 грн. та по сплаті інформаційно-технічних послуг в сумі 120 грн., а всього стягнути 338.711 грн. 69 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення, або протягом 20 днів з дня подачі заяви про апеляційне оскарження, яка подається протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: