РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №2120/9902/12

Пров. №2/2120/3219/12

04.12.2012 року Суворовський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді Корецького Д.Б.,

при секретарі Курянінової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та гідності та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що 20 липня 2012 року незаконними діями відповідачки їй було нанесено психологічну травму, привселюдно її було обізвано непристойними словами.

Вказаними діями було порушено її звичайний уклад життя, вона була безпідставно осоромлена при людях, на протязі значного часу вона переживає через вказані події, погіршився її стан здоровя, стала знервованою, погано спить, у зв'язку з чим просить суд зобовязати відповідачку спростувати перед свідкам відомості, які не відповідають дійсності та стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 3000грн.

Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила суд позов задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала. Пояснивши те, що відносини між нею та позивачкою дійсно складні, виникають суперечки щодо виховання їхньої онуки, але вона ніколи не поширювала про позивачку інформацію, яка порушує її особисті немайнові права, у присутності третіх осіб. Просила у задоволенні позову відмовити.

Із показів свідка ОСОБА_3 вбачається, що 20.06.2012 року вона разом із сусідкою ОСОБА_4 перебувала у квартирі ОСОБА_1 коли приїхала її сваха ОСОБА_2 та починаючи з дверей почала сваритися та ображати позивачку. Через деякий час ми почули шум вже на подвірї тому вийшли на балкон. Валентина намагалася заспокоїти сваху, але бесіда перейшла у гучну сварку і це одразу її занепокоїло. Але незважаючи на усі погані слова та образи у присутності інших мешканців будинку, які перебували на той час у дворі також все бачили, та маленьку онуку, яка також чула всі ці нецензурні вислови, ОСОБА_2 не заспокоювалася та продовжувала ображати ОСОБА_1

Із показів свідка ОСОБА_4 вбачається, що вона бачила на вулиці сварку позивача та відповідача при дитині.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що бачила відповідачку коли та прижала забирати дитину у нетверезому стані, погрожувала позивачці.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що бачила коли ОСОБА_7 гуляла разом з внучкою на вулиці приїхала машиною ОСОБА_2М.і відразу почала бійку.

Із показів свідка ОСОБА_8 вбачається, що зі сторони ОСОБА_9 після смерті її доньки відносини стали неприязними. При кожній можливості принижує ОСОБА_1

Із показів свідка ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_2 своєю нецензурною сваркою заважала навіть сусідам ОСОБА_1, які в тей момент перебували вдома.

Із показів свідка ОСОБА_11 вбачається, що вона була неодноразовим свідком сварок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1. ОСОБА_2 дуже часто говорила, щ ОСОБА_1 настроює дитину проти них.

Із показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що свідком спільних сварок вона не була.

Із показів свідка ОСОБА_13 вбачається, що сварки починала ОСОБА_1 Погрози були с обох сторін.

Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що ОСОБА_1 починала провокувати сварки, а ОСОБА_2 ігнорувала всі висловлювання позивача.

Заслухавши пояснення сторін, представників сторін, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що після смерті ОСОБА_15, їхня онучка ОСОБА_16, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишилась проживати разом зі своїм батьком ОСОБА_17 та бабусею ОСОБА_18

18.01.2012 року Суворовським районним судом м. Херсона було винесено рішення за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_17 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною, визначення способу її виховання.

Факти того, що за місцем проживання ОСОБА_1 відбулися двухстороні сварка не заперечувалося сторонами та підтвердилися показаннями всіх допитаних у судовому засіданні свідків.

Те, що сторони між собою не можуть узгодити виховання онуки вбачається з кількості постанов про відмову в порушенні кримінальної справи.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 297 ЦК України - кожен має право на повагу до його гідності та честі, гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до положень частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина 3 статті 10 ЦПК України).

Згідно роз'яснень, що містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, згідно з положеннями ст. 277 ЦК і ст. 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України, від 27.02.2009, № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, необхідно визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Відповідач в судовому засіданні посилався на наявність у нього права на висловлювання оціночних суджень.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що поширена позивачем інформація є його точкою зору, судженнями, особистою оцінкою про дії, моральну оцінку позивача в контексті подій та ситуацій, пов'язаних із сторонами, заснованих на конкретних подіях, які мали місце.

Згідно п. 27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009р. №1Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи, способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі.

П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди(зі змінами,внесеними постановою від 25.05.2001 року №5) встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема, у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя.

В судовому засіданні відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, позивач не надав жодних доказів того, що відомості викладені відповідачкою порушують її особисті немайнові права, завдають шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджають позивачу повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, а відтак юридичний склад правопорушення, який би давав підстави для задоволення позову в частині захисту честі гідності та ділової репутації відсутній. У зв'язку з цим, підстави для задоволення позову в частині відшкодування моральної шкоди також відсутні.

На підставі вище наведеного, суд дійшов висновку про те, що вимоги позивача не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому відмовляє у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

На підставі викладеного, та керуючись ст.ст.34,68 Конституції України, ст. 23, 277,1167 ЦК України, постановою Пленума Верховного Суду України Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особивід 27.02.2009 року №1, та ст.ст. 5-11, 60, 88, 208, 209, 213, 214, 215,218 ЦПК України суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобовязання ОСОБА_2 спростувати перед свідками: ОСОБА_3, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_6, ОСОБА_17, ОСОБА_10 відомості, які не відповідають дійсності, а саме: що 26 вересня 2011 року ОСОБА_2 о 17 годині обізвала ОСОБА_1 вбивцею її дочки ОСОБА_15 та 20 липня 2012 року о 15 годині 45 хвилин

ОСОБА_2 обізвала ОСОБА_1 вбивцею її померлої від хвороби дочки - ОСОБА_15, а також вбивцею батьків ОСОБА_1 та першого чоловіка ОСОБА_1, а також що ОСОБА_1 злодійка та алкоголічка та в звинуваченнях ОСОБА_1 в крадіжці грошей з квартири ОСОБА_2, коли остання була у 2010 році на заробітках в Італії, стягнення з ОСОБА_2 на корить ОСОБА_1 в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 3000грн., стягнення судового збору та правової допомоги відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

СуддяОСОБА_21