РІШЕННЯ

іменем України

2014/2-1181/11

2/2014/171/2012

03.04.2012 м.Зміїв

Зміївський районний суд Харківської області

в складі: головуючого Пархоменко М.О.

за участю секретаря Онацької В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу,здійсненого довіреною особою,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу, здійсненого довіреною особою, посилаючись на те, що 11 червня 2009 року відповідачем по справі від його імені був укладений договір купівлі-продажу будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: вул. Лісна, 42, с. Миргороди Зміївського району Харківської області. Зазначений будинок належав йому на підставі договору купівлі-продажу від 1994 року. Продаж будинку відбувся за 52900 гривень, які ОСОБА_2 отримав для нього до підписання договору, однак ці кошти відповідач йому до теперішнього часу не повернув.

У звязку з вищевикладеним, змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права та просить стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором купівлі-продажу у розмірі 52900 гривень.

Позивач у судове засідання за станом здоровя не зміг зявитися до суду (а.с. 42).

Представник позивача та третя особа ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначила, що до укладання договору купівлі-продажу вказаного будинку нею надавалася нотаріусу заява про те, що вона не заперечує проти укладання договору купівлі-продажу будинку її чоловіком, але коштів від продажу будинку вона так і не отримала.

Відповідач та представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності, позовні вимоги не визнали, пояснили, що ОСОБА_2 дійсно, на підставі довіреності від 07 квітня 2009 року, розпорядився будинком, який належав на праві власності ОСОБА_1, шляхом продажу та отримав кошти у розмірі 52900 гривень і передав їх ОСОБА_1 до підписання договору купівлі-продажу будинку. Передача коштів у зазначеній сумі відбулася в присутності сина ОСОБА_1 ОСОБА_6 Дана обставина підтверджується розпискою, підписаною позивачем по справі 23 листопада 2011 року. Також відповідач вказав, що звернувся до позивача у справі за розпискою про отримання ним коштів лише у 2011 році, оскільки до даного часу позивач ніяких вимог до нього не висував. Вважає, що сам позивач не звертався до суду з даною позовною заявою, а від його імені звернулася дружина, яка діє як його представник у справі. Відповідач та його представник просили суд у задоволені позову відмовити.

Третя особа ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав, посилаючись на недоведеність позивачем своїх вимог.

Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.

Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України, представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє; представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Відповіднодо ч.1 ст. 238 ЦК України, представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦК України, правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 244 ЦК України, представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю; довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Відповідно до ч. 1 ст. 245 ЦК України, форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту; кожна із сторін у зобов'язанні має право вимагати доказів того, що обов'язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непред'явлення такої вимоги.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_2 під час укладання договору купівлі-продажу будинку № 42 по вул. Лісній в с. Миргороди, діяв від імені позивача ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої нотаріусом від 07 квітня 2009 року, яка відповідає вимогам ст.ст. 244, 245 ЦК України (а.с. 43).

В пункті 3 договору купівлі-продажу, вказаного будинку зазначено, що продаж вказаного будинку з надвірними будівлями за домовленістю сторін вчиняється за 52900 гривень, які ОСОБА_2 прийняв для ОСОБА_1 до підписання цього договору; з п. 11 вбачається, що дружина ОСОБА_1 висловила письмову згоду на продаж будинку (а.с. 7), про що й сама ОСОБА_3 не заперечувала під час розгляду справи в суді.

З розписки від 23 листопада 2011 року, яка надана за підписом позивача по справі ОСОБА_1 вбачається, що в 11 червня 2009 року він отримав від ОСОБА_2 грошові кошти за продаж вищезазначеного будинку у розмірі 52900 гривень у присутності свого сина ОСОБА_6 Також зазначив, що написання розписки обумовлено тим, що від його імені хтось звернувся до суду із позовом про стягнення вказаних коштів з ОСОБА_2 (а.с. 31).

Допитаний в ході судового розгляду справи у якості свідка ОСОБА_6, підтвердив факт передачі коштів ОСОБА_2 його батькові ОСОБА_1 в рахунок продажу будинку у розмірі 52900 гривень. Зазначив, що кошти були передані батькові позивачу по справі у його присутності до укладання договору купівлі-продажу будинку; що текст розписки він склав за проханням батька та під його диктовку, оскільки, як пояснив йому батько, хтось звернувся до суду з позовом про стягнення коштів з ОСОБА_2 за продаж будинку; розписку підписав батько власноручно у його присутності.

Таким чином, відповідачем надано до суду докази, які підтверджують виконання ним обовязку перед ОСОБА_1, який передбачено довіреністю від 07 квітня 2009 року, а саме отримав належні позивачу за договором грошові кошти, а також підтвердив факт їх передачі ОСОБА_1

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження, позивач та його представник не надали до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач не виконав свого зобовязання перед позивачем, відповідно до умов, визначених довіреністю чи договором, або виконав з порушенням зазначених умов, а також не спростували доводів та доказів, представлених відповідачем по справі.

Доказів на підтвердження доводів про неналежність підпису у розписці її чоловіку ОСОБА_1 представником позивача не надано, хоча судом розяснено представнику позивача про можливість нею заявити клопотання про проведення необхідної експертизи, але представник позивача відмовилась від наданого їй права (а.с. 50).

Крім того, з пояснень представника позивача вбачається, що фактично вона вважає, що порушено саме її право відповідачем по справі, оскільки кошти за продаж будинку нею особисто не отримувалися, але з вимогами про захист свого порушеного чи невизнаного права до суду ОСОБА_3 не зверталася. Дана обставина не позбавляє її звернутися до суду з відповідними позовними вимогами.

Посилання позивача у позовній заяві на статті 1046, 1047, 1049 ЦК України є безпідставними, оскільки зазначеними статтями не регулюються спірні правовідносини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.237-239, 244-245, 509, 526, 527, 610 ЦК України, суд

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми боргу за договором купівлі-продажу,здійсненого довіреною особою, відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, з дня отримання копії рішення.

Суддя