Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2012р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Шишка А.І.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фіалка» про стягнення недоплаченої вартості частки майна учасника товариства «Фіалка», стягнення невиплачених дивідендів та стягнення індексації за несвоєчасно виплачені суми, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2011 року, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Фіалка» (надалі ТзОВ «Фіалка») про стягнення недоплаченої вартості частки майна його дружини, яка пропорційна 6,3% частки у ТзОВ «Фіалка», у розмірі 101 515 грн. станом на час її виключення з товариства, тобто на 31.08.2009 року. Також просив стягнути з відповідача невиплачені дивіденди, індексацію невиплачених своєчасно вказаних сум за весь період невиплати станом на 31.08.2009 року та моральну шкоду в сумі 50 000 грн.

Позовні вимоги мотивував тим, що 10.12.2004 року померла його дружина - ОСОБА_4, яка була учасником товариства "Фіалка". На день її смерті її частка в товаристві складала 6,3%. Після смерті дружини він, як спадкоємець, від себе та від імені своїх дітей звернувся до ТзОВ «Фіалка» за виплатою частки дружини в грошовому ________________________________________________________________________________

Справа № 2/0907/3938/2011 Головуючий у 1 інстанції Ковалюк І.П.

Провадження № 22ц/0990/138/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_5

Категорія 57

еквіваленті. Спочатку звертався усно, а потім із письмовими заявами та відповідними документами. Однак, на неодноразові його звернення йому було відмовлено у виплаті частки. Так тягнулося до 31.08.2009 року, тобто до дати, коли загальними зборами ТзОВ «Фіалка» було виключено ОСОБА_4 (покійну дружину) з учасників товариства в звязку

зі смертю та прийнято рішення про виплату спадкоємцям частки дружини в строк до 12 місяців.

За час, коли померла ОСОБА_4, магазин "Фіалка" був збільшений за площею: зведений другий поверх. Окрім того, частина магазину здається в оренду, за що справляється плата. Отже, частка ОСОБА_4 складає не 5707 грн., а більше, виходячи із отриманих доходів від продажі та від здачі приміщення в оренду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2011 року у позові ОСОБА_1 відмовлено повністю.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вказуючи на порушенням судом норм матеріального і процесуального права та про постановлення рішення всупереч обставинам справи.

Зокрема, апелянт зазначає, що він та його неповнолітні діти ОСОБА_1 Маряна та ОСОБА_6 є спадкоємцями належного ОСОБА_4 майна, тому суд безпідставно ухвалою від 19.05.2011 року відмовив йому у прийнятті позову в порядку збільшення позовних вимог та ухвалою від 30.05.2011 року повернув його апеляційну скаргу на дану ухвалу.

Вважає ці ухвали незаконними та винесеними з порушенням вимог ст.ст. 31, 293 ЦПК України і тому вони підлягають скасуванню.

При постановленні рішення суд також порушив вимоги процесуального закону, оскільки, не розглянув та не вирішив всі позовні вимоги, а саме: вимогу про стягнення моральної шкоди та вимогу про стягнення дивідендів і частки в статутному фонді товариства.

Окрім того, суд не визначився з характером спірних правовідносин, належним чином не встановив та у рішенні не зазначив обставини, які підтверджують дійсну вартість приміщення магазину. Адже, згідно призначеної судом експертизи від 10.06.2011 року вартість приміщення магазину станом на 31.08.2009 року становить 1 840 866 грн., а частка дружини з розрахунку 6,3% від всієї частки майна становить 115 975 грн. Не було судом враховано індексу інфляції за період з 31.08.2009 року по даний час та за прострочення виплати 3% річних з 2005 року по даний час.

Всупереч цьому, йому відповідачем було виплачено лише 19 125 грн. з частки належного дружині майна в статутному фонді товариства, і то лише 31.08.2010 року, тобто через шість років після смерті дружини.

У справі немає жодного доказу того, що відповідач вимагав від нього свідоцтво про смерть дружини, про що вказано судом в рішенні, та те, що його дружина пропрацювала в магазині лише 1 рік і 4 місяці, хоча вона працювала там 10 років.

Також апелянт зазначає, що кілька років чекав від відповідача виплати вартості частки дружини і лише після офіційної подачі копії свідоцтва про смерть дружини 22.12.2008 року, після спливу близько двох років, відповідач виплатив подачку у сумі 19 125 грн.

Вважає, що він має право на отримання частки померлої дружини по ринкових цінах на час виключення її з товариства.

Внаслідок тривалого обману з боку відповідача та невчасної виплати частки майна, дивідендів йому було спричинено значну моральну шкоду, яку він оцінює в 50 000 грн., на що суд першої інстанції не звернув увагу.

За наведених вище підстав просив ухвали суду першої інстанції від 19.05.2011 року, від 30.05.2011 року та оскаржуване рішення від 22.11.2011 року скасувати, постановити нове рішення, яким його позов та позов його дітей задоволити у повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених вище мотивів та просили її задовольнити.

Представник відповідача директор ТзОВ «Фіалка» ОСОБА_3 скаргу не визнала, вважає її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просила залишити в силі, відмовивши в задоволенні скарги.

Вислухавши пояснення апелянта і його представника на підтримку скарги, заперечення проти скарги представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 являлася учасником товариства з обмеженою відповідальністю "Фіалка" із внеском до статутного капіталу 5 707 грн. 15 коп. або 6,3%. ОСОБА_4 10.12.2004 року померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.03.2006 року, отриманого ОСОБА_1 22.12.2008року, спадкоємцем майна ОСОБА_4 є в рівних долях чоловік ОСОБА_1, дочка ОСОБА_6 та дочка ОСОБА_7; спадкове майно складається із частки в статутному капіталі ТзОВ "Фіалка", що становить 6,3% або суму 5 707 грн. 15 коп.

Згідно протоколу загальних зборів учасників ТзОВ "Фіалка" від 31.08.2009року, зборами одноголосно вирішено виключити зі складу учасників товариства ОСОБА_4 в зв'язку зі смертю, її частку в статутному фонді в розмірі 5 707 грн. 15 коп., що складає 6,3% статутного капіталу, вирішено залишити за товариством і реалізувати іншим учасниками, здійснити оцінку вкладу померлої ОСОБА_4, виплативши спадкоємцям померлої ОСОБА_4 належну їй частку в статутному капіталі після звіту за 2009 рік у строк до 12 місяців з дня виключення її з учасників товариства.

Відповідно до п.4.6 Статуту ТзОВ "Фіалка" частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства лише за згодою інших учасників товариства.

Оскільки, позивача та його дітей, як спадкоємців не було прийнято до учасників товариства та загальними зборами товариства не було надано згоди на перехід частки померлої до позивача, як спадкоємця, то суд вірно застосував ст. 148 ЦК України, за змістом якої порядок і спосіб визначення вартості частини майна, що пропорційна частці учасника у статутному капіталі, а також порядок і строки її виплати встановлюються статутом і законом.

Відповідно до п.5.3 Статуту, учасник, який виходить із товариства з обмеженою відповідальністю, має право одержати вартість частини майна, пропорційну його частці у статутному капіталі товариства.

Як встановлено висновком експертного дослідження щодо дійсної ринкової вартості частини майна ТзОВ "Фіалка", яка пропорційна частині (6,3%) померлої ОСОБА_4, що знаходиться за адресою вул. Незалежності, 15 в місті Івано-Франківську, станом на 10.12.2004 року становить 19 125 грн.

30.10.2010 року платіжним дорученням №108 на вказаний позивачем рахунок в банку товариством перераховано суму в розмірі 19 421 грн. 10 коп, як виплату спадкоємцям вартості частини майна, що належала померлій ОСОБА_4

В зв'язку з цим, доводи апелянта про те, що згідно призначеної судом експертизи від 10.06.2011 року вартість приміщення магазину станом на 31.08.2009 року становить 1 840 866 грн., а частка дружини з розрахунку 6,3% від всієї частки майна становить 115 975 грн., при цьому не враховано індекс інфляції за період з 31.08.2009 року по даний час та за прострочення виплати 3% річних з 2005 року по даний час, - не беруться судом до уваги, оскільки, вартість приміщення зазначена станом на 31.08.2009 року, а ст. 55 Закону України "Про господарські товариства" визначає, що вартість майна, яка підлягає виплаті спадкоємцям фізичної особи-учасника визначається на день смерті учасника.

З матеріалів справи також вбачається, що позивач вперше до товариства звернувся із письмовою вимогою виплати частки померлої дружини в майні товариства в червні 2009року, однак, не представив жодного документа, який би підтверджував його права спадкоємства чи представництва інтересів неповнолітніх дітей, на що йому було надано належну відповідь. Вперше підтверджуючі документи товариству на чергове звернення за виплатою позивачем було представлено лише 28.07.2009 року, а оскільки, товариство виконало своє зобовязання перед ним, то вимога про стягнення за прострочення виплати 3% річних з 2005 року по даний час судом не могла бути задоволена.

Частина апеляційних вимог щодо завдання відповідачем позивачу моральної шкоди внаслідок тривалого обману та невчасної виплати частки майна, також не може бути задоволена, оскільки, така шкода позивачем не доведена, що передбачається нормою ст. 1167 ЦК України, тому суд першої інстанції правомірно повністю відмовив у задоволенні позовних вимог, а посилання апелянта на не вирішення судом всіх його позовних вимог є безпідставними і голослівними.

Що ж стосується ухвали суду від 19.05.2011 року, якою відмовлено позивачу в задоволенні клопотання про збільшення позовних вимог, і ухвали суду від 30.05.2011 року, якою повернуто ОСОБА_1 апеляційну скаргу на вже зазначену ухвалу суду від 19.05.2011 року, то вказані ухвали постановлені судом першої інстанції правомірно та відповідно до норм процесуального законодавства. Так, позивач ОСОБА_1 фактично просив у клопотанні не про збільшення позовних вимог, а про залучення судом до участі в справі в якості позивачів і своїх неповнолітніх дітей, які також є спадкоємцями померлої ОСОБА_4. Про те ОСОБА_1 є батьком своїх неповнолітніх дочок і одночасно, відповідно до законодавства, їхнім законним представником, тому що неповнолітні особи не мають цивільної процесуальної дієздатності (ст. 29 ЦПК України). Отже, ОСОБА_1 фактично в своїх інтересах та в інтересах дітей і подав позов та в судовому процесі захищав як свої інтереси, так і інтереси своїх неповнолітніх дітей. А оскільки, ухвала суду про відмову в задоволенні клопотання про залучення позивачами інших осіб не оскаржується окремо від рішення суду, що визначено ст. 293 ЦПК України, то суд першої інстанції підставно повернув ОСОБА_1 апеляційну скаргу на таку ухвалу.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Виходячи з вищенаведеного, судом першої інстанції вірно визначено характер спірних правовідносин та застосовано законодавство, яке ці правовідносини регулює, рішення постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його законності та обґрунтованості, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

ОСОБА_8 ОСОБА_5

Судді: О.Ю. Беркій

ОСОБА_9