Справа № 2-513/11
Провадження № 2/1412/1492/12
РІШЕННЯ

Іменем України

03.04.2012 року Заводський районний суд м. Миколаєва

у складі головуючого судді : Притуляк І.О.,

при секретарі Будикіній А.Л., Філіповій Т.П.

за участю представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_5 про визнання договору дарування квартири АДРЕСА_1 корпус 2 у м.Миколаєві, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 18.02.1994 року недійсним як такого, що укладений під впливом насильства.

В заяві позивач зазначила, що вона є онукою ОСОБА_6, померлої 15.09.1997 року. За життя її баба уклала з ОСОБА_4 оспорюваний договір. Вважаючи його недійсним оскільки його було укладено внаслідок застосування відповідачем до ОСОБА_6 насильства, просила визнати договір дарування недійсним на підставі ст..57 ЦК УРСР.

Ухвалою суду від 31.01.2012 року до участі у справі у якості третьої особи було залучено Третю Миколаївську державну нотаріальну контору.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила викладені в заяві обставини. В подальшому до судового засідання не зявилася.

В судовому засіданні, при розгляді справи по суті представники позивача підтримали позовні вимоги у повному обсязі, підтвердили викладені в заяві обставини. При цьому, крім зазначених у позові підстав, ОСОБА_2 також зазначив, що договір має бути визнано недійсним і з тих підстав, що його форма не відповідає вимогам встановленим законом, оскільки в графі «Підпис дарувальника», померлою не прописано її прізвище, імя, по-батькові, а стоїть тільки підпис. Крім цього, оскільки ОСОБА_6 перебувала на обліку в МОПЛ з діагнозом «шизофренія параноїдна форма», то, на момент підписання договору не могла повністю усвідомлювати свої дії та керувати ними, хоча і не була визнана у встановленому законом порядку недієздатною.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, посилаючись на те, що оспорюваний договір між нею та її бабою ОСОБА_6 було укладено у відповідності до вимог чинного законодавства, при цьому за пропозицією самої померлої, яку вона доглядала та поховала.

В судове засідання третя особа ОСОБА_5 не зявився, надав суду заяву, у якій зазначив, що позовні вимоги визнає, просить розглянути справу за його відсутності.

В судове засідання представник третьої особи Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори не зявився, надали суду заяву, у якій зазначили, що просять розглянути справу за відсутності їх представника, та винести рішення на розсуд суду.

Вислухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, оглянувши оригінали оспорюваного договору дарування, який міститься у справі ІІ-2 Том №5 Миколаївської державної нотаріальної контори та Реєстр для реєстрації нотаріальних дій Третьої Миколаївської Державної нотаріальної контори 2 том 2 за 1994 рік, суд приходить до наступного.

Згідно ст..11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст..31 ч.2 ЦПК України до початку розгляду справи судом по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підстави позову.

ОСОБА_3 до початку розгляду судом справи по суті письмової заяви, щодо зміни підстави позову суду не надавала. А отже судом розглядалися вимоги позивача щодо визнання спірного договору дарування недійсним, як такого, що укладений під впливом насильства.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого 03.02.1994 року Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, згідно розпорядження №21/42 від 28.01.1994 року належала квартира 6 по вул..1-ша Слобідська, 122 корпус 2 у м.Миколаєві.

Рішенням Заводського районного суду м.Миколаєва, що набрало законної сили, №1453 від 11.11.1997 року постановленим у цивільній справі за позовом ОСОБА_1, яка діяла в інтересах неповнолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_3 до Виконкому Миколаївської міської Ради, ОСОБА_6 про визнання розпорядження служби приватизації та свідоцтва про право власності на житло недійсними було відмовлено.

18.02.1994 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування, за яким та подарувала відповідачці належну їй на праві власності квартиру 6 по вул..1-ша Слобідська, 122 корпус 2 у м.Миколаєві. Договір було посвідчено державним нотаріусом Третьої Миколаївської держнотконтори за реєстровим номером 2-1094. Право власності на нерухоме майно було зареєстровано ОСОБА_4 у ММБТІ.

13.09.1997 року ОСОБА_6 померла.

Згідно ст..243 ЦК УРСР по договору дарування одна сторона передає безоплатно іншій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ст..57 ЦК УРСР, угоду, вчинену під впливом насильства може бути визнано недійсною за позовом потерпілого чи за позовом державної чи громадської організації.

Як розяснює Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» №9 від 06.11.2009 року підставою визнання правочину вчиненого під впливом насильства недійсним, є відсутність волі сторони на його вчинення.

Під насильством розуміється фізичний або психологічний вплив на особу учасника угоди або його близьких з метою спонукання його до укладення угоди.

При цьому, під фізичним впливом слід розуміти, зокрема завдання дій, що спричинили фізичний біль, а під психічним насильством залякування, загроза вбивством, заподіянням тілесних ушкоджень самій особі або її близьким.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивачем не надано суду належних та допустимих доказів застосування відповідачем до дарувальника фізичного чи психологічного тиску, яке послужило підставою для вчинення нею правочину проти її волі.

Як вбачається з пояснень ОСОБА_7, наданих нею суду у письмовому вигляді та оголошених у судовому засіданні, спірний договір було посвідчено нею у відповідності до вимог ст..5 Закону України «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами України», яка діяла на момент укладення спірного договору. Згідно оглянутого у судовому засіданні Реєстру для реєстрації нотаріальних дій Третьої Миколаївської нотаріальної контори за 1994 рік, спірний договір було укладено сторонами та посвідчено нотаріусом в приміщення Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори.

Показання допитаних у судовому засіданні у якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_1, які пояснювали, що після того як відповідач переїхала проживати до квартири ОСОБА_6 та до своєї смерті зазнавала з боку ОСОБА_4 тиску як психологічного так і фізичного характеру, а також посилання на заяви померлої ОСОБА_6 датовані 1997 роком (А.с.38,119) відносяться до часу, після укладення оспорюваного договору та не мають правового значення для вирішення спору.

Крім цього, відповідно до приписів ст..57 ЦК УРСР - ОСОБА_9 не є належним позивачем по справі про визнання спірного договору недійсним саме з зазначеної нею підстави, оскільки закон що діяв на момент вчинення правочину, надавав право звертатися до суду з позовом про визнання правочину недійсним як такого, що вчинений під впливом насильства лише потерпілій стороні чи державній або громадській організації.

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 є необґрунтованими та у їх задоволені слід відмовити за безпідставністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5-8, 10, 11, 213-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Третя Миколаївська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Рішення набуває законної сили через 10 днів з моменту його винесення. Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва у строк та порядку передбаченими ст.ст.294, 296 ЦПК України.

Суддя: підпис ОСОБА_10