Справа № 22-ц-881/12 Головуючий у 1 інстанції: Дубель Р. М.
Провадження № 22-ц/1390/881/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2012 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2011 року у справі за позовом Відкритого акціонерного товариства Укрсоцбанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним заочним рішенням позов задоволено.

Звернуто стягнення на заставлене, згідно іпотечного договору від 13.06.2005 р. за реєстровим № 1041, майно що належить ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а саме квартиру під № 1 у будинку № 87, по вулиці Св. Юра у місті Дрогобичі Львівської області, загальною площею 67,8 кв. м., для задоволення грошових вимог ПАТ Укрсоцбанкв сумі 170 527,27 грн.

Виселено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зі всіма членами сімї та іншими мешканцями з квартири АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користь ПАТ Укрсоцбанк1 820,00 грн. судових витрат.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 08 липня 2011 року заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 06.06.2011 р. по справі за позовом ПАТ Укрсоцбанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення залишено без задоволення.

Заочне рішення оскаржили ОСОБА_2 та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі зазначають, що рішення ухвалене з порушенням та невірним застосуванням норм матеріального і процесуального права, неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Просять заочне рішення скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.

Сторони повідомлені належним чином в судове засідання апеляційної інстанції не зявилися, причину своєї неявки суду не повідомили, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у їх відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

Судом встановлено, що між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку УКРСОЦБАНК, правонаступником якого в даний час є ПАТ Укрсоцбанк, та ОСОБА_2 було укладено Кредитний договір № 625/08/1-102 від 10 червня 2005 року на суму кредиту 70 000.00 грн. зі сплатою 17 відсотків річних та кінцевим терміном погашення заборгованості до 09 червня 2010 року, згідно якого останній зобовязався повернути отриманий кредит частинами у встановленні строки, та в розмірі, які передбачені Графіком погашення суми основної кредитної заборгованості, сплатити проценти за його користування та виконати інші умови кредитного договору в повному обсязі, а у випадку їх порушення сплатити можливі штрафні санкії в розмірі та строки, які передбачені цим договором (а.с.8, 9).

Крім того в забезпечення виконання всіх зобовязань за вищевказаним Кредитним договором 13 червня 2005 року між банком та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено іпотечний договір, предметом якого виступила квартира загальною площею 67.8 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, що належить останнім на праві власності, ( а.с.11 - 13).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 та ст. 549 ЦК України виконання зобовязання забезпечується, зокрема, неустойкою, яка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобовязання.

Термін позовної давності по стягненню штафу законодавством обмежений. Згідно зі ст. 258 ЦК України він складає один рік. Тому стягнення штрафу з боржника (в межах терміну позовної давності за основним зобов'язанням) за невиконання або неналежне виконання зобовязання, у разі звернення банку до суду з позовом, можливе лише за один рік.

Пунктом 4.1. Кредитного договору передбачено, що у разі порушення відповідачем строків виконання зобов'язань з повернення кредиту та сплати процентів за користування кредитом, відповідач зобов'язаний сплатити на вимогу позивача пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у відповідний період, від суми прострочених виконанням зобов'язань за кожен день прострочення.

Згідно розрахунку позивача за Кредитним договором № 625/08/1-102 від 10 червня 2005 року відповідачем не повернуто кредитні кошти, які станом на 15 лютого 2010 року склали:

- суму заборгованості за основною сумою кредиту в розмірі 755.80 гривень;

- суму заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року у розмірі 1387.82 грн.;

- пеня за порушення відповідачем виконання зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року складає 140,28 грн.;

- пеня за порушення відповідачем виконання зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року складає 243,37 грн.;

- штраф 168000.00 гривень.

З матеріалів справи вбачається, не заперечує це і відповідач, що сума заборгованості за основною сумою кредиту ОСОБА_2 перед ПАТ Укрсоцбанкрозрахована вірно та становить 755.80 гривень.

З матеріалів справи також вбачається, що сума пені за порушення відповідачем строків виконання зобов'язань щодо повернення основної суми кредиту за вищевказаним Кредитним договором розрахована вірно та становить 140.28 гривень.

Разом з тим, не можна погодитись з сумою заборгованості по відсотках за користування кредитом та відповідно сумою пені за порушення відповідачем виконання зобов'язань щодо сплати процентів, які визначені позивачем.

Згідно п. 2.8. Кредитного договору у разі зміни процентних ставок на кредитному ринку України, в тому числі внаслідок прийняття компетентними державними органами України рішень, що прямо або опосередковано впливають на стан кредитного ринку України, а також за рішенням Правління Кредитор має право ініціювати зміну процентної ставки за надання Кредиту, визначеної цим Договором.

П. 2.8.1. Про намір змінити розмір процентів за надання Кредиту, Кредитор зобовязаний повідомити Позичальника не пізніше ніж за десять днів до дати початку їх введення, а також надати для укладення додаткову угоду про внесення змін до цього Договору.

П. 2.8.2. У разі, якщо Позичальник погодиться зі зміненим розміром процентної ставки Кредитора, він зобовязаний протягом пяти робочих днів підписати надану Кредитором додаткову угоду про внесення змін до цього Договору та повернути її Кредитору.

П. 2.8.3. У разі, якщо Позичальник не погодиться із запропонованим розміром процентної ставки він зобовязаний протягом пяти робочих днів повернути кредиторові існуючу заборгованість за Кредитом, нараховані проценти та можливі штрафні санкції, у повному обсязі.

З розрахунку заборгованості поданого позивачем вбачається, що відсоткова ставка з 31 липня 2008 року банком була змінена з 17% до 21%, а сума заборгованості по відсотках в сумі 1387,82 грн. розрахована за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року, при цьому помісячного розрахунку даної заборгованості банком в обґрунтування позовної вимоги подано не було.

Ухвалою судового засідання від 12 березня 2012 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду повторно зобовязала ПАТ Укрсоцбанквиконати вимогу суду від 23 січня 2012 року про представлення письмових доказів про вручення ОСОБА_2 (отримання ОСОБА_2І.) листа ПАТ Укрсоцбанквід 24.06.2008 року про збільшення відсоткової ставки по кредиту з 17 до 21 відсотка у відповідності до п. 2.8. Кредитного договору № 625/08/1-102 від 10 червня 2005 року та помісячний розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року.

Однак позивачем докази правомірного збільшення відсоткової ставки та помісячний розрахунок заборгованості по відсотках за користування кредитом не подані.

Відповідно до змісту ст. ст. 10, 11, 58-60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, колегія суду приходить до висновку, що збільшення відсоткової ставки проведено всупереч укладеному договору та діючому законодавству, а тому позовні вимоги в частині стягнення суму заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року у розмірі 1387.82 гривні та пені за порушення відповідачем виконання зобов'язань щодо сплати процентів за користування кредитом за період з 16 грудня 2009 року по 15 грудня 2010 року в сумі 243,37 грн. є недоведеними і до задоволення не підлягають.

Судова колегія, також не може погодитись і з висновками міськрайонного суду щодо розміру грошової суми штрафної санкції, визначеної позивачем.

Ст. 61 Конституції України зазначено, що ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Крім того п. 4.1. Кредитного договору у разі прострочення Позичальником строків сплати процентів, визначених п. 2.5. цього Договору, а також прострочення строків повернення Кредиту, визначених п.п. 1.1., 2.8.3., 3.2.2., 4.4.,5.4. цього Договору Позичальник сплачує Кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у цей період, від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що на виконання вищевказаної умови кредитного договору банком проводилось нарахування пені у відповідності до п.4.1., а позичальником на протязі дії даного кредитного договору така сплачувалась.

Згідно пункту 4.3. Кредитного договору у разі порушення Позичальником вимог п.п. 3.3.1.- 3.3.9. цього Договору, Позичальник зобовязаний сплатити Кредитору штраф у розмірі 10 відсотків від суми Кредиту, визначеного п.1.1. цього Договору, за кожний випадок.

Згідно п. 3.3.6. Кредитного договору - Повернути в повному обсязі Кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями у термін, визначений п. 1.1. цього Договору.

На підставі п. 3.3.6. та 4.3. кредитного договору позивач нарахував штраф у розмірі 168000.00 гривень за неповернення в повному обсязі коштів кредиту у відповідності до п. 1.1. договору. Проте з даним розрахунком штрафної санкції погодитись не можна, оскільки за одне і те саме порушення зобовязання, а саме прострочення Позичальником строків повернення кредиту та строків сплати процентів, яке визначене пунктами 3.3.6., 4.1. та 4.3. Кредитного договору передбачена подвійна відповідальність одного виду, а тому нарахування штрафу в сумі 168000.00 гривень є необґрунтованим та незаконним.

Проте суд першої інстанції на це положення закону не звернув увагу та не обговорив можливість одночасного застосування подвійної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Згідно зі ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, установлених договором або актом цивільного законодавства.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, а також визначено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно зі ст. 12 Закону України Про іпотеку у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокове виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічна норма закріплена і пунктом 3.1,4.1. іпотечного договору від 13 червня 2005 року, якою передбачено право іпотекодержателя звернути стягнення на іпотечне майно у випадку порушення боржником умов кредитного договору або іпотечного договору.

Судом встановлено, що умови кредитного договору відповідач належним чином не виконав у звязку з чим утворилася заборгованість.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за Кредитним договором в сумі 896.08 грн., однак позивач такої вимоги не заявляв.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України Про іпотекуу разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно із ч. 1 ст. 35 Закону України від 5 червня 2003 року Про іпотекуу разі порушення основного зобов'язання та(або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 2 ст. 590 ЦК України).

В матеріалах справи є письмові копії вимоги - повідомлення про погашення заборгованості за кредитом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 24 грудня 2010 року та копії вимоги про виселення до ОСОБА_2 від 24.12.2010 року та від 23.12.2010 року до ОСОБА_3.

В той же час в матеріалах справи відсутні квитанції про вручення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вищевказаних вимог повідомлень про усунення заборгованості за кредитом так і вимог про виселення.

Не виконано позивачем і вимога ухвали судового засідання колегії суддів від 12 березня 2012 року щодо представлення письмових доказів про вручення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 надісланих Банком вимог-повідомлень про усунення заборгованості за кредитом так і вимог про виселення.

Таким чином, процедура звернення стягнення на предмет іпотеки банком була не додержана.

Оскільки предметом договору іпотеки є квартира в якій проживають відповідачі, що не мають іншого місця проживання, важливим моментом у даному спорі є співмірність заборгованості із вартістю іпотечного майна, виходячи з того, що сума заборгованості становить 896,08 грн., а вартість предмета іпотеки згідно іпотечного договору 139 000.00 грн.

Апеляційний суд звертає увагу та враховує, що сума 139 000.00 грн. це вартість заставного майна на час укладення іпотечного договору станом на 13.06.2005 року.

Однак при зверненні стягнення на предмет іпотеки судом першої інстанції не була врахована співмірність цієї заборгованості з вартістю іпотечного майна, що є обовязковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Відповідно до ч. 3 ст. 39 Закону України Про іпотекусуд вправі відмовити у задоволенні позову іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо допущене боржником або іпотекодавцем порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Зазначене положення закону є оціночним, однак при цьому суд при вирішенні спору повинен враховувати співмірність заборгованості з вартістю іпотечного майна.

Апеляційний суд вважає зазначені суми не співмірними, а задоволення вимог позивача за таких обставин не сприятиме юридичній рівності захисту прав та виконання обовязків сторін іпотечного договору.

Крім того всупереч ч. 1 ст. 39 Закону України Про іпотекусуд при ухваленні рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки не визначився зі способом реалізації предмета іпотеки та початковою ціною предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Колегія суддів вважає що висновок суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки є передчасним, а тому виходячи з вимог ст. 39 Закону України Про іпотеку є законні підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

При цьому, апеляційний суд приймає до уваги і те, що позивач, не виконавши ухвалу апеляційного суду про представлення доказів - помісячного розрахунку заборгованості позичальника та письмових доказів вручення листа про збільшення відсоткової ставки по кредиту, вимог-повідомлень про виселення (а.с. 100), на стадії апеляційного розгляду подав до суду письмове клопотання про залишення позовної заяви без розгляду (а.с. 107), що також свідчить про безпідставність його позовних вимог.

У звязку з тим, що суд першої інстанції неповно зясував обставини справи, висновки суду не відповідають цим обставинам, неправильно застосовані норми матеріального права, колегія суддів вважає можливим відповідно до ст. 309 ЦПК України скасувати рішення суду, ухваливши нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 1, 3, 4 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 06 червня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

В позові Відкритого (тепер Публічного) акціонерного товариства Укрсоцбанкдо ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на заставлене майно та виселення відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий : Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_4