АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/2-795/11
Справа № 22-ц/491/531/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 27 (ІУ) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Турік В.П.

суддів - Митрофанової Л.В., Зубакової В.П.

при секретарі - Бадалян Н.О.

за участю: третьої особи - ОСОБА_2, який також за довіреністю представляє інтереси відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2011 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на нерухоме майно, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2010 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення заборгованості в сумі 146235,25 грн. на нерухоме майно квартиру АДРЕСА_1, що є предметом іпотечного договору, укладеного 21.08.2007 року між сторонами в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 21.08.2007 року, укладеним між позивачем та ОСОБА_2, посилаючись на невиконання боржником зобовязань за кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2011 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 11.01.2012 року, позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено.

Звернуто стягнення на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3, а саме; двокімнатну квартиру загальною площею - 44,98 кв.м., жилою площею - 32,4 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 на основі умов зазначених в договорі іпотеки № 485-пз-2007 від 21.08.2007 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» судовий збір в сумі 834,56 грн. та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про зміну рішення суду, посилаючись на порушення судом норм процесуального права щодо належного повідомлення її про розгляд справи. Порушення норм матеріального права вбачає в незастосуванні судом до врегулювання спірних правовідносин положень ст.ст. 553, 554 ЦК України та наявності підстав для поручителя ОСОБА_4 нести обовязок з погашення заборгованості за кредитним договором, оскільки кредитні кошти були отримано ОСОБА_2 для передачі їх в позику ОСОБА_4, що підтверджується розпискою. Не враховано судом й того, що за фактом підробки документів на отримання кредиту від імені ОСОБА_2 ОСОБА_4 в липні 2011 року засуджено вироком Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу за ст.ст. 366 ч.2, 364 ч.2 КК України. Крім того, не погоджується відповідач з ухвалою суду від 27.10.2011 року про залишення без задоволення поданої нею заяви про перегляд заочного рішення, просить її скасувати з огляду на неналежне повідомлення про розгляд справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 21 серпня 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» (правонаступник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») та ОСОБА_2 укладено договір про відкриття кредитної лінії № 485-пк-2007, згідно умов якого позивач відкрив позичальнику ОСОБА_2 кредитну лінію на суму 66700 грн. строком до 21.08.2011 року зі сплатою за користування кредитними коштами 17,5% річних. 29.10.2008 року між банком та позичальником укладено додаткову угоду № 1 до вказаного кредитного договору.

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором 21 серпня 2007 року між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено договір поруки № 485-пп-2007, а також між ВАТ Банк «Фінанси та Кредит» та відповідачем ОСОБА_3 - договір іпотеки № 485-пз-2007, предметом якого є двокімнатна квартира № 17 загальною площею - 44,98 кв.м., жилою площею - 32,4 кв.м., яка розташована за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Ватутіна, будинок № 48, яка є приватною власністю відповідача.

У звязку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування станом на 26.04.2010 року виникла заборгованість, яка складає 146235,25 грн., з яких:

- заборгованість по кредиту - 58903,84 грн.;

- прострочена заборгованість по кредиту - 7796,16 грн.;

- нараховані відсотки - 799,49 грн.;

- прострочені відсотки - 16184,72 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 20503,90 грн.;

- пеня за несвоєчасне погашення відсотків - 42047,14 грн.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з факту невиконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_2 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, та наявності у звязку з цим підстав для звернення стягнення за рішенням суду на предмет іпотеки - нерухоме майно квартиру АДРЕСА_3 на умовах, що визначені договором іпотеки.

Колегія суддів не погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалене у справі рішення не відповідає вказаним вимогам законності та обґрунтованості.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Аналогічне право банку закріплено і в п. 8.4.8 п. 8.4 іпотечного договору від 21.08.2007 року, відповідно до якого банк, як іпотекодержатель, вправі достроково звернути стягнення на предмет іпотеки у разі неналежного виконання іпотекодавцем будь-яких умов кредитного договору, у тому числі, у разі несвоєчасної чи неповної сплати ануїтентних платежів, несвоєчасного повернення сум зобовязань за кредитним договором, в тому числі кредиту, процентів, комісійної винагороди, неустойки.

Встановивши, що ОСОБА_2 порушено умови кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість за кредитом та процентами за користування ним, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про право позивача звернутися з позовом до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Однак, в порушення ст. 214 ЦПК України, суд першої інстанції не перевірив чи дотримано позивачем встановлену законом процедуру предявлення вимог до іпотекодавця, й чи наявні у звязку з цим підстави для звернення стягнення заборгованості за кредитним договором на предмет іпотеки за рішенням суду.

Частиною 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин передбачено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Отже, недотримання зазначених правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає зверненню з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов'язання відповідно до ч. 2 ст. 35 вищевказаного Закону України.

Виключення з цього правила встановлено в ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Згідно з ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Однак, в порушення вищезазначеної норми, позивачем не доведено, що ним виконано вимоги ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» й направлено на адресу іпотекодавця ОСОБА_3 письмову вимогу про усунення порушення з попередженням про звернення стягнення на предмет іпотеки, яка нею була б отримана. При цьому, в матеріалах справи наявні тільки письмові вимоги позивача про виконання зобовязань за кредитним договором, що адресовані безпосередньо боржнику ОСОБА_2 та поручителю ОСОБА_4, які ними отримано 19.05.2009 року (а.с. 36, 37).

Копію письмової вимоги від 27.04.2009 року про виконання зобовязання за кредитним договором, що адресована банком ОСОБА_3Г з попередженням про зверненням стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги (а.с. 130), колегією суддів не може бути взято до уваги як належний доказ дотримання вимог ч.1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки вказана вимога на адресу іпотекодавця банком не направлялася, нею отримана не була, а отримана поручителем ОСОБА_4 27.04.2009 року для передачі останній, що не передбачено законом.

Не доведено позивачем й обставин, передбачених ч.3 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», за наявності яких іпотекодержатель мав здійснити право звернення на предмет іпотеки без попереднього повідомлення іпотекодавця.

Оскільки іпотрекодержателем не дотримано процедури звернення стягнення на предмет іпотеки, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність підстав для задоволення предявленого позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з підстав, передбачених п.2, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України у звязку з недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, порушенням норм матеріального та процесуального права з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Оскільки колегією суддів скасовується ухвалене по справі заочне рішення, то автоматично втрачає свою силу й ухвала суду від 27.10.2011 року про залишення без задоволення поданої відповідачем заяви про його перегляд, а тому вона не підлягає скасуванню окремо судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.2, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 лютого 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Банк «Фінанси та Кредит» в задоволенні позову до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_2, про звернення стягнення на нерухоме майно.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: