Справа № 22-ц-1119/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/1390/1119/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Львівської державної фінансової академії, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що суд першої інстанції вийшов за межі позову, оскільки встановлював правомірність чи неправомірність дій посадових осіб Львівської державної фінансової академії. Судом не взято до уваги його пояснення, розрахунки та квитанції про понесені ним матеріальні збитки.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така задоволенню не підлягає.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Львівської державної фінансової академії про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 12.03.2008 року начальником відділу роботи з персоналом та правового забезпечення Львівської державної фінансової академії ОСОБА_3 на запит адвоката ОСОБА_4 було видано лист №29, яким засвідчено його місце проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. Даний лист було долучено до матеріалів цивільної справи, що розглядалася Залізничним районним судом м. Львова, за рішенням якого його визнано таким, що втратив право на користування житлом на вул. Любінській, 150/57 в м. Львові, чим і заподіяно йому матеріальну та моральну шкоду. При цьому позивач не заперечив факт навчання у даному навчальному закладі і те, що при поступленні в такий ним зазначалась адреса проживання ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою Галицького районного суду м. Львова від 03 червня 2009 року задоволено позов ОСОБА_2, ОСОБА_5 до Львівської державної фінансової академії про визнання неправомірними дій посадової особи. Визнано неправомірними дії начальника відділу роботи персоналом та правового забезпечення Львівської державної фінансової академії ОСОБА_3 в частині видачі довідки щодо місця проживання позивача ОСОБА_2.

Даним рішенням викладена у відповіді за №29 від 12.03.2008 року інформація про адресу проживання ОСОБА_2 не визнавалась недостовірною, а в діях начальника відділу роботи з персоналом та правового забезпечення ОСОБА_3 не встановлено вини.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2 суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачем не доведено, а судом не встановлено порушеного права позивача та заподіяних йому матеріальної та моральної шкоди. В матеріалах справи відсутні будь які письмові докази, що підтверджують позовні вимоги позивача щодо стягнення з Львівської державної фінансової академії на його користь грошей в сумі 300 грн.

Матеріальну шкоду в розмір 300 грн. позивач обґрунтовує витратами на його проїзд до суду при розгляді його позову до Львівської державної фінансової академії про визнання неправомірними дій посадової особи, канцелярськими витратами, витратами на доїзд до ЛДФА, витратами на доїзд свідків до суду, витратами на оплату доступу до мережі Інтернет для вивчення нормативно правових документів, їх роздрук відповідно до середньої ціни, яка склалася на ринку товарів і послуг. Зазначені позивачем витрати при їх доведеності, могли би відносяться до судових витрат, які відповідно до ст. 214 ЦПК України мали бути розподілені між сторонами при ухваленні рішення Галицьким районним судом м. Львова по вищевказаній справі.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відмовляючи в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, суд вірно прийшов до висновку про відсутність моральної шкоди, причинного зв'язку між завданою шкодою і неправомірними діями начальника відділу роботи з персоналом та правового забезпечення ОСОБА_3 та вини останньої в заподіянні моральної шкоди.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 307 п.1 ч.1, ст. 308 ч. 1, ст.ст. 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: