Справа № Провадження №22-ц-6124/12 22-ц/1090/8630/12 Головуючий у І інстанції Криворучко І.В.
Категорія19Доповідач у 2 інстанціїЯворський
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27 листопада 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Фінагєєва В.О., Кашперської Т.Ц.,

при секретарі: Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання договору купівлі -продажу земельної ділянки під впливом тяжких обставин,

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку, -

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_4 та у відповідності до норм ст. 233 ЦК України просив визнати договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 року укладений між ним та відповідачем недійсним.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та відповідачем 01.04.2010 року укладено договір купівлі - продажу земельної ділянки. Згідно п.п. 1.1., 1.2., 1.4. договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_4 купив земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, яка знаходиться у АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1. цього договору, продаж даної земельної ділянки здійснено за 135 170, 00 грн., що становить еквівалент 17 067 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання даного договору. Позивач вважає, що договір купівлі-продажу земельної ділянки від 01.04.2010 року укладено ним внаслідок скрутного матеріального становища, в якому станом на момент укладення цього договору він перебував. При цьому посилається на розгортання світової фінансово-економічної кризи, внаслідок чого відбулася істотна зміна економічних умов, а також зростання офіційного та комерційного курсу долару США щодо національної валюти, у зв'язку з чим, на підприємстві, на якому він працював, почалося скорочення обсягу виробництва, що відповідно відобразилося на можливості даного підприємства своєчасно виплачу вати йому заробітну плату. А тому, для того, щоб він мав можливість утримувати свої сім'ю на належному рівні, він змушений був укласти цей договір на вкрай невигідних для себе умовах, під впливом тяжкої для себе обставини та на доказ цього, посилається на те, що зазначена у договорі ціна є значно нижчою, ніж ринкова ціна, що була станом на день його укладення.

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3 та у відповідності до норм ст.ст. 373, 392 ЦК України просив визнати за ним право власності на спірну земельну ділянку та визнати дійсним договір купівлі-продажу цієї ділянки.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що після укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, який посвідчений приватним нотаріусом за реєстрованим в реєстрі № 124, він здійснив будівництво житлового будинку, підвалу, будинку охорони, гаражу, бані, альтанки, погребу, що підтверджується технічним паспортом Бориспільського міжрайонного БТІ. Проте, після того, як було позбудоване дане домоволодіння та отримання права власності на земельну ділянку, ОСОБА_3 безпідставно почав вимагати повернення йому вищевказаної земельної ділянки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на земельну ділянку, кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, що розташована по АДРЕСА_1 і придбана на підставі договору купівлі-продажу від 01.04.2010 року і згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_2 від 09.03.2005 року.

Стягнуто з ОСОБА_3 1351,70 грн. судового збору в дохід держави.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, особа, яка не брала участі у справі, ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій, посилається на порушення судом процесуального та неправильне застосування матеріального права, що порушує його права та охоронювані законом інтереси, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким в зустрічному позові ОСОБА_4 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону в повній мірі не відповідає.

Так судом першої інстанції встановлено, що 01 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, що знаходиться у АДРЕСА_1. Відповідно до п. 2.1. цього договору, продаж даної земельної ділянки здійснено за 135170 грн., що становить еквівалент 17 067 доларів США за офіційним курсом НБУ на день підписання даного договору.

Відповідно до п.18 продавець під час підписання договору стверджував, що на відчужуваній земельній ділянці не розташовано нерухоме майно ( домоволодіння, будівлі, споруди, тощо).

Вирішуючи вказаний спір, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції мотивував рішення тим. що позивач не довів належними та допустимими доказами обставини на які він посилався як підстави позову, а докази які подав відповідач повинністю спростовують доводи позивача, при цьому вимоги відповідача, суд визнав законними та обґрунтованими, оскільки відповідач підтвердив правомірність набуття права власності на земельну ділянку в порядку визначеному законом, і судом встановлено, що вказане право власності оспорюється позивачем у вказаній справі, а тому суд визнав вимоги відповідача, такими що ґрунтуються на нормах матеріального права ст. 392 ЦК України та задовольнив дані вимоги відповідача.

Однак колегія суддів погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції не може виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 18 червня 2009 року укладено договір дарування земельної ділянки згідно до якого ОСОБА_5 подарував, а позивач у вказаній справі ОСОБА_3 отримав у дар земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, за адресою АДРЕСА_1. Вказаний договір нотаріально посвідчений.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 18 лютого 2010 року позов ОСОБА_2 задоволено, та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 суму боргу та судові витрати на загальну суму 1'913'982 грн. Вказане рішення набрало законної сили 23 березня 2010 року та було передано на примусове виконання.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 квітня 2010 року позов Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Вишеньківської сільської ради, державної інспекції з контролю за використанням і охороною земель у Київській області, інспекції ДАБК було задоволено. Визнано недійсним договір дарування земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, за адресою АДРЕСА_1 та який укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 Дане рішення ухвалою Верховного Суду України залишено без змін, а рішення апеляційного суду Київської області від 09 вересня 2010 року про його скасування , скасовано.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2011року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2011 року, позов Бориспільського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Вишеньківської сільської ради, інспекції ДАБК у Київській області задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу земельної ділянки, кадастровий номер НОМЕР_1, площею 0,1750 га, розташованої на території АДРЕСА_1, укладений 1 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лисань С.С. та зареєстрований у реєстрі за № 124, недійсним.

Дане рішення та ухвала апеляційного суду Київської області від 21 грудня 2011 року ухвалою ВССУ від 03 жовтня 2012 року залишено без змін.

Відповідно до ст. 61 ч.3 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 373 ч.2 ЦК України право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону.

Оскільки рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 жовтня 2011 року встановлено, що відповідач у справі ОСОБА_4 набув права власності на земельну ділянку кадастровий номер НОМЕР_1, загальна площа якої становить 0,1750 га, за адресою АДРЕСА_1 з порушенням норм закону, а укладений 01 квітня 2010 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 договір купівлі-продажу земельної ділянки визнаний недійсним, тому і підстав для визнання за відповідачем ОСОБА_4 права власності на дану земельну ділянку у порядку ст. 392 ЦК України правових підстав не було.

Колегія суддів вважає що доводи апелянта є обґрунтованими оскільки вказаним правочином порушуються його права на звернення стягнення на майно боржника ОСОБА_5, договір дарування земельної ділянки між яким та позивачем у справі визнаний не дійсним.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи та зроблені із порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального і процесуального права, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для його скасування із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року в частині задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 , скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку.

В решті частини рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 06 червня 2012 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді : Т.Ц.Кашперська

В.О. Фінагєєв