АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1904/2141/2012 Головуючий у 1-й інстанції Баран Е.М.
Провадження № 22-ц/1990/1476/12 Доповідач - Хома М.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2012 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Хоми М.В.

суддів - Козак І. О., Загорський О. О.,

при секретарі - Дудіна Т.В.

з участю сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№ 112), Державного підприємства Підприємство Копичинської виправної колонії УДПтСУ в Тернопільській області (№ 112) про стягнення не нарахованої і не виплаченої заробітної плати, вихідної допомоги, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації за невикористані щорічні відпустки,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом про стягнення не нарахованої і невиплаченої заробітної плати за відпрацьований період з січня по лютий 2001 року в розмірі 384,30 грн., за період з 01 по 19 березня 2001 року в розмірі 106,64 грн.; вихідної допомоги в розмірі 192,15 грн.; компенсації за невикористані щорічні відпустки в 2000 році та 2001 році в розмірі 384,30 грн.; середній заробіток за час затримки розрахунку за період з березня 2001 року по вересень 2012 року в розмірі 26 516,70 грн., посилаючись на те, що при звільненні в 2001 році відповідач не провів з ним розрахунку по заробітній платі, не виплатив вихідну допомогу, компенсацію за дві невикористані щорічні відпустки. Про вказані порушення дізнався із довідки № 378 від 30.01.2012 року про заборгованість по заробітній платі.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2012 року в задоволенні вищевказаного позову відмовлено у звязку з пропуском строку позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги. Посилається на невідповідність висновків суду матеріалам справи. Зазначає, що строку звернення до суду не пропустив, оскільки раніше у нього не було достовірного розрахунку заборгованості. Крім цього, строк позовної давності не застосовується щодо вимог про стягнення заробітної плати. Також вказує, що рішення є суперечливим, так як у мотивувальній частині суд вказує про підставність позовних вимог щодо невиплати грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, а з другого боку робить висновок про те, що у 2001 році позивач взагалі не виходив на роботу.

Заслухавши апелянта, який посилається на доводи апеляції, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Встановлено, що ОСОБА_1 працював у Копичинській виправній колонії №112 майстром цехового персоналу, 19 березня 2001 року звільнений з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

При звільненні позивачеві не було виплачено вихідну допомогу, заробітну плату за січень, лютий та березень 2001 року та грошову компенсацію за невикористані ним дні щорічної відпустки. Дану обставину представник відповідача визнав у судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до переконання про порушення прав ОСОБА_1 внаслідок невиплати йому вихідної допомоги при звільненні та компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, вважав позовні вимоги в цій частині підставними, однак коштів не стягнув, не зазначивши мотивів відмови.

Відповідно до п.8 постанови ПленумуВерховного суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", ухвалене у справі рішення має бути гранично повним, ясним, чітким.

Відповідно до ст. 44 КзпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п.1,2,6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середньомісячного заробітку.

Як вбачається з матеріалів справи, розмір середньомісячного заробітку ОСОБА_1 на день звільнення складав 192 грн. 15 коп.

Таким чином, рішення суду у частині відмови у стягненні вихідної допомоги при звільненні слід скасувати та ухвалити нове, яким стягнути із державного підприємства "Підприємство Копичинської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби України в Тернопільській області (№112)" в користь ОСОБА_1 192 грн. 15 коп. вихідної допомоги.

Що ж стосується позовних вимог про стягнення компенсації за невикористані дні щорічних відпусток у 2000 та 2001 р.р., у справі відсутні докази щодо підстав та розміру такої грошової компенсації, тому позовні вимоги у цій частині є недоведеними. А тому рішення у частині позовних вимог про стягнення заробітної плати за січень-березень 2001 р.р. та грошової компенсації за дві невикористані відпустки у 2000-2001 роках підлягає до скасування з ухваленням у цій частині нового рішення, яким у задоволенні цих вимог слід відмовити за недоведеністю.

У решті рішення є законним та обгрунтованим. Зокрема, судом з врахуванням рішення Конституційного Суду України №4-рп/2012 від 22 лютого 2012 року вірно відмовлено у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 19.03.2001 року по день подання позову у розмірі 26 516, 70 грн., у зв"язку із пропуском строку позовної давності. У цій частині рішення суду слід залишити без змін.

На підставі наведеного, керуючись ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Гусятинського районного суду Тернопільскої області від 16 жовтня 2012 року скасувати в частині відмови у стягненні вихідної допомоги, заробітної плати і компенсації за невикористані відпустки.

Постановити у цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення вихідної допомоги задовольнити.

Стягнути із державного підприємства "Підприємство Копичинської виправної колонії управління державної пенетенціарної служби України в Тернопільській області (№112)" в користь ОСОБА_1 192 грн. 15 коп. вихідної допомоги.

У задоволенні позовних вимог про стягнення заробітної плати за січень, лютий, березень 2001 року та компенсації за дві невикористані відпустки у 2000-2001 роках відмовити за недоведеністю позовних вимог.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_2