Дата документу: 11.12.2012
Справа № 2-3618/11
Номер провадження 2/818/894/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2012 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В, при секретарі Марусій І.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: ОСОБА_3, Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк», Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»про розподіл спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про розподіл спільного майна подружжя, який в ході розгляду справи уточнювався. В позові ОСОБА_1 зазначив, що перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_2 з 03.10.1998 року. З січня 2009 року подружні відносини було припинено. За час перебування в шлюбі до припинення подружніх відносин подружжям ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_1 з використанням особисто належних позивачу коштів від продажу квартири АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_3; квартиру АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі; автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, які було придбано в кредит. Позивач зазначив, що з урахуванням витрачених ним на придбання квартири АДРЕСА_1 особистих коштів, його частка в праві власності на цю квартиру складає 86,9%, а поділу підлягають лише спільні кошти подружжя, витрачені на придбання цієї квартири, в сумі 125598 грн., з яких частка ОСОБА_2 складає 62799 грн. Також поділу підлягають: 359537 грн. ринкова вартість квартири АДРЕСА_3; спільні кошти, сплачені на погашення кредиту за автомобіль MITSUBІSHI в сумі 101016 грн.; спільні кошти, сплачені на погашення кредиту за автомобіль HYUNDAI в сумі 13870 грн. та 26% ринкової вартості квартири АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі, які сплачено в погашення кредиту за рахунок спільних коштів в сумі 62320 грн. Всього спільного майна на суму 662341 грн. Просить виділити на його частку в спільному майні квартиру АДРЕСА_1, у вартості якої є спільними 125598 грн. та автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, в придбання якого вкладено 101016 грн., а всього майна на суму 226614 грн.; Виділити ОСОБА_2: квартиру АДРЕСА_3, вартістю 359537 грн.; квартиру АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі, автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2, вартістю 13870 грн., а всього майна на 435727 грн. Також позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь грошову компенсацію у розмірі 104557 грн., витрати по сплаті судового збору 1700 грн. та витрати по сплаті ІТЗ судового процесу 120 грн., забезпечення доказів 107,3 грн.

ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом, який в ході розгляду також неодноразово уточнювався. В позові зазначила, що шлюбні відносини з ОСОБА_1 та ведення спільного господарства було припинено з червня 2005 року, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 05.06.2009 року. Тому майно, яке придбане після припинення подружніх відносин, а саме автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2; квартира АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі є її особистою власністю. Також вважає своєю особистою власністю квартиру АДРЕСА_5, так як вона придбана після припинення подружніх відносин та за кошти, які не були спільною власністю подружжя. Спільним майном подружжя вважає квартиру АДРЕСА_1 та автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1. Після припинення подружніх відносин ОСОБА_1 сплачував кредит за автомобіль MITSUBІSHI самостійно, до припинення подружніх відносин з спільних коштів подружжя виплачено в погашення кредиту та інші платежі за кредитним договором 29460,21 грн. ОСОБА_2 просить суд: визнати обєктом особистої приватної власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі та визнати за нею право особистої приватної власності на зазначену квартиру; визнати обєктом особистої приватної власності квартиру АДРЕСА_3 та визнати за нею право особистої приватної власності на зазначену квартиру; визначити частки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в спільній сумісній власності на квартиру АДРЕСА_6 по Ѕ частці за кожним та визнати за нею право власності на 1/2 частку зазначеної квартири; визнати обєктом права особистої приватної власності ОСОБА_2 автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, державний номер НОМЕР_2 та визнати за нею право особистої приватної власності на зазначений автомобіль; виділити ОСОБА_1 та визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль марки MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, вартістю 84000 гривень, стягнути з ОСОБА_1 на її користь грошову компенсацію в сумі 14730,11 грн., як компенсацію за Ѕ частку коштів, сплачених під час шлюбу на виконання кредитних зобовязань у звязку з придбанням зазначеного автомобіля; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати у звязку зі сплатою судового збору в сумі 1700 гривень і оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду судової справи в сумі 120 гривень.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, на підставах, викладених у позовній заяві та уточненнях до позову, проти зустрічного позову заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 та її представники у судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечували, зустрічний позов підтримали на підставах, зазначених у позові, просять суд задовольнити зустрічний позов в повному обсязі.

Треті особи в судове засідання не зґявилися, про місце і час розгляду справи повідомлені належним чином, заперечень на позов суду надали.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини і відповідні їм правовідносини.

03.10.1998 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу І-ЖС № 045962, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану міської ради м. Запоріжжя 03.10.1008 року, актовий запис № 1075 (т.1 а.с.6). Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2009 року, яке набрало законної сили 16.06.2009 року, шлюб між сторонами розірвано (а.с.7).

Під час перебування в зареєстрованому шлюбі подружжям ОСОБА_1 було придбано наступне майно: квартиру АДРЕСА_7 на підставі договору купівлі-продажу від 08.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.11); квартиру АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 02.06.2005р., посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 (а.с.81); квартиру АДРЕСА_4/ Лермонтова в м. Запоріжжі на підставі договору купівлі-продажу від 06.07.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 (а.с.92); автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, державний номер НОМЕР_2.

Оцінка вищезазначеного майна узгоджена сторонами і складає: квартири АДРЕСА_6 - 479382 гривень; квартири АДРЕСА_3 - 305000 гривень; квартири АДРЕСА_4/ Лермонтова м. Запоріжжі - 215000 гривень, автомобіля MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску 84000 грн., автомобіля марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску - 88000 гривень;

Як вбачається з матеріалів справи, однією сімєю подружжя ОСОБА_1 проживало до червня 2005 року, що встановлено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2009 року по цивільній справі №2-1637/2009, у якому зазначено „фактично шлюбні відносини між подружжям припинені з червня 2005 року, сумісне господарство не ведеться.

Відповідно до п. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ, висновки якого, відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді справи, скасовуючи рішення суду першої та апеляційної інстанцій по цій справі, в ухвалі від 21.09.2011 року зазначив, що вирішуючи спір суди обґрунтовано виходили з того, що сторони фактично припинили шлюбні відносини з червня 2005 року, що підтверджено рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2009 року, яке відповідно до ст. 61 ЦПК України має преюдиціальне значення.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року Про судове рішення обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише у тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини чи їх правонаступники (ч.3 ст. 61 ЦПК України).

За змістом ч.3 ст.14, ч.3 ст. 61, ч.2 ст. 223 ЦПК України особи, які не брали участі в цивільній, господарській або адміністративній справі, в якій судом ухвалено відповідне судове рішення, мають право при розгляді іншої цивільної справи за їх участю оспорювати обставини, встановлені цим судовим рішенням.

З огляду на те, що ОСОБА_1 у якості позивача приймав участь у розгляді цивільної справи №2-1637/2009, тому суд вважає, що він не має права оспорювати обставини, встановлені рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.06.2009 року по цій цивільній справі при розгляді цивільної справи за його позовною заявою до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та її зустрічною позовною заявою про розподіл спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, тому доводи ОСОБА_1 щодо продовження подружніх відносин до січня 2009 року суд до уваги не приймає.

Разом з тим, суд вважає, що надані та досліджені у судовому засіданні докази, а саме: запис судового засідання у цивільній справі № 2-1637/ 2009р., довідки про відпочинок та квитанції про його оплату, підтверджують, а не спростовують висновки суду по цивільній справі № 2-1637/ 2009р. про фактичне припинення ведення спільного господарства з червня 2005 року.

Так, відповідно до запису судового засіданні у вказаній цивільній справі сторони підтверджують тривалу відсутність ведення спільного господарства. Про відсутність спільного бюджету свідчать і квитанції за № 3797 та №3796, датовані 2007 роком, згідно з якими кожен із подружжя вносив оплату за відпочинок окремо, і довідка № 173 від 20.05.2010 року туристичної агенції «Дімона», у якій зокрема зазначено, що ОСОБА_2 07.06.2007 року внесена оплата у сумі 7575 гривень, а ОСОБА_1 15.06. 2007 року внесена оплата у сумі 7575 гривень.

Надані позивачем за первісним позовом договори поруки № 201/216/2006р. та №202/026/2008р., згідно з якими позивач виступав поручителем ОСОБА_2, ведення спільного господарства до січня 2009 року, не підтверджують. Показання свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 наявності ведення спільного господарства подружжям до січня 2009 року не підтверджують.

Разом з тим, в ухвалі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 21.09.2011 року зазначено, що «обставини щодо дати припинення фактичних шлюбних відносин підлягають встановленню судом».

Твердження ОСОБА_2 про те, що приводом для припинення ведення спільного господарства стало саме її особисте рішення, всупереч відсутності у подружжя коштів для цього, придбати нову квартиру для своїх батьків з використанням коштів, отриманих в борг за її особистими зобовґязаннями, підтверджується іншими доказами по справі та узгоджується з встановленими судом обставинами.

Так, допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 підтвердила, що перед придбанням квартири № 44 для своїх батьків ОСОБА_2 звернулася до неї з проханням надати кошти в сумі 10000 доларів США в борг для придбання цієї квартири, при цьому обіцяла повернути борг з коштів від продажу квартири, яку отримав у спадщину її син ОСОБА_3, оскільки коштів на придбання нової квартири для батьків в сімї ОСОБА_2 не було. Відсутність у подружжя ОСОБА_2 коштів для придбання квартири для батьків не заперечується сторонами. Також ОСОБА_9 пояснила, що ОСОБА_1 відмовився надавати кошти на придбання цієї квартири, вона надала ОСОБА_2 кошти в сумі 10000 доларів США, які ОСОБА_2 повернула їй після продажу квартири сина влітку 2006 року.

З свідоцтва про право на спадщину від 20.11.2004 року на імґя ОСОБА_3 вбачається, що дійсно, син ОСОБА_2 від першого шлюбу ОСОБА_3 набув право власності в порядку спадкування після смерті батька на квартиру АДРЕСА_8 (а.с.87), яку було продано за договором купівлі-продажу від 20.06.2006 року за суму 313100 гривень (а.с.88)., а для нього придбано іншу квартиру за договором купівлі -продажу від 20.06.2006 року за 217150 гривень (а.с.89).

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_1 відмовився вкладати кошти в придбання квартири для батьків ОСОБА_2

Таким чином, дії щодо реалізації особисто прийнятого ОСОБА_2 рішення про придбання квартири для батьків з вкладенням коштів, отриманих в борг нею особисто, без участі чоловіка ОСОБА_1, а саме продаж квартири АДРЕСА_9 з метою придбання іншої квартири, було вчинено ОСОБА_2 01.06.2005 року, що дає підстави суду вважати саме цю дату датою початку окремого ведення господарства.

ОСОБА_1 не надав суду доказів на спростування вищезазначених обставин. Натомість сам вказав на дату припинення спільного ведення господарства, зазначаючи у касаційній скарзі на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 6 вересня 2010 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 13 грудня 2010 року у цій справі наступне: «суд апеляційної інстанції погодився з доводами моєї апеляційної скарги в частині того, що за придбаний в кредит на моє імя 22 квітня 2005 року автомобіль Мітцубіші, після 01 червня 2005 року я сплачував самостійно»

Крім того, виходячи зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 червня 2009 року, суд, застосовуючи граматичний спосіб тлумачення, вважає, що припинення подружніх відносин та ведення спільного господарства з червня 2005 року означає, що подружні відносини тривали до червня 2005 року, тобто припинилися в останній день попереднього місяця.

Оскільки, ведення спільного господарства припинилося з червня 2005 року, то майно придбане подружжям після його припинення, згідно п. 6 ст. 57 СК України, суд може визнати особистою приватною власністю кожного з них.

На це вказує і Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові від 21.12. 2007 року № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, у п. 23, якого зокрема зазначено: вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання.

На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що у первісній позовній заяві позивачем ОСОБА_1 безпідставно включено до спільної сумісної власності наступне майно: квартира АДРЕСА_4/Лермонтова в м. Запоріжжі, автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2 та квартира № 44 по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі.

Квартира АДРЕСА_4 /Лермонтова в м. Запоріжжі придбана ОСОБА_2 06.07.2006 року, тобто після припинення спільного ведення господарства. Зазначена обставина підтверджується договором купівлі-продажу нерухомого майна, посвідченим 06.07.2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, відповідно до п. 2.1 якого квартира придбана ОСОБА_2 за 99485 гривень.

Судом встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_2 у кредит, що підтверджується кредитним договором №ML201/213/206 від 06.07. 2006 року, згідно якого відповідач на придбання квартири отримала 16000 доларів США, що за курсом становить 80800 гривень. Крім того, різниця у сумі 18685 гривень за квартиру була сплачена за рахунок грошей, які вона отримала від продажу спадщини свого сина, ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 20.11. 2004 року, договором купівлі-продажу, посвідченим 20.06. 2006 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_11, відповідно до якого від продажу спадкового майна неповнолітній син ОСОБА_12 отримав 313100 гривень. За рахунок цих коштів була придбана квартира АДРЕСА_10 за 217 150 гривень на його імя, а решта коштів у сумі 95950 була витрачена на доплату за квартиру АДРЕСА_4 /Лермонтова в м. Запоріжжі та на повернення боргу, отриманого на доплату вартості квартири АДРЕСА_11.

Автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2, придбаний відповідачем за первісним позовом в кредит 28.02.2008 року, тобто після припинення спільного ведення господарства. Зазначена обставина підтверджується договором купівлі-продажу №149 від 28.02.2008 року та договором застави автотранспортного засобу №PCL202/026/2008 від 13.03.2008 року.

У процесі дослідження цих обставин у суді та доказів, що їх підтверджують, суд вважає, що не знайшли підтвердження доводи позивача ОСОБА_1 про те, що автомобіль було придбано для виробничих потреб ОСОБА_2, у звязку з тим, що ОСОБА_1 звільнявся з роботи у філії ОСОБА_13 К, і компанія залишалася без транспорту, оскільки позивач звільнився з роботи у вказаній кампанії у листопаді 2008 року, а автомобіль був придбаний 28.02.2008 року.

Суд вважає встановленим, що ОСОБА_1 у свідоцтві про реєстрацію цього транспортного засобу вказаний як особа, що має право керування зазначеним автомобілем, тому що, ні ОСОБА_2, ні ОСОБА_3, якому на той час ще не виповнилося 18 років, не мали посвідчень водія. Вказані обставини підтверджується посвідченнями водія, виданими на імя ОСОБА_2 05.03.2009 року, та на імя ОСОБА_3 27.02.2009 року.

Оскільки квартиру № 44 по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі придбано ОСОБА_2 02.06.2005 року, тобто після припинення подружніх відносин, суд дійшов до висновку, що цю квартиру слід вважати особистою приватною власністю ОСОБА_2 Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_1 у судовому засіданні визнав, що грошей за квартиру він не платив, під час укладання договору присутнім не був. Жодних витрат по утриманню квартири, у якій проживали батьки ОСОБА_2, не ніс. Пояснити джерело коштів на доплату різниці вартості спірної квартири не зміг. Придбання 22.04.2005 року автомобіля MITSUBІSHI у кредит, у звязку із відсутністю у подружжя коштів, не заперечував.

Але, встановлюючи джерело коштів, витрачених на придбання квартири № 44 по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі, суд вважає доведеним та бере до уваги той факт, що на придбання квартири № 44 по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі було витрачено кошти від продажу квартири АДРЕСА_12, яка належала подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності. Доводи ОСОБА_2 про те, що квартиру АДРЕСА_13 було придбано не за спільні кошти подружжя, та надані нею докази про продаж належної ОСОБА_2 до шлюбу квартири в м. Днепрозержинську, суд до уваги не приймає, тому що цю квартиру придбано за договором купівлі-продажу від 24.03.2000 року під час перебування подружжя ОСОБА_2 в зареєстрованому шлюбі та ведення ними спільного господарства.

Згідно п.7 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_14 від 01.06.2005 року, відчужувана квартира є обєктом спільної сумісної власності подружжя. Оскільки від продажу цієї квартири було отримано 76800 грн., суд вважає за необхідне при поділі спільного майна, врахувати цю суму та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 Ѕ частку від цієї суми, тобто 38400 гривень.

Суд вважає встановленим, що спірну трикімнатну квартиру №17 в будинку №39 б по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі сторони придбали під час шлюбу, що підтверджується договором купівлі-продажу від 08.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 та під час ведення спільного господарства. Вказане визнано сторонами.

Зазначену квартиру сторони придбали, у тому числі і за кошти, які отримали від продажу двокімнатної квартири АДРЕСА_15, яка належала позивачеві на праві власності. Зазначена квартира, відповідно п. 6 договору купівлі-продажу від 24.07.2001 року, була продана за 39150 гривень, що згідно існуючого на той час курсу долара США було еквівалентно 7500 доларам США.

Трикімнатна квартира №17 в будинку №39 б по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі придбана на підставі договору купівлі-продажу від 08.08. 2001 року, у п. 2, якого вказано її балансову вартість. Спірна квартира була придбана за суму, згідно існуючого на той час курсу долара США, еквівалентну 10200 доларам США, що визнано відповідачем ОСОБА_1

Згідно п.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

03.08.2001 року, для придбання житла, подружжям отримана за місцем роботи в ТОВ Артур-К, позика у розмірі 65000 гривень, що згідно існуючого на той час курсу долара США було еквівалентно 12500 доларам США. Факт отримання цієї позики підтверджується листом ТОВ Артур-К за вих. №136 від 04.02. 2010 року, наданим на запит суду від 18.01.2010 року, у якому зазначено, що дійсно 03.08.2001 року ТОВ Артур-К ОСОБА_2 було надано безвідсоткову позику у розмірі 65000 гривень.

Суд вважає встановленим, що ці гроші, як і інші запозичення, були витрачені подружжям на доплату вартості спірної квартири і проведення її ремонту, факт проведення якого підтверджується інвентаризацією, проведеною за дорученням суду фахівцями орендного підприємства Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації, якою встановлені перебудови здійснені у квартирі внаслідок ремонту. Цього факту не заперечує і відповідач, який посилаючись на пояснення свідка ОСОБА_6, стверджував, що отримав позику у ОСОБА_6 саме для проведення ремонту у спірній квартирі. Цей факт підтверджується і наданою відповідачем розпискою ОСОБА_13 від 21.09.2001 року та кошторисом, складеним на запит суду, фахівцями Державного підприємства Запоріжцивільпроект.

Отже, суд приходить до висновку, що внаслідок проведення ремонту спірна квартира істотно збільшилась у своїй вартості, у тому числі і за рахунок додаткових джерел фінансування позик, які позивач і відповідач отримували під час спільного ведення господарства. Крім того, суд вважає встановленим, що зазначена квартира збільшилась у своїй вартості і за рахунок особистих коштів ОСОБА_2 та її праці по облаштуванню квартири.

Так, у липні 2006 року, тобто після припинення шлюбних відносин з позивачем, відповідач ОСОБА_2 витратила 3890 гривень на виготовлення і заміну вікон у квартирі. Зазначена обставина підтверджується договором від 08.07.2006 року. З червня 2005 року усі витрати по утриманню квартири, за виключенням 250 гривень, які відповідач ОСОБА_1, за його ж визнанням, сплачує, як за свою частку у комунальних платежах, несе ОСОБА_2

Оскільки правовідносини права власності на квартиру АДРЕСА_7 виникли 08.08.2001 року, до набрання законної сили чинним Сімейним Кодексом України, суд застосовує до цих правовідносин норми чинного на час придбання квартири КпШС України та ЦК Української РСР в ред.1963 року.

Згідно ст. 128 ЦК Української РСР, «Право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором.

У відповідності зі ст.22 чинного на той час Кодексу про шлюб та сімґю України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Можливість виникнення права власності на придбану під час шлюбу квартиру пропорційно вкладеним кожним з подружжя коштам в придбання спільного майна КпШС України не передбачалася. Таким чином, на придбану 08.08.2001 року під час перебування в зареєстрованому шлюбі квартиру АДРЕСА_7 у подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виникло право спільної сумісної власності.

Згідно ст.24 цього ж Кодексу, майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Кожен з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном.

Продавши належну йому до шлюбу квартиру, ОСОБА_1 на власний розсуд розпорядився коштами від продажу цієї квартири, вклавши їх в придбання нової квартири для нової сімґї. Ніяких домовленостей щодо пропорційного виникнення права власності на придбану для сімґї квартиру між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не укладалося і фактично оформлено не було, вимог щодо визнання частково недійсним договору купівлі-продажу квартири протягом передбаченого законом строку позовної давності ОСОБА_1 не заявлялося.

Як встановлено судом з пояснень ОСОБА_1 та ОСОБА_2, за час спільного проживання квартиру було значно поліпшено, при цьому в ремонт, облаштування та утримання зазначеної квартири вкладалися спільні кошти подружжя, при цьому не пропорційно визначених ОСОБА_1 в позовній заяві часток в праві власності, а в рівних частках; в рівних частках проводилась оплата за квартиру та комунальні послуги, що свідчить про визнання ОСОБА_1 за дружиною ОСОБА_2 прав та обовязків рівноцінного співвласника. Тому суд вважає, що частки позивача ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 в праві власності на зазначену квартиру є рівними. Підстав для відступлення від рівності часток, передбачених ст. 70 Сімейного кодексу України, який чинний і повинен застосовуватись на час вирішення спору про поділ майна, суд не вбачає .

Згідно ч.4 ст.71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним Кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

ОСОБА_1 не доведено наявність підстав, передбачених ст.365 ЦК України для припинення права спільної власності без згоди співвласника, коштів для виплати грошової компенсації за належну ОСОБА_2 частку квартири АДРЕСА_16 на депозитний рахунок суду не внесено, тому позов ОСОБА_1 в частині виділу йому квартири АДРЕСА_16 задоволенню не підлягає.

22.04.2005 року подружжям у кредит на імя ОСОБА_1 придбано автомобіль марки MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, номери агрегатів: XMCLNDG3A4 F043491. Зазначене підтверджується кредитним договором №325-7-К/Р від 22.04. 2005 року. За час шлюбу із спільних коштів за вказаний автомобіль позивач і відповідач сплатили: 29460,21 гривень ( 91279 гривень 73023 гривень = 18256 гривень при покупці, а також кредит за травень у сумі 1825, 58 гривень, 3365 гривень та 4874,30 гривень за оплату страховки, 30 гривень, 73 гривні, 730,23 гривні, 306 гривень інші платежі за оформлення кредиту).

Оскільки автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, номери агрегатів: XMCLNDG3A4F043491 вартістю 84000 гривень, обидві сторони просять виділити ОСОБА_1, саме ним сплачувався кредит за автомобіль після припинення подружніх відносин, після 01.06.2005 року, суд вважає за можливе виділити цей автомобіль ОСОБА_1, стягнувши з нього на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частку коштів, сплачених зі спільних коштів подружжя на виконання кредитних зобовязань у звязку з придбанням автомобіля, сума яких узгоджена сторонами, і складає 14730,10 гривень.

Оскільки судом встановлено, що з обох сторін на користь іншої підлягає стягненню грошова сума, як 1/2 частина спільних коштів, сплачених за квартиру та на виконання кредитних зобовязань, суд вважає за можливе застосувати взаємозарахування та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 різницю грошових коштів, що становить 23669, 90 грн. (38400 грн.14730, 10 грн.)

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підлягають частковому задоволенню.

Оскільки обидва позови судом задоволені частково, судові витрати, у відповідності до ст. 88 ЦПК України, залишаються за сторонами.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 88, 213-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - задовольнити частково.

Розподілити частки в спільній сумісній власності: квартирі № 17 в будинку № 39 б по вул. 40 років Радянської України в м.Запоріжжі за ОСОБА_1 1/2 частину; за ОСОБА_2 1/2 частину квартири.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_17 по 1/2 частині квартири за кожним.

Виділити ОСОБА_1 автомобіль MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, номери агрегатів: XMCLNDG3A4F043491 та визнати за ОСОБА_1 право власності на зазначений автомобіль.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного майна подружжя та визнання майна особистою власністю - задовольнити частково.

Визнати обєктом особистої приватної власності ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_18/ Лермонтова в м. Запоріжжі та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_18/ Лермонтова в м. Запоріжжі.

Визнати обєктом особистої приватної власності ОСОБА_2 квартиру № 44 в будинку №39- б по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на квартиру №44 в будинку №39- б по вулиці 40 років Радянської України в м. Запоріжжі.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 23 669, 90 грн., як 1/2 частку спільних коштів подружжя, витрачених на придбання квартири АДРЕСА_19 з урахуванням 1/2 частини коштів, сплачених зі спільних коштів подружжя на виконання кредитних зобовязань у звязку з придбанням автомобіля MITSUBІSHI, модель SPACESTAR, 2004 року випуску, сірого кольору, тип ТЗ легковий універсал, реєстраційний номер НОМЕР_1, номери агрегатів: XMCLNDG3A4F043491.

Визнати обєктом особистої приватної власності ОСОБА_2 автомобіль марки HYUNDAI Accent, 2008 року випуску, чорного кольору, кузов № НОМЕР_3, державний номер НОМЕР_2 та визнати за нею право особистої приватної власності на зазначений автомобіль.

В іншій частині позовних вимог власності ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: В.В. Калюжна