АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1999/12 Справа № 2-9194/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів - Демченко Е.Л., Волошина М.П.

при секретарі - Качур Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи ОСОБА_3 в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4, КЖРЕП Бабушкінського району м. Дніпропетровська про усунення перешкод в користуванні, визначення порядку користування квартирою, вселення, зустрічним позовом ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, діючого від себе та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_8, треті особи орган опіки та піклування виконкому Бабушкінської районної у місті Дніпропетровську ради, Відділ громадянства, реєстрації та міграції фізичних осіб Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, КЖРЕП Бабушкінського району м. Дніпропетровська, про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2006 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 24 листопада 2004 року за договором купівлі-продажу він разом з колишньою дружиною ОСОБА_3 та малолітнім сином ОСОБА_4 придбали квартиру АДРЕСА_1 на ж/м Тополь-2 в м. Дніпропетровськ. В придбаній квартирі він мешкав до травня 2006 року, тобто до моменту, поки відповідачка не вигнала його з квартири та не змінила на вхідних дверях замок, при цьому не надавши йому ключа.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2006 року шлюб між ними розірваний.

Оскільки відповідачка чинить йому перешкоди в реалізації його права власності на частину спірної квартири, заперечує проти його реєстрації у квартирі, просив усунути перешкоди в реалізації права власності на 1/3 частину квартири №45 в будинку №15 по іул.Тополиній на ж/м Тополь-2 в м.Дніпропетровську, шляхом вселення в квартиру, зобов'язати відділ паспортної реєстраційної та міграційної служби Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зареєструвати його в спірній квартирі, визначити порядок користування квартирою, виділивши йому в користування кімнату, житловою площею 9,9 кв.м., а ОСОБА_3 та малолітньому ОСОБА_4 відиліти в користування 2 житлові кімнати площею 17,2 кв.м. (з балконом) та 11,8 кв.м. (з лоджією). Залишити в спільному користуванні коридор площею 12,4 кв.м., кладову площею 1,3 кв.м., кухню площею 7,3 кв.м., ванну кімнату площею 2.7 кв.м. та комору площею 0,7 кв.м.

В подальшому позивач уточнив та доповнив свої позовні вимоги, просив суд постановити рішення, яким вселити його у спірне житлове приміщення та визначити порядок користування квартирою, закріпивши за ним право користування ізольованою житловою кімнатою площею 11,8 кв.м. з лоджією, інші дві житлові кімнати закріпити за відповідачем з дитиною, а допоміжні приміщення залишити у спільному користуванні.

Відповідач ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним зустрічним позовом до ОСОБА_2А, посилаючись на те, що спірна квартира придбана безпосередньо за її кошти, які вона отримала від продажу квартири №26 в будинку №1 корпус 2 на ж/м Тополь-3 у м. Дніпропетровську, що належала їй на праві особистої приватної власності, та отриманні від своїх батьків недостатньої суми грошей в розмірі 1700 доларів США.

Оскільки ОСОБА_2 та його батько заперечували проти оформлення спірної квартири особисто на її ім'я, погрожуючи розірванням шлюбу та залишенням дитини без батька, вона порадившись з батьками вимушена була погодитись, що покупцем квартири буде також і позивач, за умови, що учасником правочину також буде їх малолітня дитина.

Участі в оплаті комунальних послуг ОСОБА_2 не приймає, але з 24 грудня 2006 року він зареєстрований в спірній квартирі, чим самим порушує права як її, так і права її сина, оскільки призводить до додаткових витрат з оплати комунальних платежів.

В подальшому ОСОБА_3 уточнила позовні вимоги та просила усунути перешкоди у користуванні квартирою, зобов'язавши відділ паспортної реєстраційної та міграційної служби Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою спірної квартири.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено. Визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 24 листопада 2004 року між ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 з іншої сторони, недійсним, як удаваний правочин в частині зазначення ОСОБА_2 покупцем 1/3 частини квартири. Визнано, що покупцями квартири АДРЕСА_2 за договором купівлі-продажу квартири від 24 листопада 2004 року, є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2 за кожним. Зобов'язано відділ паспортної реєстраційної та міграційної служби Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою квартири АДРЕСА_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а у задоволенні зустрічних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду скасувати та ухвалити нове з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про визнання договору купівлі-продажу удаваним правочином в частині покупця, визнання права власності на квартиру та зняття з реєстраційного обліку, суд вважав доведеним, що квартира була придбана безпосередньо за кошти ОСОБА_3 та коштів, наданих її батьками, а тому спірна квартира є її з сином спільною сумісною власністю, при цьому суд визнав договір купівлі-продажу недійсним, визнав ОСОБА_3 та ОСОБА_4 покупцями та співласниками квартири, виключивши з кола покупців ОСОБА_2

Посилаючись на вимоги ст. 156 ЖК України, суд першої інстанції зазначив про єдиних власників квартири відповідачки з сином, які згоди на реєстрацію позивача в цій квартирі не надавали, у звязку з чим останній підлягає зняттю з реєстраційного обліку, та дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Переглядаючи в апеляційному порядку прийняте у даній справі рішення, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції та дійшла власних протилежних висновків з наступних підстав.

Як зясовано судом першої інстанції, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та малолітній ОСОБА_4 отримали право власності на квартиру АДРЕСА_3 за договором купівлі-продажу від 24 листопада 2004 року.

Зазначена квартира належить сторонам на праві спільної часткової власності.

Згідно довідки, виданої КЖЕП № 14 від 07 травня 2007 року у зазначеній квартирі зареєстровані та проживають відповідачка ОСОБА_3, її син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстрований з 24 грудня 2006 року відповідач ОСОБА_2, який у період з 26 липня 2002 року по 07 вересня 2006 року перебував у зареєстрованому шлюбу з ОСОБА_3, але не мешкає в квартирі.

Судом встановлено, що на протязі тривалого часу ОСОБА_3 чинить ОСОБА_2 перешкоди у користуванні жилим приміщенням спірної квартири, не дає можливості проживати в цій квартирі. Крім того, між сторонами існує конфліктна ситуація щодо проживання та користування спірним житлом.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

За змістом ст.369 ЦК України, ст.150 ЖК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, а розпорядження

Між тим, ухвалюючи рішення по справі суд першої інстанції не прийняв до уваги вишевказаний матеріальний закон, дійсні обставини справи та позбавив позивача права володіння та користування квартирою.

Незважаючи на те, що припинення сімейних відносин не позбавляє їх права володіння та користуванння жилим приміщенням, колегія суддів вважає за необхідне вселити позивача в квартиру та визначити порядок користуванння квартирою між колишнім подружжям, виділивши в користування позивачу житлову кімнату площею 9,9 кв.м, відповідачу ОСОБА_9 та неповнолітньому ОСОБА_4 житлові кімнати площею 11,8 кв.м. з лоджією площею 2,0 кв.м., площею 9,9 кв.м. та 17,2 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м., залишивши в загальному користуванні нежитлові приміщення, а саме: кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору.

За змістом ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Враховуючи вимоги ст. 235 ЦК України, колегія суддів дійшла висновку про відсутність правових підстав для визнання договору купівлі-продажу від 24 листопада 2004 року удаваним правочином в частині покупця ОСОБА_2, оскільки зазначена квартира фактично була придбана ОСОБА_2, ОСОБА_3 як подружжям за їх спільні кошти, а дії ОСОБА_3 спрямовані на позбавлення позивача ОСОБА_2 права власності на житло.

Підстав для зобовязання третьої особи зняти позивача з реєстраційного обліку не має.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про необґрунтованість заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_3 та задоволення апеляційної скарги з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 та відмову ОСОБА_3 в задоволенні зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 218,303,307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 01 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ОСОБА_2.

Вселити ОСОБА_2 в квартиру АДРЕСА_4.

Визначити порядок користування квартирою №45 в будинку №15 по вул. Тополиній в м. Дніпропетровську, виділивши в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 9,9 кв.м, ОСОБА_9 та неповнолітньому ОСОБА_4 житлові кімнати площею 11,8 кв.м. з лоджією площею 2,0 кв.м та 17,2 кв.м. з балконом площею 0,9 кв.м., залишити в загальному користуванні нежитлові приміщення кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, комору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу удаваним в частині покупця, визнання права власності на квартиру, усунення перешкод в користуванні - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 витрати зі сплати судового збору в сумі 8,50 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді