Справа №22-ц-4574/2012 Головуючий у суді І інстанції ОСОБА_1
Доповідач у суді ІІ інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

іменем України

03 вересня 2012 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Волохова Л.А.,

суддів : Ігнатченко Н.В., Семенцова Ю.В.,

при секретарі : Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного спеціалізованого підприємства «Централізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконним факту відмови у прийомі на роботу на вакантні посади, стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що він в період з 01.02.2011 року по 25.01.2012 року працював начальником юридичного відділу Державного спеціалізованого підприємства «Централізоване підприємство з поводження з радіоактивними відходами» ( далі ДСП «ЦППРВ»), а в послідуючому, згідно з наказами відповідача, 25.01.2012 року був звільнений з займаної посади в зв'язку з скороченням даної посади.

Позивач вважає, що його звільнення відбулося з порушенням норм трудового законодавства та просив суд скасувати накази про його звільнення, поновити на роботі, стягнути з відповідача заподіяну матеріальну та моральну шкоду.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ДСП «ЦППРВ» про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, визнання незаконним факту відмови у прийомі на роботу на вакантні посади, стягнення моральної шкоди відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідача щодо введення в дію нового штатного розпису є обгрунтованими та правомірними, зумовленими насамперед об'єктивними потребами спрямованими на оптимізацію виробничих процесів та вдосконалення організаційної структури підприємства.

Такий висновок суду в повній мірі відповідає вимогам законодавства та ґрунтується на матеріалах справи.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи поперєджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Встановлено, що після проведеної реорганізації на підприємстві виникла потреба у вжитті заходів щодо зміни організації виробництва і праці, а саме, скорочення штату та чисельності працівників.

Організаційно - штатна структура ДСП «ЦППРВ» відповідно до Статуту затверджується керівником підприємства та в обов'язковому порядку погоджується Державним агентством України з управління зоною відчуження, що є центральним органом виконавчої влади до сфери управління якого належить ДСП «ЦППРВ», згідно з розпорядженням Кабінету Міністрів України від 14.08.2011 № 878 року.

Нову організаційно - штатну структуру ДСП «ЦППРВ» було погоджено у встановленому порядку 07.07.2011 року і затверджено 11.07.2011 року, а наказом ДСП «ЦППРВ» від 28.07.2011 року № 219 введено в дію з 01.08.2011 року.

З метою приведення штатного розпису підприємства у відповідність до затвердженої організаційно - штатної структури відповідачем було розроблено та затверджено новий штатний розпис ДСП «ЦППРВ» та введено його в дію з 01.08.2011 року наказом від 28.07.2011 № 220, відповідно до якого, по підприємству реорганізовано структурні підрозділи, проведено скорочення штату та чисельності працівників, які не ввійшли до нового штатного розпису.

Зміни в організації виробництва і праці стосувались всього підприємства в цілому, а не тільки юридичного відділу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірваний власником або уповноваженим ним органом у випадку скорочення чисельності або штату працівників.

Судом встановлено, що 01.02.2011 року ОСОБА_3 було призначено на посаду начальника юридичного відділу згідно із наказом від 31.01.2011 року № 2 о/с, в порядку переведення з ДСП «Комплекс» після його ліквідації. (а.с. 19).

Згідно із наказу від 28.07.2011 року № 220 юридичний відділ було реорганізовано у юридичну групу. В зв'язку із змінами у штатному розписі посади начальника та провідних юрисконсультів юридичного відділу скорочено, до штату введено посади начальника юридичної групи та провідного юрисконсульта (а.с. 7-8).

03.08.2011 ОСОБА_3 попереджено про скорочення посади начальника юридичного відділу і одночасно запропоновано вакантні посади з врахуванням кваліфікації (а.с. 9).

Суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про те, що дії відповідача щодо введення в дію нового штатного розпису є обгрунтованими та правомірними, зумовленими насамперед об'єктивними потребами спрямованими на оптимізацію виробничих процесів та вдосконалення організаційної структури підприємства.

В свою чергу позивач не виявив бажання перевестись на вакантні посади начальника - юридичної групи або провідного юрисконсульта, натомість ним 03.08.2011 року подано заяву про переведення на посаду заступника генерального директора з господарської діяльності, яка не відповідала його спеціальності та кваліфікації, а тому в призначені на цю посаду йому було відмовлено та призначено іншого кваліфікованого працівника, який працював на підприємстві заступником директора і посаду якого теж було скорочено (а.с. 45-47).

Наказом від 31.08.2011 року № 225 о/с ОСОБА_3 попереджено про скорочення його посади згідно наказу № 220 з 31.10.2011 року та запропоновано переведення на посаду начальника юридичної групи або провідного юрисконсульта. Від ознайомлення з наказом від 31.08.2011 року № 225 о/с та переведення на запропоновані посади останній відмовився (а.с. 40-41).

В зв'язку з невідкладною необхідністю формування штату підприємства та з врахуванням переважного права залишення на роботі, передбаченого ст. 32 КЗпП на посади начальника юридичної групи та провідного юрисконсульта були переведені інші працівники, які раніше працювали у юридичному відділі (а.с. 42-44).

Рішенням профспілкового комітету ДСП «ЦППРВ» погоджено звільнення ОСОБА_3 за п. 1 ст. 40 КЗпП (за скороченням штату) з 31.10.2011 року у разі відмови останнього від переведення на запропоновані посади. Зазначене рішення було направлено письмово ОСОБА_3 за вихідним листом від 13.10.2011 року № 104/1065 (а.с 49-50).

27.10.2011 року позивачем подано заяву про призначення на посаду заступника генерального директора з виробництва, яка теж не відповідала його спеціальності та кваліфікації. Позивач не мав відповідного досвіду роботи по управлінню виробництвом, тому у призначені на зазначену посаду йому було відмовлено (а.с. 48).

Розірвання трудового договору з ініціативи власника може бути здійснено в межах чинного законодавства з дотриманням порядку, встановленого ст. 49-4 КЗпП.

Згідно ст. 49-2 КЗпП після затвердження нового штатного розпису працівників, посади яких вивільняються, персонально попереджають не пізніше ніж за два місяця.

Водночас із попередженням про звільнення працівнику має бути запропонована робота на тому самому підприємстві за відповідною професією чи спеціальністю, а за відсутності такої роботи - інша. Тобто працівнику необхідно пропонувати не тільки роботу за його спеціальністю, але й іншу вакантну посаду, нижчу за рангом, або нижче оплачувану роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду роботи й стану здоров'я. При цьому підприємство не зобов'язане пропонувати роботу більш високого рівня за спеціальністю або за посадою, можливість надання такої роботи визначається загальними правилами про комплектування кадрів, які діють на підприємстві.

Встановлено, що згідно до заяви від 26.10.2011 року ОСОБА_3 було надано відпустку в кількості 60 календарних днів з 31.10.2011 року по 29.12.2011 року з наступним звільненням, згідно ст. 3 Закону України «Про відпустки» та визначено дату звільнення останнім днем відпустки (а.с. 51).

В період перебування у відпустці позивач захворів, у зв'язку з чим, до наказу від 22.11.2011 року № 322 о/с було внесено відповідні зміни, подовжено відпустку на кількість днів хвороби та перенесено дату звільнення на 25.01.2012 (а.с. 52).

Згідно п. 1 ст. 40 КЗпП. у звязку із скороченням штату ОСОБА_3 25.01.2012 року звільнено з посади начальника юридичного відділу. В день звільнення працівнику видано належним чином оформлену трудову книжку та проведено повний розрахунок при звільнені.

Ст. 42 КЗпП дає право адміністрації при скорочені чисельності штату працівників надавати переважне право на залишення на роботі працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Згідно з абзацом 15 роз'яснень Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації» скорочення чисельності або штату працівників може бути зумовлене, зокрема, вдосконаленням виробництва, суміщенням професій, зменшенням обсягу виробництва продукції, перепрофілюванням підприємства, установи, організації.

Скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо. При цьому одночасно можуть вводитись інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватись, а в окремих випадках навіть збільшуватись (а.с 55).

Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач здійснив фактичне вивільнення ОСОБА_3 через його відмову від переведення на інші запропоновані посади, які б відповідали його кваліфікації, а тому позивача фактично звільнено 25.01.2012 року, у зв'язку із скороченням штату та відповідно до наказу від 22.11.2011 року № 322 о/с (із змінами внесеними наказом від 20.12.2011 року №344 о/с).

Посилання апелянта на те, що профспілковий комітет відповідача розглянувши 12.10.2011 року подання адміністрації на звільнення позивача фактично його не надав є безпідставними та не можуть судом взяті до уваги, оскільки вони спростовується матеріалами справи, зокрема виписки з протоколу засідання від 12.10.2011 року № 17 (а.с 50).

При цьому апелянт не оскаржував наказ про своє звільнення, а до суду звернувся з позовними вимогами стосовно доцільності проведеної реорганізації структурних підрозділів підприємства та скорочення чисельності і штату працівників, але будь-яких підтверджень того, що на підприємстві не відбулося змін в організації виробництва і праці позивачем не надано.

Згідно п. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Крім того, Міністерство праці та соціальної політики в своєму листі від 07.04.2011 року № 114/06/187-11 роз'яснило, що скорочення чисельності або штату працівників це одна з підстав для розірвання трудового договору, передбачена п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП (а.с 53).

За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог позивача.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, тому, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 319, 209, 218 ЦПК України , колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді