АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Категорія: право власності
Головуючий 1 інстанції: Донець О.В.
Доповідач: Малійська С.М.
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

Головуючого судді - Малійської С.М.,

Суддів - Піддубного Р.М., Даниленка В.М., при секретарі - Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2006 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Київського РВК м. Харкова про визнання права власності на житловий будинок,-

встановила:

У листопаді 2006 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Київського РВК м. Харкова про визнання права власності на житловий будинок, розташований по вул. Старова, 89 у м. Харкові та просила зобовязати КП «Харківське міське БТІ» зареєструвати за нею право власності на житловий будинок. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначала, що на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1991 року вона є власником житлового будинку по вул. Старова, 89 у м. Харкові, який складається з житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями сараєм літ. «Б», льохом літ. «В», уборною літ. «Г», забором № 1-5, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв. м.

Рішенням Харківської міської ради № 636 від 27 червня 1996 року ОСОБА_2 додатково виділено земельну ділянку площею 225 кв. м по вуй. Старова, 89 у м. Харкові з доведенням загальної площі до 825 кв. м. Рішенням Харківської міської ради № 202-3 від 20 серпня 1996 року їй дозволено будівництво нового житлового будинку. Протягом 1996- 2005 років ОСОБА_2 на місці старого будинку був зведений новий - літ. «Д-2», загальною площею 173,9 кв. м з льохом літ. «Дп», терасою літ. «ді», лоджією літ. «д4», «д5», крильцем літ. «д2», «дЗ». Будинок відповідає необхідним протипожежним та санітарно-епідеміологічним нормам і правилам. КП «Харківське міське БТІ» виготовило технічний паспорт на будинок, але до експлуатації будинок не прийнято, внаслідок чого позивач вимушена була звернутися до суду.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2006 року позов ОСОБА_2 задоволено. За нею визнано право власності на житловий будинок літ. «Д-2» з підвалом літ. «Дп», терасою літ. «ді», лоджією літ. «д4», «д5», крильцем літ. «д2», «дЗ» загальною площею 411,9 кв. м, розташований по вул. Старова, 89 у м. Харкові. КП «Харківське міське БТІ» зобовязано зареєструвати за ОСОБА_2 зазначений житловий будинок.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду у серпні 2012 року звернувся ОСОБА_1, який просить скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 13

грудня 2006 року та постановити нове, яким в задоволенні позову відмовити. В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що з 06 листопада 1986 року був чоловіком позивача ОСОБА_2 Шлюб між ними розірвано 15 вересня 1999 року.

Під час перебування у шлюбі у 1991 році і був придбаний спірний будинок, проведено будівництво нового житлового будинку по вул. Старова, 89.

Після розірвання шлюбу розподілу майна подружжя у передбачений законом спосіб не відбувалося.

ОСОБА_1 зазначає, що ухвалене судом першої інстанції рішення порушує його майнові права, оскільки визнання права власності на нерухоме майно проводилось без урахування майнової частки в цьому майні самого ОСОБА_1 Визнаючи право власності на спірний будинок за ОСОБА_2, суд першої інстанції порушив вимоги Кодексу про шлюб та сімю України. Крім того, доказів прийняття будинку в експлуатацію в матеріалах справи не міститься, тому судом незаконно вирішено питання про визнання права власності на нерухоме майно за позивачем.

Вислухавши судцю-доповідача , осіб , що приймали участь у справі , дослідивши матеріали справи , судова колегія вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити , рішення суду скасувати з постановленням нового рішення з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги і визнаючи за позивачем право власності нежитлові будівлі , суд першої інстанції послався на ч.І ст. 331 ЦК України , якою передбачено , що право власності на нову річ , виготовлену( створену) особою , набувається нею якщо інше не встановлено договором або законом. Але з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Суд першої інстанції при ухваленні рішення не прийняв до уваги вимоги п.З ч. 2 ст. 331 ЦК України , яка передбачає , якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Матеріали справи свідчать , що на підставі договору купівлі-продажу від 10 грудня 1991 року позивач є власником житлового будинку по вул. Старова, 89 у м. Харкові, який складається з житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями сараєм літ. «Б», льохом літ. «В», уборною літ. «Г», забором № 1-5, розташованого на земельній ділянці площею 600 кв. м.

Рішенням Харківської міської ради № 636 від 27 червня 1996 року ОСОБА_2 додатково виділено земельну ділянку площею 225 кв. м по вул. Старова. 89 у м. Харкові з доведенням загальної площі до 825 кв. м. Рішенням Харківської міської ради № 202-3 від 20 серпня 1996 року їй дозволено будівництво нового житлового будинку. Протягом 1996- 2005 років ОСОБА_2 на місці старого будинку був зведаний новий - літ. «Д-2», загальною площею 173,9 кв. м з льохом літ. «Дп», терасою літ. «ді», лоджією літ. «д4», «д5», крильцем літ. «д2», «дЗ».

Матеріали справи не містять доказів того , що позивач зверталась у передбаченому законом порядку до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття обєкта до експлуатації, судом першої інстанції цю обставину не з'ясовано , але відповідно до п.9 Постанови №6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ « Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» від 30 березня 2012 року суд повинен звертати увагу на цю обставину.

Крім того . судовою колегією встановлено , що позивач та апелянт з 06.11.1986року перебували в шлюбі . який розірвано 15.09.1999року. Тобто під час придбання будинку ( 1991 рік) та будівництва нового будинку позивач та апелянт знаходились в шлюбі.

Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України майно , нажите за час шлюбу , є його спільною сумісною власністю.

Таким чином , оскаржуване рішення суду зачіпає інтереси апелянта , ОСОБА_1 , якого не залучено до участі у справі та не вирішено питання , чи є спірна будівля спільною сумісною власністю подружжя. Суд апеляційної інстанції компетенції щодо залучення ОСОБА_1 до участі у справі не має.

У суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 з вимогами апеляційної скарги ОСОБА_1 погодилась , просила рішення суду першої інстанції скасувати , оскільки спірний житловий будинок будувався за сумісні кошти подружжя.

Вирішуючи питання щодо забовязання КП «ХМ БТІ» зареєструвати за позивачем право власності на спірний житловий будинок, суд першої інстанції не врахував ту обставину , що КП « ХМБТІ» не залучено судом до участі у справі, крім того , саме рішення суду про задоволення позовних вимог і було б підставою для такої реєстрації .

На підставі наведеного , судова колегія вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити , рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст.331;376 ЦК України ; 292 ; 294-296; 303 ; 304 ; 307,309 ;313-315; 317; 319; 325 ЦПК України , судова колегія ,

ВИРІШ И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 13 грудня 2006 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення , але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Судді

*