Справа № 2-972/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2012 року м. Кременчук

Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого

судді Маханькова О.В.

при секретарі Скічко Н.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

адвокатів ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом фізичної особи ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Третьої Кременчуцької нотаріальної контори, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до Крюківського районного суду м.Кременчука з позовом про визнання заповіту ОСОБА_6, яка була тіткою Позивача, недійсним, і свої вимоги мотивував наступним.

Позивач вказує, що 05 жовтня 2010року померла його тітка ОСОБА_6, яка була рідною сестрою його батька. Після смерті тітки відкрилась спадщина, зокрема на житловий будинок №9 по вул.Виноградова в с.Ч.Знам*янка Кременчуцького району Полтавської області.

Після смерті тітки, ОСОБА_6, він звернувся до третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори з заявою про вступ у спадщину, але після ознайомлення з матеріалами спадкової справи йому стало відомо, що 29.09.2010року ОСОБА_6 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно з яким все майно спадкодавця заповідається відповідачу.

Згідно її заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 29.09.2010року за реєстровим № 7192, складеного у зв'язку з хворобою заповідача в приміщенні Кременчуцької районної лікарні, в зв*язку з тремором рук заповідача та на її прохання, за її дорученням, в присутності нотаріуса підписаного ОСОБА_7, у випадку смерті заповідача спадкоємець ОСОБА_2 мала успадкувати все належне їй майно.

Позивач вважає що, вказаний заповіт порушує його законні права та інтереси та має бути визнаний недійсним, виходячи з того, що при його посвідченні нотаріусом було допущено чимало порушень, а саме заповіт підписаний не особисто заповідачем, а гр.ОСОБА_8 ОСОБА_9, заповіт підписаний без присутності свідків, заповіт складений під час тяжкої хвороби, що позбавляв заповідача усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Наміру складати заповіт у померлої ОСОБА_6 ніколи не було. Прохав суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_6 посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького нотаріального округу ОСОБА_5 29.09.2010року.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, прохали суд позов задовольнити.

Відповідач та його представник в судовому засіданні з позовом не погодились, та пояснили, що при складанні заповіту не було ніяких порушень, складання заповіту було особистим бажанням померлої ОСОБА_6, при складанні заповіту ОСОБА_6 розуміла значення своїх дій, могла керувати ними. Також суду пояснили, що померла ОСОБА_6 перебувала у цивільному шлюбі з тестем відповідача. Коли ОСОБА_6 потрапила до лікарні були разом з нею, купували ліки, доглядали її, а після смерті займалися її похованням. Прохали суд відмовити в задоволенні позову.

Представник третьої особи Третьої Кременчуцької державної нотаріальної контори в судове засідання не з*явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлені, будь яких заперечень суду не надав.

Приватний нотаріус ОСОБА_5 та його представник в судовому засіданні пояснили, що позовні вимоги ОСОБА_1 є незаконними та необґрунтованими тому, що посвідчення заповіту, укладеного ОСОБА_6 проведено у відповідності до інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Оскільки через тремор рук ОСОБА_6Г.В.Г. не могла особисто написати заповіт, то це на її прохання було зроблено нотаріусом за допомогою технічних засобів та підписано за дорученням заповідача іншою особою, не на користь якої заповідалося майно, - ОСОБА_9, яка володіла українською мовою, про що було зазначено у посвідчувальному написі на заповіті. Складанню і підписанню заповіту передувала бесіда з ОСОБА_6, з метою встановлення її дієздатності та впевності у тому, що вона складає заповіт з повним усвідомлюванням нею значення своїх дій і можливості керувати ними та без жодного впливу на неї насильства, в тому числі фізичного чи психічного тиску або погроз.

Під час розгляду справи за клопотанням позивача та його представника була призначена ухвалою суду від 28 жовтня 2011року посмертна амбулаторна судово-психіатрична експертиза на предмет дієздатності ОСОБА_6 на момент посвідчення заповіту.

За висновком посмертної судово-психіатричної експертизи №1009 від 23 грудня 2011року ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 29 вересня 2010року, виявляла ознаки психічного розладу у вигляді порушення свідомості з деліріозними включеннями внаслідок органічного ураження ЦНС/ гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз 3 ст., дисциркуляторна енцефалопатія3ст., гостре порушення мозкового кровообігу/18.09.2010/ Вказаний вище розлад на момент складання заповіту 29.09.2010року позбавляв ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

У судовому засіданні були допитані свідки, які пояснили наступне.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_10 пояснив, що був добре знайомий з померлою ОСОБА_6Перед тим як ОСОБА_6 потрапила у лікарню, був у неї вдома. Покійна ОСОБА_6 тривалий час проживали разом з ОСОБА_11, незважаючи на різницю в віці/ 20років/. В розмові з ним ОСОБА_6 висловлювала бажання на реєстрацію шлюбу між нею та ОСОБА_11 Все своє майно хотіла відписати ОСОБА_11 або на його невістку. В лікарні з покійною постійно був ОСОБА_11 Позивача не бачив у покійної майже 7років. Стан здоров*я у покійної значно поліпшився після того, як вона стала проживати з ОСОБА_11

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснив, що ОСОБА_6 дійсно перебувала в лікарні. З 18 вересня по 22 вересня перебувала у реанімації, після цього була переведена в палату. Поведінка під час огляду була нормальною, прохала скоріше виписати її, тому що хтось забирає її кошти. Хвора знаходилась під наглядом лікарів. Під час виписки ОСОБА_6 померла.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що деякий час проживала у ОСОБА_6 Позивач ОСОБА_1 та його дружина часто приїжджали до ОСОБА_6, турбувалися за нею. Після того як ОСОБА_6 потрапила до лікарні, вони купували ліки, турбувалися за неї, та після смерті займалися похованням ОСОБА_6 Покійна ОСОБА_6 казала, що після її смерті все її майно буде належати позивачу. В її будинку проживав ОСОБА_11 ,як квартирант, допомагав їй по господарству. Покійна ОСОБА_6 не потребувала сторонньої допомоги.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_14 пояснив, що відповідача бачив перший раз на похоронах ОСОБА_6 Після того як ОСОБА_6 потрапила до лікарні, то він відвідував її. ОСОБА_6 не впізнала його, хоча ОСОБА_6 була добре знайома з ним. Дружина позивача постійно доглядала хвору у лікарні, купували ліки. Про заповіт дізнався лише після смерті ОСОБА_6

В судовому засіданні свідок ОСОБА_15 пояснила, що з позивачем знайомі після весілля з чоловіком. Відповідача бачила на похоронах ОСОБА_6 Позивач при житті ОСОБА_6Г турбувався про неї. Після того як ОСОБА_6 потрапила до лікарні, то вона декілька разів була в лікарні. Поведінка ОСОБА_6 була дивна , постійно прохала їсти. У покійної в хаті проживав чоловік, який їй допомагав по господарству. Вважає, що покійна не могла скласти даний заповіт на користь чужої людини.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_6 є тіткою її чоловіка. Між ними були добрі стосунки. Відповідача бачила на похоронах. Раніше постійно приїжджали до покійної, турбувалися як за родичку. Коли дізнались, що ОСОБА_6 потрапила до лікарні, то одразу поїхали до неї. Купували ліки, продукти харчування. Коли ОСОБА_6 потрапила до лікарні , то одразу до реанімації, т.я. знаходилась в комі. Коли провідували хвору, то вона не впізнала її дочку. Про заповіт нічого не було відомо.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_17 повідомив, що дійсно ОСОБА_6 потрапила до лікарні. З 18.09.2010р. по 22.09.2010року знаходилась у реанімації, потім була переведена до неврологічного відділення,де перебувала до 05.10.2010року. Хвора знаходилась у тяжкому стані, паралізована права рука та права нога. 24.09.2010року була підозра на інсульт та інфаркт. Хвора перебувала в сопоре, тобто неадекватно реагувала. З 21.09.2010року вийшла з сопора, інколи хвора заговорювалась, поведінка була неадекватна. Як лікаря, його ніхто не запрошував при посвідченні заповіту нотаріусом. Відповідно до медичної картки 27.09.2010року у хворої поведінка неадекватна, 28.09.2010року хвора заговорюється, періодична неадекватність, розлад психіки. 29.09.2010р. стан хворої важкий.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснив, що працює завідуючим кардіологічним відділенням ЦРЛ, спостерігав хвору з 22.09.2010року. Порушень свідомостей не було, психічних розладів не було. 29.09.2010року у хворої жорстке дихання, у хворої була декомпенсація. Стану сопору не було, глибоке оглушення.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_11 пояснив, свого житла не має, дійсно проживав з покійною, як чоловік та дружина. Різниця у віці складала 20 років. З початку проживав, як квартирант, а потім як чоловік, на прохання померлої. Прожили майже три роки. 18.09.2010року ОСОБА_6 втратила свідомість і він викликав швидку допомогу та відвіз її до ЦРК в м.Кременчуці. Одразу уклали її до реанімації. Після того як її перевели до палати з 08.00 год. ранку до вечора знаходився біля ОСОБА_6 Їжу привозила його невістка, відповідач по справі. Постійно робив ОСОБА_6 масаж лівої руки та ноги. Його невістку називала дочкою. Позивач дійсно декілька разів приходив до хворої. В день,коли складався заповіт,його в лікарні не було. Свідок ОСОБА_13 дійсно проживала у покійної, дуже сварлива жінка, навчались разом з ОСОБА_13. На день народження покійної, коли їй виповнилось 80 років ніхто з родичів не був. Похованням займалась невістка. Паспорт був у померлої.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_18 пояснила, що дійсно ОСОБА_13 деякий час проживала у померлої, коли у тої відключили газ. Померла говорила, що племінник не приїжджає до неї. ОСОБА_6 хотіла прописати ОСОБА_11та одружитись з ним, тому, що три роки проживають як чоловік та жінка. Стосунки між ними були добрі. Покійна прохала її сходити до нотаріуса. Стан здоров*я був добрій.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_19 пояснила, що хвора поступила в палату №3, де вона також знаходилась. Хвору доглядав чоловік на ім.*я ОСОБА_17. Він сплачував кошти санітарам за надані послуги. Хвора знаходилась в памперсі. Хвора дійсно прохала викликати нотаріуса. Хвора нервувала, що її будинок зачинений, постійно прохала її відпустити додому. Сашко повідомив хвору, що її племінник змінив на її хаті замки та забрав кошти.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що дійсно перебувала в палаті разом з хворою. На прохання ОСОБА_6 був запрошений нотаріус. Нотаріус був до обіду та після обіду. Спочатку хвора була сонна., дуже хвилювалась за будинок. Нотаріус оформив заповіт та вона , на прохання хворої, підписала його, тому що остання була не в змозі його підписати. Ні лікаря, ні свідків в палаті на час складання заповіту не було, з ліжка не вставла. Вона зачитувала заповіт . З відповідачем вона наглядно була знайома, бачила, як вона періодично привозили хворій продукти харчування, ліки.

Суд, заслухавши сторони по справі, свідків, дослідивши матеріали справи встановив наступне.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Статтею № 6 ОСОБА_20 Європи Про захист прав людини та основних свободвід 04.11.1950року, ратифікованою згідно із Законом України від 17.07.1997року, кожен має право на справедливий і відкритий розгляд справи упродовж розумного строку незалежним та безстороннім судом, встановлений законом.

В судовому засіданні встановлено, що 05 жовтня 2010року померла ОСОБА_6.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку №9 по вул. Виноградова в с.Червонознамянка Кременчуцького району Полтавської області.

Дійсно 18.09.2010року ОСОБА_6 потрапила до Кременчуцької районної лікарні.

В період часу з 18.09.2010року по 22.09.2010 року перебувала у реанімаційному відділенні ЦРЛ.

З 22.09.2010року по 05.10.2010року перебувала у неврологічному відділенні ЦРЛ.

05.10.2010року при виписці з лікарні ОСОБА_6 померла.

Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся позивач ОСОБА_1 але йому було відмовлено в прийнятті заяви, тому що 29 вересня 2010року померла ОСОБА_6, перебуваючи у лікарні склала заповіт на ОСОБА_2

Встановлено, що дійсно померлою ОСОБА_6 на випадок своєї смерті було складено заповіт, який був посвідчений 29 вересня 2010 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 в лікарні.

Вказаний заповіт був складений та посвідчений у приміщенні Кременчуцької районної лікарні, в палаті неврологічного відділення у зв'язку з хворобою заповідача. При цьому з цих же причин заповіт було підписано не заповідачем, а у відповідності до п.п.16 п.157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій запрошеною громадянкою ОСОБА_8 ОСОБА_7, без присутності свідків та лікаря.

За клопотанням Позивача по справі була проведена комплексна судово-психіатрична та судово-медична експертиза, висновок якої міститься в матеріалах справи.

Згідно висновків судової експертизи на підставі узагальненого аналізу матеріалів справи і наданої медичної документації комісією експертів було встановлено, що ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання заповіту 29 вересня 2010року виявляла ознаки психічного розладу у вигляді порушення свідомості з деліріозними включеннями внаслідок органічного ураження ЦНС/ гіпертонічна хвороба 3 ст., церебральний атеросклероз 3 ст., дисциркуляторна енцефалопатія3ст., гостре порушення мозкового кровообігу/18.09.2010/ Вказаний вище розлад на момент складання заповіту 29.09.2010року позбавляв ОСОБА_6 здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним.

Отже, ОСОБА_6, в момент складання заповіту від 29.09.2010 року за своїм психічним станом не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Аналізуючи викладене, суд не має підстав для сумніву у правильності висновків комплексної судово-психіатричної експертизи, оскільки до них експертна комісія прийшла з урахуванням наявної у справі медичної документації, змісту показань допитаних судом свідків, пояснень сторін.

Також при прийнятті рішення судом враховано покази допитаного в судовому засіданні лікаря ЦРЛ ОСОБА_17, який вказував на неадекватність в поведінці хворої ОСОБА_6

Згідно ст.55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

У відповідності із п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є - договори та інші правочини.

Одним із способів захисту цивільних прав і інтересів згідно п.2 ч.2 ст.16 ЦК України може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

За положеннями ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.2 ст.203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину згідно ч.1 ст.215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою -третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

За вимогами ч.1 ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю, згідно ст.1234ЦК України.

Пленум Верховного Суду України в своїх роз'ясненнях, які містяться в п.10 постанови № 3 Про судову практику в справах про визнання угод недійснимивід 28 квітня 1978 року із змінами, внесеними 25.12.92 року постановою № 13, 25.05.98 року постановою № 15, звертає увагу судів на те, що правила ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року) поширюються на ті випадки, коли немає законних підстав для визнання громадянина недієздатним, однак є дані про те, що в момент укладення угоди він перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін.). Для визначення наявності такого стану на момент укладення угоди суд призначає судову психіатричну експертизу. Вимоги про визнання угоди недійсною з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи позивача про те, що в момент її укладення він не розумів значення своїх дій і не міг керувати ними.

Відповідно ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Право на спадкування відповідно ст.1223 ЦК України мають особи, визначені у заповіті.

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Відповідно до ст.1234 Цивільного кодексу України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Згідно ч.1 ст. 1257 Цивільного кодексу України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

З огляду на той факт, що ОСОБА_6 на момент складання заповіту 29.09.2010р. мала ознаки недієздатності, вимога заінтересованої особи ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним є обґрунтованою, а тому вона підлягає задоволенню.

У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з Відповідача понесені Позивачем судові витрати в розмірі 45,50 гривень.

На підставі ст.ст. 1234, 1257 ЦК України, керуючись статтями 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 113, 169, 209, 212-215, 218, 223, 226 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи Третьої Кременчуцької нотаріальної контори, приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним - задовольнити.

Визнати недійсним заповіт ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу ОСОБА_5 29 вересня 2010 року, зареєстрований у реєстрі за № 7192 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 45/сорок п*ять/грн.. 50 коп сплачених судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Полтавської області через Крюківський районний суд м. Кременчука. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення строків, установлених цією статтею, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку, про що постановляється ухвала.

Суддя :

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 29.03.2012року