Справа № 2-66/11
Номер провадження 2/809/7/2012
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
15.06.2012 року м. Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Яцуна О.С., при секретарі Єговітіній І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_4, Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, визнання договору дарування недійсним, -

Позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування, визнання договору дарування недійсним. Даний позов неодноразово позивачами уточнювався, в обґрунтування останньої уточненої позовної заяви вони посилалися на те, що 14 листопада 2007 року помер ОСОБА_5, який доводився позивачам чоловіком та батьком, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були - мати померлого ОСОБА_6, дружина ОСОБА_1, донька ОСОБА_2 Однак через сімейні обставини, які склалися на цей час, позивачі вчасно не дізналися про смерть ОСОБА_5 та не подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Мати померлого подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті сина, при цьому не повідомивши нотаріуса про існування інших спадкоємців. Через подання неправдивих відомостей щодо спадкоємців, нотаріусом було видано свідоцтво про право на всю спадщину ОСОБА_6 Про смерть ОСОБА_5 позивачам стало відомо тільки 20 жовтня 2009 року, оскільки вони на час його смерті проживали у різних областях у звязку із сімейними обставинами. Також позивачам стало відомо, що спірна квартира, яка входила до спадкової маси, на сьогоднішній день на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу від 17.12.2009 р. № 186 зареєстрована за відповідачем ОСОБА_3. Враховуючи те, що ОСОБА_6 набула у власність спірну квартиру без законних на то підстав та не мала законного права на відчуження цієї квартири, позивачі просять поновити позивачам пропущений строк на прийняття спадщини, визнати свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_6 недійсним, визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 недійсним, та визнати за позивачами право власності по 1/6 частині спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5
В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили їх задовольнити. На останнє судове засіданні позивачі до суду не зявились, причин неявки суду не повідомили, хоча належним чином були сповіщені про час та дату судового засідання.
Відповідач та її представник заперечували проти позову обгрунтовуючи свою позицію наступним. На час видачі спірного свідоцтва після смерті сина ОСОБА_6, нотаріус діяв в межах закону і правильно видав свідоцтво тільки ОСОБА_6, оскільки в спадковій справі були відсутні відомості про інших спадкоємців. Підстави для недійсності свідоцтва про право на спадщину, повинні існувати саме на час його видачі. На той час коли ОСОБА_6 отримувала свідоцтво, такі були відсутні, оскільки позивачі пропустили строк на прийняття спадщини і у спадковій справі про них не було жодної згадки. Пропустивши строк, вони мають право на або внесення змін у свідоцтво, або на отримання компенсації. Внести зміни у свідоцтво неможливо, у звязку з смертю ОСОБА_6 та не збереженням спадкового майна, яке за договором дарування перейшло до ОСОБА_3 Вимоги про отримання компенсації, позивачки не заявляють, так само як і про витребування майна. Підстав для визнання недійсним свідоцтва не має. Вимоги щодо оскарження договору дарування вважають безпідставними, оскільки позивачі не є стороною договору дарування. Заявляючи про його недійсність, вони перед усім мають довести, що укладеним правочином порушені їхні права і підстави для недійсності правочину, на які вони посилаються, існували саме на час його укладання. Позивачі, як негідні спадкоємці, що ухилялися від обовязку по утриманню, не мають права на спадкування після ОСОБА_6, ні по закону, ні по праву представлення, що регламентовано ч.6 ст.1224 ЦК України. У позивачів відсутні докази що оспорюваний ними договір дарування порушує їхні права та інтереси, оскільки вони не є спадкоємцями ОСОБА_6 Подача заяви про прийняття спадщини, що зробила ОСОБА_2, не дає їй права на спадщину, оскільки нотаріус у листі повідомив ОСОБА_2 що є спадкоємець по заповіту, якому і буде видане свідоцтво про право власності на спадщину, тобто ОСОБА_3. З урахуванням зазначеного вважають що позовні вимоги, не підлягають задоволенню, оскільки ОСОБА_2 відмовлено у спадщині по смерті її баби, де спадкування буде за заповітом. 15.06.12 від ОСОБА_3 надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, проти позову заперечує на підставі наданих письмових заперечень.
Від третіх осіб - приватного нотаріуса ОСОБА_7, ОП «ЗМ БТІ», представника Першої Запорізької державної нотаріальної контори надійшли заяви про розгляд справи без їх участі.
Суд, зясуваввши позицію сторін, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази у сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
15 жовтня 1988 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8 укладено шлюб, який зареєстрований Відділом РАГС Бабушкінського райвиконкому м. Дніпропетровська, актовий запис № 1473, про що видано свідоцтво про укладення шлюбу серії IV-КИ № 309090 від 15.10.1988 р. (т.1, а.с.8). В укладеному між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 шлюбі народилася донька ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії IVКИ № 376912 від 08.05.1991 р. (т.1, а.с.8).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належну йому 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, загальною площею 49,92 кв.м., яка належала йому на підставі свідоцтва про право власності на житло № 850 від 15.03.1994 р. (т.1, а.с.17).
На момент смерті ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується довідкою Житлово-експлуатаційної дільниці № 21 Виробничого експлуатаційного об'єднання (т.1, а.с.27).
За час свого життя ОСОБА_5 не складав заповіт, а відтак право на спадкування за законом мали спадкоємці першої черги, а саме мати померлого ОСОБА_6, дружина ОСОБА_1, неповнолітня донька ОСОБА_2
У відповідності до ст. 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Оскільки ОСОБА_2 на час смерті батька була неповнолітньою, то вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті ОСОБА_5.
Згідно даних Першої Запорізької державної нотаріальної контори, спадкова справа після смерті ОСОБА_5 заводилася. Як вбачається із даної спадкової справи, після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини звернулася його мати, яка у своїй заяві повідомила, що інших спадкоємців за законом немає (т.1, а.с.66). 24.10.2007 року ОСОБА_6 було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 (т.1, а.с.87).
17.11.2009 року до нотаріальної контори звернулася донька померлого ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини після смерті батька (т.1, а.с.91).
17.11.2009 року нотаріальною конторою було направлено повідомлення про відкриття спадщини після померлого ОСОБА_5 його дружині ОСОБА_1, яким було повідомлено, що мати померлого ОСОБА_6 одноособово прийняла спадщину після смерті свого сина, та було запропоновано звернутися до ОСОБА_6 для отримання її згоди для внесення змін до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1, а.с.97-98).
Після неодноразових звернень позивачів до ОСОБА_6 щодо її згоди на внесення змін до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом (т.1, а.с.32-33), на які вона позитивно не відреагувала, позивачі звернулися до суду з позовом про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним.
В процесі розгляду справи зясувалось, що право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору дарування, посвідченого 17.02.2009 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області р.№186 (т.1, а.с.55, т.3. а.с.26-27).
14.09.2010 року ОСОБА_6 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ЖС № 182889 (т.1, а.с.140).
Згідно до матеріалів спадкової справи № 59/2011, заведеної після смерті ОСОБА_6, спадкоємцем померлої ОСОБА_6 є ОСОБА_3 згідно до заповіту, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області від 17.10.2005 року р.№2572 та заповіту, посвідченого ОСОБА_4, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області від 29.05.2008 року р.№1543 (т.1, а.с.177, 179).
За клопотанням позивачів судом було призначено посмертну судово-психіатричну експертизу ОСОБА_6 Згідно з висновками Акту № 891 первинної посмертної судово-психіатричної експертизи, ОСОБА_6 виявляла ознаки атеросклеротичної деменції на момент смерті сина ОСОБА_5, померлого 14.11.2007 року, на момент отримання свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.10.2008 року і на момент укладення договору дарування від 17.02.2009 року не здатна була правильно сприймати обставини, які мають значення. В силу чого вона не була здатна сприймати обставини, які мають значення, не могла в повній мірі вільно і свідомо приймати рішення, реалізовувати їх, не могла правильно сприймати події, адекватно на них реагувати, не здатна була усвідомлювати фактичний зміст своїх дій, в повні мірі прогнозувати наслідки своїх дій в періоди часу: 14.11.2007 року, 24.10.2008 року, 17.02.2009 року (т.1 а.с.236-242).
Згідно ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Як вказують позивачі, про смерть ОСОБА_5 їм стало відомо тільки 20 жовтня 2009 року, оскільки вони на час його смерті проживали у різних областях, про що свідчать реєстраційні штампи у паспортних документах позивачів. Однак позивач ОСОБА_1 не надала суду достатніх доказів пропуску строку з поважних причин на прийняття спадщини після свого чоловіка, не зазначила реальних, обєктивних, непереборних та істотних труднощів та причин, чому вона вчасно не дізналася про його смерть, оскільки вони перебували у шлюбних відносинах, проживали всього лише у сусідніх областях, що не могло перешкоджати їхньому вільному спілкуванню.
Частиною 3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Заявлена позивачем ОСОБА_1 вимога про поновлення строку на прийняття спадщини не відповідає чинному законодавству у контексті ст.1272 ЦК України, а вимога про встановлення їй додаткового строку на прийняття спадщини позивачем не заявлялася.
Згідно ст. 1278 ЦК України частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними.
Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, що встановлено ст. 1258 ЦК України. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Оскільки позивач ОСОБА_2 була на час смерті батька неповнолітньою, то згідно до ст.1268 ЦК України вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5
Відповідно до висновків посмертної судово-психіатричної експертизи мати померлого ОСОБА_5 - ОСОБА_6, страждала на психічну хворобу, яка не давала їй у повній мірі усвідомлювати значення своїх дій у повному обсязі та керувати ними, а тому під час звернення із заявою про прийняття спадщини нею не було повідомлено факт перебування померлого у шлюбі із ОСОБА_1, а також наявність у них неповнолітньої доньки ОСОБА_2 У зв'язку із цим, свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2008 р. за реєстром № 1-2490, видане на ім'я ОСОБА_6 порушує інтереси позивача ОСОБА_2
Відповідно до приписів ст. 1300 ЦК України, позивачі неодноразово зверталися до ОСОБА_6 за отриманням її згоди на внесення змін до виданого свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 14.11.2007 року ОСОБА_5, однак останньою не було надано відповіді на звернення позивачів, згоди на внесення змін до свідоцтва про право на спадщину не отримано.
Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Оскільки ОСОБА_6 неправомірно та не усвідомлюючи значення своїх дій (що встановлено посмертною судово-психіатричною експертизою) не повідомила державному нотаріусу про існування інших спадкоємців ОСОБА_5, то суд вважає, що зазначене свідоцтво підлягає скасуванню в частині.
Як виявилося в процесі розгляду справи, спірна квартира, яка входила до спадкової маси, на сьогоднішній день на підставі Договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу від 17.02.2009 р. № 186 зареєстрована за ОСОБА_3 (а.с.55).
Враховуючи те, що ОСОБА_6 набула у власність частину спірної квартири без законних на то підстав та із порушенням вимог закону, у зв'язку із чим право власності на спадкову квартиру нею було набуто неправомірно, то ОСОБА_6 не мала законного права на відчуження частини цієї квартири.
В результаті неправомірних дій ОСОБА_6 по відношенню до позивача ОСОБА_2, остання була позбавлена права власності на належну їй частину квартири АДРЕСА_1, яке за таких обставин потребує захисту у судовому порядку.
Оскільки позивач ОСОБА_2 за законом є спадкоємцем після смерті ОСОБА_5 належної йому 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, то вона має право на пред'явлення позову про визнання договору дарування недійсним.
Згідно ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Державна реєстрація прав на нерухомість і правочинів щодо нерухомості є публічною, здійснюється відповідним органом, який зобов'язаний надавати інформацію про реєстрацію та зареєстровані права в порядку, встановленому законом. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.
У відповідності до ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»записи у Державному реєстрі прав скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Враховуючи вказану норму Закону позивачами правомірно заявляється вимога про скасування державної реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_3.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.
Статтею 236 ЦК України встановлено, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 182, 203, 215, 216, 236, 328, 1258, 1261, 1268, 1270-1273, 1278, 1300 ЦК України, ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.ст. 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.
Відмовити ОСОБА_1 у поновленні строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, померлого 14.11.2007р.
Визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2008 р. за реєстром № 1-2490, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_6, зазначивши, що ОСОБА_6 є спадкоємцем на 1/2 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_5.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 14 листопада 2007 року.
Визнати частково недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_6 і ОСОБА_3, відповідно до якого ОСОБА_6 було подаровано, а ОСОБА_3 прийнято в дар квартиру АДРЕСА_1, що посвідчений 17.02.2009 року ОСОБА_4, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області за реєстром №186, в частині 1/4 частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого 14 листопада 2007 року.
Скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Заводський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.
Суддя О.С. Яцун