Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-2535/12р. Головуючий у 1-й інстанції: Геєць Ю.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Бєлка В.Ю.

Суддів: Полякова О.З.

ОСОБА_2

При секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 01 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору третя Запорізька державна нотаріальна контора про поновлення строку позовної давності для звернення до суду, про визнання недійсним довіреності, договору дарування квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, Запорізької територіальної громади в особі Запорізької міської ради, третя особа без самостійних вимог на предмет спору третя Запорізька державна нотаріальна контора про поновлення строку позовної давності для звернення до суду, про визнання недійсним довіреності, договору дарування квартири та визнання права власності на квартиру в порядку спадкування.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 09.07.1980 року його батько ОСОБА_9 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сімю в з двох осіб: себе та дружину, матір позивача ОСОБА_10

05.09.1989 року помер батько позивача, після його смерті власником всієї квартири стала дружина померлого - ОСОБА_10

В грудні 2003 року ОСОБА_10 приїздила до позивача, який постійно мешкає в с. Сокол Пермського краю Російської Федерації, вона повідомила про те, що склала заповіт на його імя, відповідно до якого заповідала ОСОБА_3 своє майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_10 передала на зберігання всі правовстановлюючі документи на вищевказану квартиру.

В грудні 2005 року ОСОБА_5 повідомив його про те, що померла його мати ОСОБА_10, а також сказав що приїздити до м. Запоріжжя не потрібно, оскільки він вже поховав матір позивача та справив поминальний обід.

Після смерті ОСОБА_10, з дозволу позивача в квартирі залишився проживати ОСОБА_5, який проживав з батьками позивача з 80-років минулого століття.

В грудні 2010 року позивач вирішив продати квартиру, для реалізації свого наміру він оформив довіреність на ОСОБА_4 В кінці 2010 року на початку 2011 року ОСОБА_4 повідомив позивача, що він не є власником спірної квартири, новим власником є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 03.06.2005 року, відповідно до умов якого матір позивача ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

В договорі дарування зазначено, що його укладено ОСОБА_6 яка діяла від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності № 1107 від 23.03.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позивач вважає, що його мати не знала, що 03.06.2005 року діючи від її імені ОСОБА_6 уклала договір дарування належної їй квартири ОСОБА_5

Виходячи з вищевикладеного позивач просив суд поновити строк позовної давності для звернення до суду, визнати недійсною довіреність від 23.03.2004 року № 1107, посвідчену приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7,як оформлену проти волі довірителя ОСОБА_10 під впливом обману з боку ОСОБА_6 і ОСОБА_5, визнати недійсним договір дарування від 03.06.2005 року, яким ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3, загальною площею 46,66 кв.м., житловою площею 30,99 кв.м., як вчинений проти волі дарувальника ОСОБА_10 під впливом обману з боку ОСОБА_6 і ОСОБА_5; визнати право власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_10, померлої в грудні 2005 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 01 лютого 2012 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін ,якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи 09.07.1980 року батько позивача ОСОБА_9 отримав ордер на квартиру АДРЕСА_1 на сімю в з двох осіб: себе та дружину, матір позивача ОСОБА_10

05.09.1989 року помер батько позивача, після його смерті власником всієї квартири стала дружина померлого - ОСОБА_10

В грудні 2003 року ОСОБА_10 приїздила до позивача, який постійно мешкає в с. Сокол Пермського краю Російської Федерації, вона повідомила про те, що склала заповіт на його імя, відповідно до якого заповідала ОСОБА_3 своє майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

В грудні 2005 року ОСОБА_5 повідомив його про те, що померла його мати ОСОБА_10, а також сказав що приїздити до м. Запоріжжя не потрібно, оскільки він вже поховав матір позивача та справив поминальний обід.

Після смерті ОСОБА_10, з дозволу позивача в квартирі залишився проживати ОСОБА_5, який проживав з батьками позивача з 80-років минулого століття.

В грудні 2010 року позивач вирішив продати квартиру, для реалізації свого наміру він оформив довіреність на ОСОБА_4 В кінці 2010 року на початку 2011 року ОСОБА_4 повідомив позивача, що він не є власником спірної квартири, новим власником є ОСОБА_5 на підставі договору дарування від 03.06.2005 року, відповідно до умов якого матір позивача ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2.

В договорі дарування зазначено, що його укладено ОСОБА_6 яка діяла від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності № 1107 від 23.03.2004 року, посвідченої приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7

Позивач вважає, що його мати не знала, що 03.06.2005 року діючи від її імені ОСОБА_6 уклала договір дарування належної їй квартири ОСОБА_5

За життя ОСОБА_10, яка померла 07.11.2005 року вирішила розпорядитися належною їй на праві власності квартирою 90 в будинку 97 по вул. Перемоги у м. Запоріжжі і 23.03.2004 року видала довіреність ,посвідчену нотаріально ,відповідно до якої уповноважила ОСОБА_6 подарувати спірну квартиру ОСОБА_5

Допитана в судах першої та апеляційної інстанції приватний нотаріус ОСОБА_7 підтвердила ,що ОСОБА_10 були розяснені наслідки укладання такої довіреності і вона бажала вчинення такої нотаріальної дії.

Відповідно до договору дарування від 03.06.2005 року посвідченого нотаріально ,ОСОБА_11, .яка діяла від імені ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_5 прийняв в дар квартиру АДРЕСА_4.

Право власності на спірну квартиру зареєстровано в ОП ЗМБТІ за ОСОБА_5 з 25.08.2005 року.

Відповідно до вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника право чину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Районний суд розглянувши справу вірно дійшов висновку ,що оспорювані правочини довіреність та договір дарування відповідають вимогам чинного законодавства ,а належних доказів ,що мати позивача була введена в оману з боку відповідачів стосовно фактів ,які впливають на укладання правочину і можливості застосування вимог ч.1 ст.230 ЦК України в справі не має.

Окрім того, судом першої інстанції, надана обгрунтована оцінка тому факту ,що позивач у передбаченому законом порядку після смерті матері до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини не звертався, не заперечуючи того факту що про її смерть дізнався в грудні 2005 року ,і є таким ,що на час звернення до суду за захистом своїх прав, не прийняв спадщину.

На підставі вищенаведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права,які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 307,308.317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя 01 лютого 2012 року по цій справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: