Справа №22-ц-6159/11Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія20Доповідач у 2 інстанціїБілоконь
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 листопада 2011 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Сержанюка А.С.,

суддів Верланова С.М., Білоконь О.В.

з участю секретаря Хворостяної А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Бородянська районна державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним, -

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору дарування йому належить 1/2 частина будинковолодіння № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області. Інша 1/2 частина зазначеного будинку належала його бабусі - ОСОБА_4, яка померла у 1978 р.

В 2010 році позивач дізнався, що 8 червня 1994 р. між ОСОБА_5, дружиною дядька позивача, та ОСОБА_3 укладено договір дарування 1/2 частини будинку № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, який позивач просив визнати недійсним, оскільки ОСОБА_5 не мала законних підстав для дарування відповідачу 1/2 частини вищевказаного будинку.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 05 жовтня 2011 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, посилаючись на порушення судом норм матеріального права при його ухваленні, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що не має жодних порушень під час укладення оспорюваного договору дарування, оскільки дарувальник ОСОБА_5 законно володіла 1/2 частиною будинку № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області на підставі свідоцтва про право на спадщину, тому вона, як власник цього майна, мала право розпорядитися ним на власний розсуд. Крім того, позивач пропустив річний строк позовної давності, оскільки позивачу про оспорюваний договір дарування було відомо з 2003 року.

Колегія суддів із вказаними висновками погоджується, оскільки вони є обґрунтованими і відповідають вимогам закону.

Відповідно до ст.ст. 243, 244 УК УРСР, діючого на час укладення договору дарування, за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому. Договір дарування на суму понад 500 карбованців, а при даруванні валютних цінностей - на суму понад 50 карбованців повинен бути нотаріально посвідчений. До договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила статті 227 цього Кодексу.

Згідно ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником 1/2 частини будинку № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області на підставі договору дарування від 19.04.1989 року, посвідченого секретарем виконкому Немішаєвської селищної ради Бородянського району Київської області.

Відповідно до договору дарування від 8 червня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Бородянської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 1/2 частину будинку № 11 ( ран. 7,9,) з відповідними частинами надвірних будівель по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, належну їй на підставі свідоцтва про право на спадщину від 23.03.1961 р.

Звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання договору недійсними, позивач у силу ст. 10, 60 ЦПК України не довів правову та фактичну підставу недійсності договору дарування.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_5 не мала права дарувати Ѕ частину будинку № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, спростовуються наявним в матеріалах справи свідоцтвом про право на спадщину, виданого 1-ю Київською нотаріальною конторою 23.03.1961 р. та зареєстрованого в Ірпінського бюро технічної інвентаризації 24.03.1961 р., яке ніким не оспорюється і не визнано недійсним, згідно з яким ОСОБА_5 стала власником цього майна і мала право розпорядитись ним на власний розсуд. ( а.с. 210-212).

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір дарування укладено відповідно до вимог ст.ст. 243-244, ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, чинного на час укладення договору, підстави для визнання його недійсним відсутні, до того ж позивач не є стороною даного договору.

Також колегія суддів згідна з висновком суду першої інстанції, щодо пропущення позивачем строку позовної давності, яка відповідно до ст. 71 ЦК УРСР встановлюється в три роки і є обовязковою до застосування судом незалежно від заяви сторони згідно з вимогами ст. 75 ЦК УРСР.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з актів обстеження садиби № 11 по вул. Медова в смт. Немішаєве Бородянського району Київської області, складених 22.05.2003 р. та 05.12.2005р. Немішаївської селищною радою відповідно до заяв ОСОБА_2 позивачеві ще в 2003 році стало відомо, що ОСОБА_3 є власником 1/2 частину будинку № 11 по вул.Медова в смт.Немішаєве Бородянського району Київської області на підставі договору дарування від 27.07.1994 р. він (ОСОБА_3), як не заперечує позивач, користується нею з 1996 року ( а.с.61-63).

Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.10.2008 р. № 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

Враховуючи, що на час виникнення спірних правовідносин і укладення договору дарування у 1994 р. діяв ЦК УРСР, суд першої інстанції помилково застосувавши до спірних правовідносин положення ст.ст. 717, 719, 215, 203 ЦК України, допустивши невірне правове обґрунтування рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені вірно відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, разом з тим рішення постановлене з помилковим правовим обґрунтуванням, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково на підставі ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду, виключивши з нього посилання на норми ЦК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 06 жовтня 2011 року змінити, виключивши з його мотивувальної частини посилання на норми Цивільного кодексу України в редакції 2003 року.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий :

Судді :