Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Меленко О.Є.

Суддів: Горблянського Я.Д., Шалаути Г.І.

секретаря Городецької У.С.

з участю: апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4,

позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, про відшкодування майнової шкоди.

Позовну заяву обґрунтовувала тим, що будучи дружиною ОСОБА_3 з 1990 року по жовтень 2008 року вона проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 22.10.1993 року у цьому помешканні прописана.

Внаслідок тривалих конфліктів, а також її побиття колишнім чоловіком та свекром, у серпні 2008 року шлюбні відносини з ОСОБА_3 нею фактично припинені.

У звязку з побиттям, вона( позивач) довший час перебувала у лікувальну закладі, після чого хотіла повернутись на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_2, однак відповідачі у помешкання її не впустили.

Посилаючись на ст.156 Житлового кодексу України, ОСОБА_5 вважає, що вона ____________________________________________________________________________

Справа №0907/8363/2011 Головуючий у 1 інстанції Бойчук О.В.

Провадження № 22ц/0990/1988/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Категорія 30

як колишній член сімї власника має право на користування частиною будинку. Проте чинення відповідачами перешкод в проживанні та користуванні будинком змусило її винаймати житло.

У вересні 2008 року ОСОБА_5 уклала договір оренди житла, а саме квартири у м. Івано-Франківську, де змушена була проживати 17 місяців та щомісячно оплачувати орендну плату в розмірі 1400,0 грн. Загалом за оренду квартири остання витратила 23800,0 грн., які вважає майновою шкодою, завданою відповідачами в результаті порушення ними її права на проживання за місцем реєстрації.

Просила суд першої інстанції ухвалити рішення, яким стягнути в її користь з ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 в солідарному порядку 23800,0 грн. матеріальної шкоди, понесеної за оренду житла з вини відповідачів, а також судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року вищевказаний позов задоволено.

Вирішено стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ОСОБА_5 23800,00 грн. матеріальної шкоди, 238,00 грн. судового збору, 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 200,00 грн. витрат на правову допомогу.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на порушення судом норм матеріального, процесуального права та неповне зясування суттєвих обставин справи.

Апелянти зазначають, що мотивуючи позовну заяву ОСОБА_5 зіслалась на перешкоджання їй ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у користуванні житлом.

Визнаючи дану обставину встановленою, суд зіслався на показання свідків і самої ОСОБА_5 Однак апелянти вказують, що жоден із свідків не був очевидцем таких обставин, а тому їх пояснення не можуть бути достатніми доказами істотних обставин справи. Жодними іншими доказами дану обставину не підтверджено, а відтак висновок суду щодо перешкоджання ОСОБА_5 у доступі до житлового приміщення не відповідає фактичним обставинам справи.

Апелянти також зазначають, що ОСОБА_5 не зверталась до суду з позовом про встановлення способу користування спірним житлом, що вказує на відсутність у неї бажання там проживати. Крім того, ОСОБА_5 не зверталась до суду з позовом усунення перешкод шляхом вселення і в даному позові таких вимог не ставила.

За таких обставин, на думку апелянтів, ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, чим порушив принцип диспозитивності цивільного процесу.

Просили рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити.

У засіданні апеляційного суду апелянти доводи скарги підтримали з наведених в ній мотивів.

Позивач доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на обґрунтованість висновків суду, просить в задоволенні скарги відмовити.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, доводи представника ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Встановлено, що згідно свідоцтв про шлюб та про розірвання шлюбу ОСОБА_5 та ОСОБА_3 з 30.09.1990р. по 27.04.2010 року перебували у шлюбних відносинах (а.с.96,97).

З часу одруження і до серпня 2008 року ОСОБА_5 проживала у будинковолодінні за адресою вул. Незалежності,73 в с. Майдан Тисменицького району разом із свекром ОСОБА_1, свекрухою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 як дружина останнього.

Довідкою виконавчого комітету Майданської сільської ради від 16.07.2010 року №497, підтверджено, що з 22.10.1993 року за вищевказаною адресою ОСОБА_5 зареєстрована (а.с.13).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.07.2009 року дане будинковолодіння належить ОСОБА_2 матері ОСОБА_3 (а.с.10).

Судом також встановлено, що за час проживання ОСОБА_5 з сімєю колишнього чоловіка у них часто виникали конфлікти, які стали причиною припинення шлюбних відносин.

За твердженням ОСОБА_5, створення ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкод у користуванні житлом по вул. Незалежності,73 в с. Майдан змусило її наймати інше житло.

Так, 23.09.2008 року та 25.05.2009 року між гр. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 укладено договори оренди квартири у м. Івано-Франківську із щомісячною оплатою в розмірі 1400,00 грн. з терміном дії на 1 рік (а.с.14-19).

Загалом згідно акту прийому-передачі оплати (а.с. 20) на оренду житла ОСОБА_5 витратила 23800,00 грн.

Згідно з вимогами ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Разом з тим апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачами порушено право ОСОБА_5 на користування житлом, внаслідок чого остання понесла витрати на оренду квартири. Такі витрати є майновою шкодою і на підставі положень ст.ст.22,1166 ЦК України підлягають відшкодуванню особами, які це право порушили.

Проте, судова колегія з таким висновком не погоджується з таких підстав.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право та відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.

Так, за змістом ст.22,1166 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є зокрема втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення з них в солідарному порядку 23800,00 грн. майнової шкоди, понесеної ОСОБА_5 на оренду квартири внаслідок порушення відповідачами її цивільного права (користуватись житлом).

Вказана вимога в розумінні ст.22,1166 ЦК України є похідною, право на яку виникає у разі порушення цивільного права, в даному випадку права ОСОБА_5 на житло у будинку № 73 по вул. Незалежності в с. Майдан .

Разом з тим, ОСОБА_5 вимога про усунення перешкод у користуванні житлом (припинення дії, яка порушує право позивача як користувача) взагалі не заявлялась.

Як розяснив Пленум ВСУ у п.3 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року N 14, відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Відповідно до статті 19 Конституції України, статті 1 ЦПК та з урахуванням положення частини четвертої статті 10 ЦПК вийти за межі заявлених вимог (вирішити незаявлену вимогу, задовольнити вимогу позивача у більшому розмірі, ніж було заявлено) суд має право лише у випадках, прямо передбачених законом.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції встановив факт перешкоджання ОСОБА_5 у користуванні житлом, вийшовши при цьому за межі позовних вимог, що є порушенням принципу диспозитивності цивільного процесу.

В силу дії ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України, а відтак підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті встановленого.

Вирішуючи спір, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.ст. 58-60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень з огляду на їх належність та допустимість.

Вказуючи на факт перешкоджання їй у користуванні житлом у будинку № 73 по вул. Незалежності в с.Майдан ОСОБА_5 вимоги про усунення перешкод та вселення не заявляла.

Крім цього, на переконання суду позивач не довела необхідності оренди житла у м. Івано-Франківську.

Так, з матеріалів справи вбачається, і сама позивач цієї обставини не заперечує, що у приміській зоні, а саме - у с. Павлівка по вул. Шевченка, 139 у її ( позивача) власності є житловий будинок.

Оскільки зазначена обставина визнається самою ОСОБА_5, то відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, подальшого доказування така не потребує.

Що ж стосується доводів позивача про непридатність будинку для проживання, то такі на увагу не заслуговують, оскільки обовязок підтримувати житло у належному санітарно-технічному стані покладається на його власника, тобто саму ОСОБА_5 ( ст. 177 ЖК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЖК України договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється.

Надані ОСОБА_5 на обґрунтування своїх вимог договори оренди квартири вищезазначеним вимогам закону не відповідають, тому не можуть вважатися допустимими доказами.

На підставі наведеного та ст.ст.16, 58-61 ЦПК України, ст. 158ЖК України, ст. 1166 ЦК України ,керуючись ст.ст.11,303, 307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 31.07.2012 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_2 про відшкодування майнової шкоди відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий Меленко О.Є.

Судді: Горблянський Я.Д.

ОСОБА_8