Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 2027/3505/12

Пр. № 2/2027/2673/12

17.12.2012 року м. Харків

Московський районний суд м. Харкові у складі:

головуючого судді Поліщук Т. В.,

при секретарі Гарькавій Н.О.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_4, про визнання права власності на частку квартири, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру по праву спадкування за заповітом

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 в якому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. В обґрунтування свого позову зазначила, що 21 серпня 1982 року між нею та ОСОБА_5 був зареєстрований шлюб. За час подружнього життя ними сумісно була придбана квартира №14, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Р. Ейдемана, буд. 15-В. згідно договору купівлі-продажу від 15 грудня 2001року, посвідченого приватним нотаріусом ОСОБА_6 і зареєстровано в реєстрі за № 1-3618. Реєстрацію квартири в БТІ було здійснено на ОСОБА_5 04 березня 2003 року шлюб між ними було розірвано, позивач з сином ОСОБА_4 переїхали проживати до її матері, а колишній чоловік ОСОБА_5 залишився проживати в спірній квартирі. 23 серпня 2011 року помер ОСОБА_5. Після смерті якого син ОСОБА_4 звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, після чого вони довідалися, що ОСОБА_5 оформлено заповіт від 13 липня 2005року на ОСОБА_3, якій він заповів все своє майно а також квартиру № 14, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Р. Ейдемана, буд. 15-В. Тому просить визнати за нею право власності на ? частину квартири, що є обєктом права спільної сумісної власності.

В свою чергу, 22.05.2012 року відповідач звернулася до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 в якому просить, відмовити в позовних вимогах позивачу та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_2 по праву на спадщину по заповіту після смерті ОСОБА_5, який помер 23.08.2011 року. В обґрунтування свого позову зазначила, що згідно до заповіту, ОСОБА_5, який помер 23.08.2011 р., заповів ОСОБА_3, все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б не складалося, в тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_3, який було посвідчено 13.07.2005 р. ПНХМНО ОСОБА_7 та зареєстровано у реєстрі за №3593. В 1997 році ОСОБА_8 та членам його сім'ї (він, дружина, син 1984 р.н.) Управлінням справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС були перераховані кошти в розмірі 24823,00 грн. на придбання трикімнатної квартири жилою площею 43,0 кв.м. та загальною площею 63,5 кв.м. за адресою: м. Харків, пр-т. 50-річчя ВЛКСМ, 65,кВ. 235, про що свідчить довідка 324-3 від 01.07.1998 р. Після придбання у 1998 році вказана квартира була приватизована ОСОБА_5 його дружиною та сином. В травні 1999 року ОСОБА_5 захворів на туберкульоз легенів та до 2004 року фактично постійно знаходився на стаціонарному лікуванні. В 2001 році позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 остаточно припинили шлюбні стосунки та вони вирішили продати трикімнатну квартиру № 235 будинку № 65 по пр-ту 50-річчя у м. Харкові. Після продажу якої, ОСОБА_5, отримавши гроші від продажу частки квартири, що належала йому на праві особистої власності, придбав квартиру АДРЕСА_3 де проживав до своєї смерті. ОСОБА_2 ніколи в спірній квартирі не проживала і за життя ОСОБА_5 не заявляла про свої права на спірну квартиру. Позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 у 2001 році позичила ОСОБА_8 гроші у сумі 3313.00 грн., так як ОСОБА_8 не вистачало грошей від продажу трикімнатної квартири на придбання спірної квартири. Про що свідчать матеріали цивільної справи № 38560/04, що знаходилася в провадженні Московського районного суду м. Харкова. Просить в задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Позивач за основним позовом в судовому засіданні свій позов підтримала в повному обсязі та пояснила, що знаходилась у шлюбі з ОСОБА_5, під час шлюбу вони придбали квартиру № 235, що знаходиться за адресою:м. Харків, пр. 50 років ВЛКСМ, буд. 65. 14.12.2001 року продали дану квартиру за 15000 грн., після чого за сімейні кошти на наступний день за кошти проданої квартири вони з чоловіком придбали квартиру № 14, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Р. Ейдемана, буд. 15-В за 6500 грн., яку зареєстрували на чоловіка ОСОБА_5 Після розірвання шлюбу вона позичала кошти колишньому чоловіку для допомоги іншій особі, у звязку з неповерненням їй грошей, вона зверталася до суду про стягнення суми за договором позики. Також позивач зазначила, що за власні кошти сплачувала за поховання ОСОБА_5 Після смерті колишнього чоловіка син звернувся до нотаріальної контори з заявою про оформлення спадщини, та довідалися, що ОСОБА_5 оформлено заповіт на ОСОБА_3, яким ОСОБА_5 заповів все своє майно а також квартиру № 14, що знаходиться за адресою м. Харків, вул. Р. Ейдемана, буд. 15-В, дізнавшись, що її права порушені, вона звернулася з даним позовом до суду, просила позов задовольнити в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Відповідач по основному позову та позивач за зустрічним позовом, ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_5, який помер 23.08.2011 р., заповів їй, все своє майно, де б таке не знаходилося та з чого б не складалося, в тому числі належну йому квартиру АДРЕСА_3. Заперечувала проти основного позову, посилаючись на те, що в 1997 році ОСОБА_8 та членам його сім'ї Управлінням справах захисту населення від наслідків аварії на Чорнобильській АЕС були перераховані кошти в розмірі 24823,00 грн. на придбання трикімнатної квартири жилою площею: за адресою: м. Харків, пр-т. 50-річчя ВЛКСМ, 65,кВ. 235. Після придбання у 1998 році вказана квартира була приватизована ОСОБА_5 його дружиною та сином. В травні 1999 року ОСОБА_5 захворів на туберкульоз легенів та до 2004 року фактично постійно знаходився на стаціонарному лікуванні. В 2001 році позивачка за первісним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 остаточно припинили шлюбні стосунки та вони вирішили продати трикімнатну квартиру № 235 будинку № 65 по пр-ту 50-річчя у м. Харкові. Після продажу вказаної квартири, ОСОБА_5, отримавши гроші від продажу частки квартири, що належала йому на праві особистої власності, придбав квартиру АДРЕСА_3 де проживав до своєї смерті. ОСОБА_2 ніколи в спірній квартирі не проживала і за життя ОСОБА_5 не заявляла про свої права на спірну квартиру. ОСОБА_2 у 2001 році позичила ОСОБА_8 гроші у сумі 3313.00 грн., так як ОСОБА_8 не вистачало грошей від продажу трикімнатної квартири на придбання спірної квартири. Про це свідчать матеріали цивільної справи № 38560/04 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу, що знаходилася в провадженні Московського районного суду м. Харкова. Тому вважає, що ОСОБА_9 ніякого відношення до спірної квартири не має, просила в задоволенні основного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача за основним позовом та позивача за зустрічним позовом, що діє на підставі довіреності (а.с. 40) ОСОБА_1 в судовому засіданні зустрічний позов підтримав в повному обсязі, просив задовольнити, в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Третя особа, ОСОБА_4 в судовому засіданні основний позов підтримав, просив задовольнити, в зустрічному позові відмовити та пояснив, що зі своїм батьком ОСОБА_5 до його смерті дуже добре спілкувався. Його батько ніколи не розповідав про ОСОБА_3 та про те що складав будь який заповіт. Після смерті батька він звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, де йому стало відомо про заповіт на імя ОСОБА_3

Допитані, за клопотанням позивача за основним позовом ОСОБА_2, в якості свідків ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 зазначили, що ОСОБА_2 з ОСОБА_5 проживали однією сімєю, вели спільне господарство, після розірвання шлюбу з 2002 року до смерті ОСОБА_5 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 продовжували спілкуватися.

Допитана, за клопотанням відповідача за основним позовом ОСОБА_3, в якості свідка ОСОБА_13 зазначила, що з 2002 року по 2011 рік ОСОБА_5 мешкав сам, без сімї. На похоронах ОСОБА_5 у 2011 році вона бачила ОСОБА_2

Вислухавши пояснення сторін, а також показання свідків, перевіривши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини.

Згідно свідоцтва про одруження ОСОБА_14 змінила прізвище на ОСОБА_2 (а.с. 12).

ОСОБА_2 та ОСОБА_5 з 21.08.1982 року по 24.12.2002 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі (а.с.10, 77). Шлюб було розірвано 04.03.2003 року, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.10).

Згідно договору купівлі-продажу від 14.12.2001 року ОСОБА_14 продала квартиру № 235, що знаходиться в м. Харкові, пр.-т 50 років ВЛКСМ, буд. 65 за 15000 грн. (а.с. 67).

Як вбачається з договору купівлі продажу від 15.12.2001 року ОСОБА_5 придбав квартиру 314, що знаходиться в м. Харкові, вул. Роб. Ейдемана, буд. 15-В за 6500 грн. (а.с. 13), тобто на наступний день після продажу квартири № 235, що знаходиться в м. Харкові, пр-т 50 років ВЛКСМ цей факт підтверджено учасниками процесу та не ставився під сумнів, а також, що ця квартира була придбана за спільні кошти позивачки та померлого ОСОБА_5.

23 серпня 2011 року ОСОБА_5 помер (а.с. 11).

Згідно з заповіту, складеного 13.07.2005 року, ОСОБА_5 все його майно, де б таке не було та з чого б воно не складало і взагалі все те, що належатиме йому на день смерті та на що він за законом буде мати право, в тому числі належну йому квартиру №14, що знаходиться по вул. Р. Ейдемана, будинок № 15 «В»в м. Харкові заповів ОСОБА_3 (а.с. 15).

Згідно відповіді Третьої Харківської державної нотаріальної контори від 01.11.2012 року № 1478/01-16, після смерті померлого 23.08.2011 року ОСОБА_5 31.08.2011 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 545 було зареєстровано заяву від імені сина померлого ОСОБА_4 про прийняття спадщини, 27.01.2012 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ № 37 було зареєстровано заяву від імені ОСОБА_3 про прийняття спадщини, згідно з заповітом, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_7 від 13.07.2005 року за р. №3593 на її імя. Свідоцтво про право на спадщину не видавалося (а.с.96).

Відповідно до ст. 68 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпорядження майном, що є обєктом права власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Тобто, у результаті розірвання шлюбу співвласники перестають бути подружжям, однак правовий режим їхнього майна, набутого за час шлюбу, залишається попереднім спільною сумісною власністю, але вже колишнього подружжя. Колишнє подружжя може бути співвласниками протягом невизначеного строку, аж до поділу майна, знищення його чи до смерті одного з них. Презумпція згоди дружини чи чоловіка на розпорядження спільним майном, яке здійснює другий з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України), триває до розірвання шлюбу. Тому після розірвання шлюбу, навіть для вчинення щодо спільного майна дрібних побутових угод, потрібна згода другого співвласника.

Посилання відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_3 на те, що ОСОБА_5 позичав гроші у ОСОБА_2 для придбання спірної квартири під час розгляду справи свого підтвердження не знайшли. Так судом були оглянуті матеріали цивільної справи № 2-38560/04 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики. згідно позову, протоколів судового засідання, рішення суду від 15.07.2004 року, вбачається, що ОСОБА_5 позичав у ОСОБА_2 суму у розмірі 2146 грн., про те, що кошти позичалися для придбання квартири з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Хоча у праві спільної сумісної власності подружжя частки кожного з них не виділені, дружина і чоловік мають право сподіватися на те, що у разі заявлення одним із них або спадкоємцем вимоги про поділ частки кожного будуть рівними.

Як вбачається з ч. 2 ст. 67 СК України, дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі.

Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Інших позовних вимог, заяв або клопотань від учасників процесу до суду не надходило.

З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що основний позов є обґрунтованим та доведеним, який підлягає задоволенню в повному обсязі та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину спірної квартири, оскільки це майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя, тому, зустрічний позов підлягає задоволенню частково.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 63, 65, 67, 68, 69, 70 СК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4 в порядку розподілу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_3, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_4, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5, померлого 23.08.2011 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Т.В. Поліщук