справа № 22 - ц/2690/2900 /2012
Головуючий у 1-й інстанції: Майооженко А.М. доповідач: Поливач Л.Д.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 01 лютого 2012 року колегія судців судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі: головуючого: Поливач Л.Д. суддів: Шахової О.В., Головачова Я.В. при секретарі Боярській 1.1. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Публічного акціонерного товариства «Міська страхова компанія», Моторного (транспортного) страхового бюро України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП; за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, поданою представником ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 10 серпня 2011 року встановила: Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 10 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ПАТ «Міська страхова компанія» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 24.854 грн. 96 коп.; з Моторного транспортного страхового бюро України на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування шкоди 25.364 грн. 96 коп.; з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди 3.451 грн. 82 коп., в рахунок відшкодування витрат щодо вартості проведеного автотоварознавчого дослідження 347 грн. 50 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 грн., а всього стягнуто 4.299 грн. 32 коп.; з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди стягнуто 2.941 грн. 82 коп., в рахунок відшкодування витрат щодо вартості проведеного автотоварознавчого дослідження 347 грн. 50 коп., в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди 500 (п'ятсот) грн., а всього стягнуто 3.789 грн. 32 коп. Також, з кожного відповідача на користь позивача стягнуто по 1.186 грн. судових витрат. Не погоджуючись з рішенням суду, представник Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_4 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким встановити ступінь вини ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в заподіянні збитків позивачу, розподіливши між ними відповідне відшкодування. Апелянт послалась на необґрунтованість рішення, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначила, що судом першої інстанції не було встановлено ступінь вини відповідачів у шкоді, заподіяної позивачу в результаті дії джерела підвищеної небезпеки відповідно до ст.ст.1188,1190 ЦК України та безпідставно покладено обовязок по її доведенню саме на відповідача МТСБУ. Заявляючи позовні вимоги до відповідачів в рівних частках, позивач не довів, якими доказами обґрунтовуються його вимоги щодо рівної відповідальності учасників ДТП. Визначений судом розмір моральної шкоди, яка була покладена на відповідачів в рівних частках не відповідає вимогам розумності та справедливості. На думку апелянта, саме протиправними діями водія ОСОБА_2 позивачу було заподіяно як матеріальну, так і моральну шкоду, яку в повному обсязі слід покласти на ОСОБА_2 В суді апеляційної інстанції представник МТСБУ ОСОБА_6 апеляційну скаргу підтримав, посилаючись на доводи викладені в ній. Представники позивача ОСОБА_7, ОСОБА_8 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представники ЗАТ «Міська страхова компанія» та Моторного (транспортного) страхового бюро України в судове засідання 01.02.2012 року не з'явились. Про час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. Неявка відповідачів в судове засідання не унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому суд вважав за можливе розглянути справу у їх відсутність. Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість постановленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що

апеляційна скарга підлягає відхиленню. Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань. Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2010 року о 10 год.35 хв. у м. Києві на вул. Електриків сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої було пошкоджено транспортний засіб Honda CIVIC, державний номер НОМЕР_1, власником якого є позивач. ДТП відбулося внаслідок зіткнення транспортних засобів З A3, державний номер НОМЕР_2, водієм якого був ОСОБА_2, та транспортним засобом Хюндай, державний номер НОМЕР_3, водієм якого була ОСОБА_3 Постановою Подільського районного суду м. Києва від 01 жовтня 2010 року було визнано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 винними у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке стало причиною виникнення ДТП. Згідно ст.61 4.4 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Так, згідно вказаної постанови суду ОСОБА_2 було визнано винним в тому, що він, 14.05.2010 року о 10-35 год., керуючи автомобілем НОМЕР_4 по вул. Електриків в м.Києві, при зміні напрямку руху не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод іншим учасникам дорожнього руху, при перестроюванні з правої до лівої смуги, не надав дорогу автомобілю НОМЕР_5, внаслідок чого відбулось зіткнення, що потягло за собою пошкодження транспортних засобів. ОСОБА_2І порушив п.п.10.1, 10.4 ПДР України. В свою чергу ОСОБА_3 визнано винною в тому, що вона 14.05.2010 року о 10-35 год., керуючи автомобілем НОМЕР_5 по вул. Електриків в м.Києві, не дотрималась безпечної дистанції руху, в результаті чого здійснила зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, який після того некеровано здійснив зіткнення з автомобілем «Хонда» д.н.з. НОМЕР_1, що призвело до пошкодження транспортних засобів, завдавши матеріальних збитків. Таким чином, ОСОБА_3 порушила п.п. 12.1,13.1 ПДР України. Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню. Згідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Якщо внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки було завдано шкоди іншим особам, особи, які спільно завдали шкоди, зобов'язані її відшкодувати незалежно від їхньої вини. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження №186-1 від 28.06.2010 року, внаслідок ДТП, що сталась з вини відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 позивачу пошкодженням його автомобіля було завдано матеріальної шкоди на загальну суму 56 613,57 грн., з яких 5 883,65 грн. - величина втрати вартості товарного вигляду. Вказаний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, завдано внаслідок спільних винних дій відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які виразились в порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, а тому, враховуючи обставини, що мають істотне значення, зокрема характер вчинених правопорушень суд вважає правильним визначений судом першої інстанції ступень вини зазначених відповідачів у пошкодженні автомобіля позивача - по 50% вини кожного та вважає вірним розмір шкоди, належний до відшкодування відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках, а саме по 1/2 частині. Відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована за Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ВС/8752412 в ЗАТ «Міська страхова компанія». Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну потерпілого визначено у розмірі 25 500 гривень, розмір франшизи складає 510 грн.

Цивільна відповідальність відповідача ОСОБА_3 на момент ДТП застрахована не була. Правовідносини по відшкодуванню шкоди, завданої позивачу, регулюються нормами ЦК України, Законів України «Про страхування», «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, згідно ст.979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Згідно статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Згідно ст.9 цього ж Закону, а сам: п.9.1. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Договором страхування на індивідуальних умовах можуть бути визначені ліміти, вищі, ніж зазначені у цьому Законі ліміти. П. 9.2. Обов'язковий ліміт відповідальності страховика за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 25500 гривень на одного потерпілого. Згідно ст. 12 цього ж Закону, розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Згідно ст.22 цього ж Закону, п. 22.1. при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно ст.29 вказаного Закону, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо- транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно ст.32 цього ж Закону, страховиком не відшкодовується шкода, пов'язана із втратою товарного вигляду транспортного засобу. Згідно ст.37 Закону, п.37.5, страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, потерпілому має бути компенсована сума франшизи у повному обсязі одночасно з виплатою страховиком страхового відшкодування. Згідно ст. 41 цього ж Закону, МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння, зокрема, транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі. Розмір майнової шкоди, завданої позивачу, пошкодженням його автомобіля без урахування вартості величини втрати товарного вигляду, складає 50 729,92 грн. Таким чином, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачем АТ «Міська страхова компанія» має бути відшкодовано шкоду, завдану ОСОБА_2 у розмірі половини цієї суми з урахуванням розміру франшизи, тобто 24 854,96 гривень (50 729,92/2-510 є вірним. Суд правильно визначив, що відповідачем МТСБУ має бути відшкодовано майнову шкоду, що заподіяно позивачу, діями ОСОБА_3 у розмірі 25 364,96 грн. (50 729,92/2). Вказані суми не перевищують ліміту відповідальності страховика та МТСБУ, визначену договорами та Законом. Згідно висновку автотоварознавчого дослідження, розмір величини втрати товарної вартості транспортного засобу, що належний позивачу, складає 5 883,65 грн., відшкодування якої обгрунтовано покладено на відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 2 941,82 грн. Крім того, на відповідача ОСОБА_2 судом правомірно було покладено відшкодування розміру франшизи, визначеної договором у сумі 510 грн. Крім того, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Відповідно до ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичний чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадку, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або

смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Згідно ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Автомобіль позивача було пошкоджено, відповідно було порушено встановлений спосіб його життя, він зазнав душевних страждань та переживань. Вирішуючи питання про відшкодування завданої моральної шкоди, враховуючи вимоги ст.1167 ЦК України, принципи розумності та справедливості, те, що позивач зазнав душевних страждань, пов'язаних з пошкодженням належного йому майна, суд дійшов вірного висновку, що позивачу завдано моральної шкоди на загальну суму 1000 грн., яка підлягає відшкодуванню відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 500 грн. кожному. Враховуючи вимоги Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що викладені вище, витрати, пов'язані з оплатою вартості автотоварознавчого дослідження в сумі 695 грн. не включаються до тієї шкоди, яка підлягає відшкодуванню страховиком, у зв'язку з чим вказана сума правомірно стягнута судом з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в рівних частках, тобто по 347,50 грн. з кожного. Позивачем понесено судові витрати по справі, які складаються з суми сплаченого судового збору (624 грн.), витрат за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (120 грн.) та витрати на правову допомогу (4 000 грн.). У відповідності з вимогами ст.88 ЦПК України, суд вірно визначив розмір частки судових витрат, які підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 з МТСБУ . Що стосується витрат позивача на правову допомогу, то його представники в судових засіданнях діяли на підставі договору № 02/02 про надання правової адвокатської допомоги від 18.02.2011 року, за яким позивач сплатив вартість цих послуг - 4 000 грн. (а.с. 31,32), а відповідно представники надавали ОСОБА_1 правову адвокатську допомогу. Наявність в матеріалах справи довіреності (а.с.36) не свідчить про те, що представники позивача не надавали йому правової допомоги. Відсутність у матеріалах справи акту виконаних робіт не є підставою для відмови у відшкодуванні позивачу цих витрат, оскільки з матеріалів справи вбачається, що дані особи виконували свої зобовязання за договором, а саме склали позовну заяву, предявили її до суду, приймали участь у судових засіданнях та інше. Відповідно до ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є законність. Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен не лише правильно застосовувати норми матеріального права до взаємовідносин сторін, а й додержуватись норм процесуального права. Частина 1 ст. 212 ЦПК України передбачає, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно ч. 2 ст. 213 ЦПК України законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. На підставі викладеного колегія суддів вважає, що відповідно до вимог ст. 212, 213 ЦПК і України рішення суду 1-ї інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді всіх обставин справи, відповідає нормам матеріального та процесуального права, апеляційна скарга МТСБУ є необґрунтованою, а її доводи не спростовують висновків суду першої інстанції. Отже, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування даного рішення відсутні. Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, - ухвалила: Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, подану представником ОСОБА_4 відхилити. Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 10 серпня 2011 року залишити без змін. Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги. Головуючий: Судді: