АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22-ц/2090/5737/2012 р
Справа №2/2-24/1218/2012
Категорія: стягнення шкоди
Головуючий 1 інстанції - Бондаренко В.В.
Доповідач Івах А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2012 року судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - судді : ОСОБА_1,

суддів : - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до державного підприємства „Південна залізниця" про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

В червні 2012 року позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 звернулись до суду із вказаним позовом. Просили суд стягнути з відповідача матеріальний збиток у розмірі вартості проїзних білетів, а саме 3 612 грн., моральну шкоду у розмірі по 5 000 грн. На користь кожного із них.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилались на те, що 26 квітня 2012 року між ними та відповідачем був укладений договір про перевезення пасажирів залізницею в вагоні № 6 потягу № 111/112 сполученням „Харків - Львів - Харків". При посадці у потяг 26 квітня 2012 року в середині вагону термометр показував +29 С, вентилятор у вагоні не працював. 5 травня 2012 року при повернені зі Львова в тому ж потязі та в тому вагоні температура у закритому купе була такою ж. Вважають, що усі умови по договору перевезення відповідач не виконав та добровільно повернути вартість проїзду відмовився.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 липня 2012 року у задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_7 просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити їх позовні вимоги у повному обсязі. При цьому посилаються на: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визначив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та норми права, що їх регулюють.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд виходив із того, що за договором перевезення пасажирів, укладеним між позивачами з одного боку та відповідачем з іншого, 26 квітня 2012 року потягом №111 сполученням Харків-Львів позивачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 були перевезені до Львова. Крім того, 5 травня 2012 року потягом №112 сполученням Львів-Харків у спальному вагоні №6 були перевезені до Харкова. Тобто відповідачем виконані умови перевезення.

При цьому суд керувався положеннями ст.ст. 509, 526, 527, 910, 911 ЦК України, Правилами перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затвердженими наказом №1196 Міністерства транспорту та звязку України від 27 грудня 2006 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 4 квітня 2007 року за №310/13577.

Висновок суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог позивачів у повному обсязі, з яким погоджується судова колегія, ґрунтується на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони в ході судового розгляду посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, відповідає вимогам ст..ст.57,59, 64 ЦПК України та положенням ст..ст.509, 526, 527, 610, 611 ЦК України.

Розглядом справи достовірно встановлено, що позивачі скористалися послугами залізничного транспорту, за договором перевезення пасажирів послуги ними сплачені у повному обсязі, залізницею фактичного договір перевезення пасажирів виконаний у відповідності до положень ст.910 ЦПК України, якими передбачено, що за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобовязується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобовязується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу також за його перевезення.

Відсутність системи кондиціювання в вагоні не може служити підставою вважати, що відповідачем не виконані умови договору перевезення.

Суд обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6 як в частині позову про стягнення матеріальної, так і про стягнення моральної шкоди.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.5 своєї постанови №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставин, що мають значення для вирішення спору. Наявні матеріали справи не підтверджують факту спричинення позивачам моральної шкоди.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції, виконавши вимоги цивільного судочинства, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою відсутність фактів, на які позивачі посилалися як на обґрунтованість позову.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За положеннями ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, судова колегія підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування чи зміни рішення суду не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 - відхилити

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 10 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді