РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 0616/4301/12

провадження у справі № 2/0616/1205/12

24 вересня 2012 року м. Новоград-Волинський

Новоград - Волинський міськрайонний суд Житомирської області у складі судді Романюк Ю.Г., за участю секретаря Василенко Т.М. та осіб, які беруть участь у справі:

позивачки: ОСОБА_1,

відповідача: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИВ:

28 серпня 2012 року позивачка звернулась до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на неповнолітніх дітей, у якій просить стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) до їх повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду.

В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що з 18 вересня 1999 року і до цього часу перебуває з відповідачем у шлюбних відносинах, однак нею подано позов до суду про розірвання шлюбу. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей, які проживають з нею, а відповідач, проживаючи окремо, не надає своєчасної та належної матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач інших дітей на утриманні не має, має постійну роботу, працює офіційно і отримує доволі велику заробітну плату, розмір якої дозволяє надавати грошову допомогу на утримання їхніх дітей.

В судовому засіданні позивачка пояснила, що після припинення стосунків з відповідачем, тобто після того, як він став проживати окремо, рідко матеріально допомагав дітям. Вона має постійне місце роботи, проте її заробітної плати, з урахуванням того, що їй доводилося протягом останніх восьми місяців самостійно сплачувати всі комунальні послуги та квартплату, недостатньо для утримання двох неповнолітніх дітей. Позов підтримала в повному обсязі, просила його задовольнити, з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач подав суду письмові заперечення на позов, в яких зазначив, що під час перебування у шлюбі з позивачкою вони придбали двохкімнатну квартиру, право власності на яку належить їм у рівних частинах, в якій також зареєстровані та проживають їхні неповнолітні діти, однак з погіршенням сімейних стосунків позивачка почала перешкоджати йому користуватись квартирою, у звязку з чим він змушений винаймати житло у третіх осіб та витрачати на це відповідні кошти. Для відновлення порушених прав ним було подано до суду позов до позивачки про встановлення порядку користування житлом та усунення перешкод у користуванні квартирою. Окрім того, придбання зазначеної квартири було частково здійснено за рахунок коштів, отриманих в кредит, погашення якого здійснюється виключно ним. Заробітна плата не є високою (складає близько 3300 грн. - 3600 грн.), що також обмежує його матеріальні можливості. Періодично ним надавались кошти дітям та позивачці на їх утримання. З цих підстав проти позовних вимог заперечує та просить суд відмовити позивачці в задоволення позовних вимог.

Відповідач в судовому засіданні надав суду пояснення, які зводяться до тих, що зазначені ним у письмових запереченнях, позов не визнав, з підстав викладених у письмових запереченнях, просив у позові відмовити.

Заслухавши пояснення позивачки та відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, зясувавши всі обставини справи в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження І-ТП № 054866 від 18.09.1999 року (а.с.3) ОСОБА_2 та ОСОБА_1, тобто сторони у справі, одружились.

Згідно свідоцтва про народження № 278330 від 11.02.2000 року (а.с.4) та свідоцтва про народження № 075056 від 08.04.2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 відповідно, які проживають разом з матірю - позивачкою у справі.

Як встановлено у судовому засідання на момент розгляду справи у суді, питання про розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем вирішується у судовому порядку.

Відповідно до поданої відповідачем довідки № ЦІ000000003 від 13.09.2012 року (а.с.28) він працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю Церсаніт Інвест, середньомісячна заробітна плата у період з березня 2012 року по серпень 2012 року складає близько 4349,30 гривень. Однак у судовому засіданні відповідач зазначив, що з урахуванням усіх передбачених законом вирахувань із заробітної плати, його середньомісячний заробіток складає близько 3300 грн. - 3600 грн.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи відповідач є здоровою та працездатною особою, інших утриманців, окрім синів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, не має.

Обовязок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обовязків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Це положення відбите і в українському законодавстві. Зміст глави 15 Сімейного кодексу України (далі - СК України) вказує на обовязок кожного з батьків утримувати дитину. Таке утримання є безумовним, оскільки Закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обовязку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є батьки працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання обовязку утримувати дитину визначені статтею 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. А згідно ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів№ 3 від 15.05.2006 року, розяснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом статей 10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що позивачка перешкоджає йому здійснювати своє право користування квартирою, яка належить їм обом на праві власності в рівних частинах у звязку з чим, ним було подано до суду позов до позивачки про встановлення порядку користування житлом та усунення перешкод у користуванні квартирою, судом до уваги не береться, оскільки не стосується предмету спору у даній цивільній справі, а є предметом спору у іншій судовій справі, вирішення якої ніяким чином не впливає на встановлений законом обовязок відповідача щодо утримання своїх неповнолітніх дітей та не є обставиною, яка враховується судом при визначенні розміру аліментів, а відтак, не враховуватиметься судом при прийнятті рішення у даній справі.

Посилання відповідача на те, що придбання зазначеної квартири було частково здійснено за рахунок коштів, отриманих в кредит, погашення якого здійснюється виключно ним, а також та обставина, що він змушений винаймати житло у третіх осіб та витрачати на це відповідні кошти, що відповідно обмежує його фінансові можливості, як на підставу відмови позивачці у позові, суд оцінює критично, оскільки з матеріалів справи вбачається, що відповідач офіційно працює та отримує заробітну плату у розмірі, який, з урахуванням усіх обставин справи, дозволяє надавати грошову допомогу на утримання неповнолітніх дітей, зокрема у межах заявлених позовних вимог. А твердження відповідача про те, що розмір його заробітної плати не є високим і не дозволяє сплачувати аліменти в тому розмірі, що зазначений у позовній заяві, оцінюються судом критично, як субєктивна думка відповідача, яка не знайшла документального підтвердження під час розгляду справи. Натомість судом встановлено, що з урахуванням усіх обставин справи, які підтверджені у судовому засіданні відповідними доказами, матеріальне становище відповідача є таким, що дозволяє останньому належним чином виконувати, встановлений законом обовязок батьків щодо утримання своїх неповнолітніх дітей, зокрема у розмірі, що зазначений у позовній заяві.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за

рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Враховуючи вищевикладене, а також обставини, передбачені ст. 182 СК України, розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, визначений Законом України Про Державний бюджет України на 2012 рік, суд приходить до висновку, що відповідач спроможний сплачувати аліменти в розмірі, зазначеному в позові, та задовольняє позовні вимоги повністю - стягує з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не

менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

Як відповідач, так і позивачка, в рівних частках повинні утримувати своїх синів до досягнення ними повноліття, що разом із присудженим розміром аліментів забезпечить належне утримання дітей.

Окрім того, судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок підлягає стягненню з відповідача в дохід держави згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України.

Керуючись статтями 10, 11, 57-60, 88, 208, 209, 212215, 218, 367 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 141, 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд

ВИРІШИВ :

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_5, проживаючого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_6, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, в розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) ОСОБА_2, але не менше ніж 30 (тридцять) відсотків прожиткового мінімуму для кожного з дітей відповідного віку щомісячно, починаючи від дня предявлення позову - 28 серпня 2012 року і до досягнення повноліття найстаршою дитиною - 02 лютого 2018 року.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в сумі 214 (двісті чотирнадцять) гривень 60 копійок.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд протягом 10 (десяти) днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 (десяти) днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в повному обсязі та підписано 25.09.2012 року.

Суддя Романюк Ю.Г.