Справа №2-19/12
Провадження №2/2406/294/12
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.06.2012 року

Кіцманський районний суд Чернівецької області у складі: головуючого - судді Олексюк Т.І.

при секретарі - Пітак О.В.

з участю: представника позивачів - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду м. Кіцмань справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси яких представляє ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3, ОСОБА_4, інтереси яких представляє ОСОБА_1, звернулись до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку № 10 по вулиці Січових Стрільців в м. Кіцмань Чернівецької області, укладений 20.09.1994 року між ОСОБА_6, яка померла 27.02.2006 року, та ОСОБА_5.

Свої вимоги мотивують тим, що 27.02.2006 року померла тітка їх покійного батька ОСОБА_6, якій на праві власності належав житловий будинок № 10 по вулиці Січових Стрільців в м. Кіцмань. Протягом життя їх мати ОСОБА_1 та ОСОБА_6 були у близьких родинних стосунках. Рішенням Кіцманського районного суду від 06.07.2009 року встановлено факт родинних відносин між померлою ОСОБА_6 та їх матір`ю ОСОБА_1 Вони відповідно є родичами померлої ОСОБА_6 та вважають себе спадкоємцями за законом п`ятої черги, їх мати ОСОБА_1 звернулась за дорученням в їх інтересах до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, заяв інших спадкоємців не надходило. Після смерті ОСОБА_6, їх мати ОСОБА_1 прийшла до будинку, який вони очікували успадкувати, але її вигнала ОСОБА_5, і при неодноразових зверненнях до правоохоронних органів вони дізнались, що власником будинку є ОСОБА_5 на підставі договору дарування, який вони вважають такою угодою, що не відповідала внутрішній волі покійної ОСОБА_6 та не була спрямована зі сторони ОСОБА_6 на реальне настанні обумовлених угодою правових наслідків. При цьому, посилаючись на ч.1 ст. 120 Земельного кодексу України, вказують, що не були послідовними дії ОСОБА_6 щодо оформлення 19.02.1998 року Державного акту на право власності на земельну ділянку на підставі рішення виконкому Кіцманської міської ради за № 270/2 від 10.02.1994 року, при тому, що будинок вже був подарований 20.09.1994 року.

Вказане підтверджує відсутність у ОСОБА_6 наміру на відчуження будинку та його передачі ОСОБА_5 Не відповідають дійсності доводи ОСОБА_5 про укладення договору дарування для догляду за ОСОБА_6, так як ОСОБА_5 доглядала за останньою лише рік до її смерті. Посилаючись на ст.ст. 203, 215, 216, 236 ЦК України просили позов задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_1 позов підтримала з наведених підстав, пояснивши, що підпис в оспорюваному договорі підроблений, ОСОБА_6 не мала наміру і не могла подарувати будинок сторонній людині, оригінал договору дарування відсутній.

Представник відповідача ОСОБА_2 позову не визнав, заперечуючи тим, що позивачами та їх представником не доведено тих обставин, на які вони посилаються в своїх вимогах, не доведено, що укладення договору не відповідало волі покійної ОСОБА_6 та не створило правових наслідків для сторін договору. Доводи представника позивачів про те, що договір дарування підписаний не ОСОБА_6 спростовуються висновком почеркознавчої експертизи.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Встановлено, що 20.09.1994 року між ОСОБА_6, яка померла 27.02.2006 року, та ОСОБА_5 укладено договір дарування житлового будинку № 10 по вулиці Січових Стрільців в м. Кіцмань Чернівецької області.

На підставі вказаного договору в бюро технічної інвентаризації 28.09.1994 року зареєстровано право власності на будинок № 10 по вулиці Січових Стрільців в м. Кіцмань за ОСОБА_5

Згідно вимог ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч.1 ст.215 ЦК України).

Оспорюваний договір дарування відповідає вимогам законодавства, передбаченим ст. 207, 208, 209, 210 ЦК України.

Як передбачено ст.234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. Саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, то такий правочин визнається недійсним без застосування будь-яких наслідків. У разі якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Відповідно до висновку експерта № 133-К від 29.05.20121 року підпис від імені ОСОБА_6 у договорі дарування від 20.09.1994 року виконаний ОСОБА_6.

В обґрунтування заявлених вимог позивачі вказують на невідповідність, в момент укладення договору дарування, внутрішній волі померлої ОСОБА_6 і що така угода не була спрямована зі сторони ОСОБА_6 на реальне настання обумовлених угодою правових наслідків, а також на невідповідність підпису, вчиненому від імені ОСОБА_6 у договорі дарування житлового будинку від 20.09.1994 року, самій ОСОБА_6

Згідно вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом не здобуто доказів стосовно укладення оспорюваного договору за відсутності у померлої ОСОБА_6 вільного волевиявлення та невідповідності її внутрішній волі, а також не встановлено передбачених ст.215 ЦК України підстав недійсності цього правочину, та його фіктивності згідно вимог ст.234 ЦК України, тому заявлені вимоги є безпідставними.

Враховуючи наведене, ст.ст. 203, 204, 205, 207, 208, 215 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 31, 60, 88, 154, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: