РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 грудня 2012 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді Браги А.В.,

при секретарі Лампікі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, договорами поруки, -

ВСТАНОВИВ:

05 листопада 2012 року позивач звернулась до Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська з вищезазначеним позовом, в якому просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь борг за договором позики, що оформлений письмовою розпискою у сумі 20 500,00 гривень, а також судові витрати по справі. Позивач, в обґрунтування своїх заявлених вимог послалась на те, що 04 липня 2012 року відповідач ОСОБА_2 взяв у неї в борг 20 500,00 гривень, про що було складено письмову розписку, власноручно підписану ОСОБА_2 , в якій він зобов`язався повернути борг до 11 липня 2012 року. Для забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за договором позики, 04 липня 2012 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за умовами якого він зобов`язався відповідати перед позивачем за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань в межах суми 100,00 гривень. Також 12 та 16 липня 2012 року, в забезпечення виконання боржником своїх зобов`язань за договором позики, між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 були укладені окремі договори поруки, за умовами яких поручителі зобов`язались солідарно відповідати перед позивачем за неналежне виконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань. В зазначений строк ОСОБА_2 зазначену суму боргу не повернув. Позивач неодноразово намагалась зв`язатись з відповідачами, з метою повернення коштів, однак відповідачі ухиляються від виконання взятих на себе зобов`язань, що змусило позивача звернутися з даним позовом до суду. Також позивач просила суд стягнути солідарно з відповідачів судові витрати по справі, що складаються з оплати судового збору та оплати з надання правової допомоги.

03 грудня 2012 року позивач в судове засідання по справі не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Надала до суду заяву в якій просила розглядати дану цивільну справу у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання по справі не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву, в якій просив розглядати справи за його відсутності, проти позову заперечував, просив у його задоволенні відмовити.

Інші відповідачі у судове засідання по справі не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причину неявки суд не повідомили.

Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України, здійснити розгляд даної цивільної справи без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

04 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір позики, оформлений письмовою розпискою, на суму 20 500,00 гривень. Відповідач зобов`язався повернути зазначену суму боргу до 11 липня 2012 року (а.с.8).

04 липня 2012 року між позивачем та ОСОБА_7 була укладено договір поруки, у відповідності до якого поручитель зобов`язався відповідати перед позивачем за неналежне виконання боржником взятих на себе зобов`язань в межах суми 100,00 гривень (а.с.9-10).

Судом встановлено, що доказів укладення договорів поруки між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , згідно яких останні зобов`язались відповідати перед позивачем за належне виконання боржником взятих на себе зобов`язань, суду надано не було.

Позивач зазначила, що неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути борг, однак останні ігнорували такі вимоги і на теперішній час, всупереч вимогам ст. 1049 ЦК України, суму позики не повернули, письмових заперечень щодо позики та доказів виконання договору позики не надали.

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, врегульовані нормами Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Статтею 1047 ЦК України визначено, що договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

Згідно зі ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що зазначена форма закону була дотримана, що підтверджується письмовою розпискою відповідача ОСОБА_2 від 04 липня 2012 року. Згідно даної розписки відповідач зобов`язувався повернути борг до 11 липня 2012 року.

Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства.

Згідно зі ст.610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Статтею 625 ЦК України зазначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання зобов`язання.

Вищезазначене свідчить про те, що відповідач порушив своє зобов`язання за договором позики (в розумінні ст. 610 ЦК України), а тому відповідно до положень ст.ст. 1049,1050 ЦК України повинен сплатити суму грошової позики відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Відповідно до ч. 1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, вирішуючи питання щодо позовних вимог позивача, приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт укладення між позивачем та ОСОБА_2 договору позики, між позивачем та ОСОБА_3 договору поруки із дотриманням вимог діючого законодавства, а також встановлено факт невиконання ОСОБА_2 , на відміну від позивача, своїх зобов`язань за даним договором позики, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, а отже такими, що підлягають частковому задоволенню.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд виходив з того, що позивачем суду не було надано жодних належних та допустимих доказів в підтвердження укладання договорів поруки між позивачем та відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_6 , що виключає їх солідарне зобов`язання повернути суму боргу за договором позики від 04 липня 2012 року.

Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Приймаючи до уваги вищевикладене, суд вважає, що у позовних вимогах позивача до відповідачів ОСОБА_4 , ОСОБА_6 слід відмовити з підстав їх безпідставності, необґрунтованості та недоведеності.

З урахуванням зазначеного, суд вважає за можливе стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 100,00 гривень; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 20 400,00 гривень.

Відповідно до ст.ст. 79, 88 ЦПК України, судові витрати у справі підлягають розподілу між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, суд вважає за можливе стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 214,60 гривень судових витрат; стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача 7 296,00 гривень судових витрат.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 525 - 526, 530, 625, 1046-1147, ч. 2 ст. 1048, ч.1 ст. 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57, 60 - 61, 88, 197, 209, 212-215, 223-233 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 100,00 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у розмірі 20 400,00 гривень.

У задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 214,60 гривень, в рахунок відшкодування судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7 296,00 гривень, в рахунок відшкодування судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя: А.В. Брага