Дата документу 06.11.2012
ЄУ № 2/1219/254/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року Новопсковський районний суд Луганської області у складі: головуючого- судді Тарасова Д.С.

при секретарі- Виходцевій А.Л.

з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до Новопсковського районного суду з позовом в якому просила суд визнати домоволодіння №6 по вул.Шевченко Новопсковського району Луганської області спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги ст.74 Сімейного кодексу, зазначивши, що у червні 2008 року в період проживання з відповідачем однією сімєю вони придбали домоволодіння по вул.Шевченко, 6 с.Рибянцево Новопсковського району Луганської області.

В судовому засіданні позивач підтримала свою вимоги пояснивши, що з листопада

2007року по червень 2011 року вона проживала з відповідачем однією сімєю. В період спільного проживання з відповідачем вони за гроші батька відповідача придбали домоволодіння в с.Рибянцево Новопсковського району. Пошуком будинку вона займалася особисто, переглядаючи оголошення в газетах. Перед придбанням будинку вона разом з відповідачем приїжджали в с.Рибянцево і оглядали будинок. Гроші на придбання будинку відповідач брав в борг у свого батька. Після придбання будинку вона залишилася проживати в будинку і проводити його ремонт, а відповідач поїхав на вахту у Росію. І з кінця грудня 2008 року вона і відповідач вже разом проживали в придбаному та відремонтованому будинку. До придбання будинку вона мешкала разом з відповідачем у його батьків в смт.Новопсков по вул.Леніна, 243. У звязку з тим, що будинок оформлений на відповідача, але був придбаний в період спільного проживання вона просить суд визнати його спільною сумісною власністю її та відповідача.

Представник позивача ОСОБА_2 підтримала вимоги позивача з підстав викладених у

позові.

Відповідач позов не визнав, пояснивши, що його батьки вирішили придбати йому будинок. У звязку з тим, що ціни на будинки у смт.Новопсков були дуже великі і у батьків не вистачало коштів, то вони обрали будинок в с.Рибянцево по вул.Шевченко, 6. Договір купівлі-продажу зазначеного будинку він укладав особисто з ОСОБА_7 Після купівлі будинку в ньому деякий час проживала сестра ОСОБА_7 ОСОБА_8 У звязку з тим, що будинок потребував ремонту він доручив своїй колишній дружині ОСОБА_5 провести ремонт в будинку. Для цього він дав їй необхідні кошти і поїхав на заробітки до Росії. В кінці грудня 2008 року він приїхав з Росії і позивачка стала проживати в цьому будинку. Так, він був постійно на заробітках в Росії, а вона мешкала в його будинку в с.Рибянцево. Будинок в с.Рибянцево по вул.Шевченко, 6 був придбаний за кошти його батька.

Представник відповідача ОСОБА_9 позов не визнав, пояснивши, що відповідач і позивач почали мешкати однією сімєю з січня 2009 року, до цього часу з вересня 2008 року позивач разом з своїми родичами та іншими особами проводили ремонт у будинку його довірителя. На проведення ремонту відповідач давав кошти позивачу, але не як дружині, а найманому працівнику.

Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, перевіривши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Під час розгляду справи судом встановлено, що з 29 жовтня 2005 року до 14 грудня 2006 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.

Після розірвання шлюбу позивачка почала мешкати у своїх батьків за адресою смт.Новопсков вул.Новорозсошанська, 68.

Відповідно до договору купівлі-продажу від 06 серпня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Новопсковського районного нотаріального округу ОСОБА_10, ОСОБА_11 купив у ОСОБА_7 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новопсковський район, с.Рибянцеве,

вул.Шевченко, будинок 6 (шість). Зазначений договір 8 вересня 2008 року був зареєстрований в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно.

Відповідно до ст.74 Сімейного кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що- є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Умовами п.З ч.1 ст.57 СК України передбачено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як роз'яснено у п. 20, 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при застосуванні ст. 74 Сімейного кодексу України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Вирішуючи між подружжям спір про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,69 СК України, ч.З ст. 368 ЦК), відповідно до ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Позовні вимоги ОСОБА_5 заявлені з підстав ст. 74 СК України.

Відповідно до розяснень, що містяться у пп. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Таким чином, закон вимагає від позивача надання суду доказів не тільки того, що спірне домоволодіння було придбане в період проживання з відповідачем однією сімєю, а і доказів того, що джерелом придбання спірного домоволодіння було майно отримане нею та відповідачем під час проживання однією сімєю і ці кошти не є особистою власністю відповідача або інших осіб.

Зазначених обставин позивач не довела, чим не виконала вимоги ст.ст.10, 60 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Згідно пояснень свідка ОСОБА_12 кошти на придбання спірного будинку своєму синові давав він.

Вказаний факт підтвердили і позивач ОСОБА_5 і відповідач ОСОБА_11

За таких обставин у суду не має передбачених законом підстав для задоволення позовних вимог про визнання спірного будинку спільною сумісною власністю, оскільки матеріали справи свідчать про те, що цей об'єкт нерухомого майна придбаний відповідачем за кошти батька, а не за спільно нажите майно.

Згідно ст.88 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.60, 65, 69, 74 Сімейного Кодексу України, ст.ст.325, 368 ЦК України, п.20, 23,

24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_11 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 321 грн. 62 коп. судового

збору.

Вжиті заходи забезпечення позову у вигляді арешту домоволодіння №6 по вул..Шевченко в с.Рибянцево Новопсковського району Луганської області скасувати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справиапеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: