Справа № 0503/5366/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.07.2012 .

18 липня 2012 року

Артемiвський мiськрайонний суд Донецької областi у складі

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Чубикало О.А.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2 (за договором)

відповідач не зявився

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1, м. Артемівськ, треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4 (ОСОБА_5) до Артемівської міської ради, м. Артемівськ, про визнання права власності на нерухоме майно та прийняття спадку,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до відповідача - Артемівської міської ради Донецької області, в якій просить

- визнати право власності за ОСОБА_1 та

ОСОБА_1 Любов?ю Єгорівною на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до нього, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв. м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54, вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року у рівних частинах, по Ѕ його частині за кожним з них;

- визнати факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за

законом, яка складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв. м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54 і вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року, що залишився після смерті ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року;

- визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий

будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв.м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54 і вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року.

В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на ст. 70 Сімейного кодексу України та ст.ст. 331, 368, 372, 376, 392, 1268 Цивільного кодексу України та зазначає, що він є спадкоємцем майна по закону, що залишилось після смерті його дружини ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року, яким є 1/ 2 будинку с господарськими спорудами в порядку спадкування та 1/2 частина належить йому на праві особистої власності подружжя, тому що будинок фактично побудований в 1982-1988 р.р. в період шлюбу зі спадкодавицею. Оформити свідоцтво на право власності не мав можливості, оскільки вказаний будинок після закінчення його будівництва, без належно затвердженого проекту (самочинне будівництво), на земельній ділянці, наданій у користування, не прийнято в експлуатацію.

Представник відповідача Артемівської міської ради в попередньому судовому засіданні визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та просив справу розглянути без присутності представника відповідача.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, оцінивши надані суду докази, судом встановлено, що рішенням виконкому Артемівської ради народних депутатів від 2 серпня 1978 року № 334 ОСОБА_6 надано земельну ділянку для будівництва житлового будинку в м. Артемівськ, по вул. Коцюбинського, 16, площею 520 кв. м та дозволено будівництво житлового будинку. Дозвіл на проведення робіт з будівництва виданий на підставі рішення виконкому від 02.08.1978 року та встановлено строк виконання робіт з будівництва 1981 рік.

11 вересня 1978 року між Виконкомом Артемівської міської ради народних депутатів (відділ комунального господарства) та ОСОБА_6 на підставі рішення виконкому № 334 від 2.08.1978 року укладено договір про надання в безстрокове користування земельну ділянку для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності. Відповідно до цього договору Забудовнику для будівництва житлового будинку надавалась земельна ділянка площею 520 кв. м, а Забудовник- ОСОБА_6 зобовязувалась побудувати житловий одноповерховий цегляний будинок площею 54 кв. м з кількістю кімнат 5, сарай цегляний розміром 4х4, огородити садибу деревяним забором висотою 1,6 метрів, посадити дерева тощо. Цим же договором було визначено, що до будівництва Забудовник повинен приступити не пізніше одного року з дня підписання договору та вести будівельні роботи з таким розрахунком, щоб все будівництво було закінчено впродовж 3 років, тобто 11 вересня 1981 року. Пунктом 6 договору було передбачено, що Забудовник при проведенні будівельних робіт повинен дотримуватись всіх діючих будівельних, протипожежних, санітарних правил та за порушення правил несе встановлену відповідальність.

Згідно пункту 9 договору по закінченню будівництва побудовані на земельній ділянці будівлі вступають в експлуатацію та стають особистою власністю Забудовника (за договором ОСОБА_6) після визнання приймальною комісією міської ради народних депутатів повної готовності побудованих будівель, оформленої актом комісії (арк. с. 32). Договір посвідчений нотаріально 28.12.1978 року.

Інспекцією держархбудконтроля м. Артемівськ 17.04.1991 року ОСОБА_6 було дозволено внести в облікові дані БТІ гараж, будівництво прибудови до будинку площею 32 кв. м, закріпити земельну ділянку загальною площею 613,65 кв. м.

Артемівським бюро технічної інвентаризації станом на 03.05.2012 року виготовлено Технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок, розташований за адресою: вул. Коцюбинського, 54 у м. Артемівську. За даними технічного паспорту загальна площа земельної ділянки складає 1060,5 кв. м, у тому числі під будинком та господарськими будівлями 163,70 кв. м, з них під будинком -112,70 кв. м, під господарськими будівлями 51,0 кв. м, під двором 230,60 кв. м., під городом 666, 20 кв. м. Відповідно до експлікації приміщень до плану житлового будинку садибного типу № 54 літер А1 вулиця Коцюбинського 54 складається з коридору 7,40 кв. м, житлова кімната 12,90 кв. м, житлова кімната 16,20 кв. м, житлова 9,80 кв. м, житлова 8,10 кв. м, кухня 16,0 кв. м, ванна 4,20 кв. м, коридор 3,60 кв. м, котельна 5, 10 кв. м, а всього 83,30 кв. м (житлова 47,0 кв. м, допоміжна 36,30 кв. м). Житловий будинок рік побудови 1982, сарай 1974 рік, гараж рік побудови 1988.

З даних експлікації технічного паспорту вбачається, що житловий будинок складається з літер за планом: А1-61,40 кв. м, літер атамбур 8,60 кв. м та літер а-4 прибудова площею 12.10 кв. м, а всього 82, 10 кв. м, а також літер дсарай площею 19,70 кв. м, літер ж- убиральня площею 1.10 кв. м та літер игараж площею 30,20 кв. м, а всього 133,1 кв. м. Тобто літер а- 3 прибудова площею 27,90 кв. м, яка зазначена в характеристиці будинку, господарських будівель та споруд (арк. с.28) не визначена а ні в плані будинку, а ні в експлікації приміщень (арк. с. 26,27).

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_6Є надавався дозвіл на будівництво житлового будинку площею 54 кв. м, тоді як фактично площа житлового будинку складає 110 кв. м (з прибудовами та тамбурами). Крім того, договором було надано у користування земельну ділянку площею 520 кв. м, а пізніше дозволено закріпити земельну ділянку 613, 65 кв. м, тоді як згідно технічного паспорта площа земельної ділянки становить 1060,50 кв. м. Доказів внесення змін до умов договору від 11.09.1978 року на безстрокове користування земельною ділянкою під будівництво житлового дому щодо змінення жилої площі дому, так і площі земельної ділянки під забудову позивачем не надано. Суду також не надано доказів визнання приймальною комісією міської ради народних депутатів повної готовності побудованих будівель та оформлення акту комісії з цього приводу.

Артемівським комунальним підприємством Архітектурно-планувальне бюрозроблено висновок з технічного огляду та оцінки стану будівельних конструкцій будівель, споруд та інженерних мереж по вул. Коцюбинського, 54 на предмет відповідності сучасним будівельним нормам з метою їх подальшої експлуатації. Згідно з цим висновком рік побудови житлового будинку згідно технічного паспорту БТІ 1982, загальна площа будівель складається з житлового будинку площею 110 кв. м, підвал під частиною житлового будинку площею 15, 8 кв. м. сарай (побудовано в 1974 році) площею 19,7 кв. м, гараж площею 30,2 кв. м (побудовано в 1988 році), всього 159, 9 кв. м та вбиральня площею 1,1 кв. м (побудовано в 1960 році). Обєкти нерухомості не здані і не введені в експлуатацію. Доказом чого є технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вказаній адресі станом на 03.05.2012 року. Обстеження будинку виконувалось візуально-інструментально без проведення лабораторних досліджень конструкцій неруйнівними методами. Згідно проведеного обстеження всі будівельні конструкції і матеріали знаходяться у задовільному стані, в основному відповідають будівельним нормам та правилам ДБН, СНиП, ДСТУ, Державним стандартам, несуча здатність всіх конструктивних елементів відповідає сучасним експлуатаційним вимогам для житлових будинків.

В цьому ж висновку зазначається про те, що ОСОБА_1 має приватизаційні документи на земельну ділянку (арк. с.7). В матеріалах справи містяться акт виносу в натурі земельної ділянки індивідуального забудовника від 11.09.1978 року та від 27.03.1992 року на імя ОСОБА_6 (арк. с. 42, 43). Проте, в судовому засіданні позивач дав пояснення, що документи, які б підтверджували право власності на земельну ділянку або право постійного користування земельною ділянкою площею 1060,5 кв. м, як це передбачено Земельним кодексом України, в нього відсутні.

Листом від 17.05.2012 року за № 01-0845/9 Управління муніципального розвитку Артемівської міської ради повідомило ОСОБА_1 про те, що згідно додатку до рішення виконкому від 04.03.1992 року № 91 Про впорядкування та зміну нумерації житлових будинків в м. Артемівськ житловому будинку № 16 по вул. Коцюбинського присвоєно номер 54.

Відповідно до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 р. та погодженої заступник Голови Верховного суду Української РСР 15 січня 1966 р. (яка діяла до 1996 року) реєстрацію будинків з обслуговуючими їх будівлями і спорудами та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР провадять бюро технічної інвентаризації виконкомів місцевих Рад

депутатів трудящих. Пунктом 4 цієї Інструкції було передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих.

Зазначеною Інструкцією також визначалось, що право користування земельними ділянкам, на яких розташовані будинки або домоволодіння з обслуговуючими їх будівлями та спорудами, реєструються окремо, відповідно до інструкції МКГ УРСР від 23.08.52 р. "Про порядок обміру земель і реєстрації документів на право користування земельними ділянками в містах і селищах міського типу УРСР" (п.9 Інст рукціЇ). До Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких на той час провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР входили нотаріально посвідчені договори про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку та затверджений виконкомом місцевої Ради акт про прийняття будинку в експлуатацію.

Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству N 56 від 13.12.95 року, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 19 січня 1996 р. за N 31/1056 були затверджені Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб. Зазначеними Правилами було передбачено, що Державну реєстрацію об'єктів нерухомого майна здійснюють державні підприємства - бюро технічної інвентаризації місцевих органів державної виконавчої влади на підставі відповідних правовстановлюючих документів (додаток N 1), за рахунок коштів власників нерухомого майна (п.1.4). До об'єктів нерухомого майна, що підлягають державній реєстрації, відносяться: а) жилі будинки (домоволодіння) розташовані на земельній ділянці, під окремим порядковим номером по вулиці, площі, провулку; б) нежилі будинки, дачі, садові будинки, гаражі, будівлі виробничого, господарського, соціально-побутового та іншого призначення, розташовані на окремих земельних ділянках; в) вбудовані в жилі будинки нежилі приміщення (як частини цього будинку); г) квартири багатоквартирних будинків. Належні до вказаних об'єктів допоміжні будівлі та споруди реєструються у складі цих об'єктів (п.1.5). Пунктом 1.6 Правил встановлено, що державній реєстрації підлягають тільки ті об'єкти, які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації. Згідно пункту 4.1 Правил оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності за зразком, наведеним в додатку N 12: а) місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування: фізичним особам на новозбудовані, перебудовані або реконструйовані об'єкти нерухомого майна при наявності акта про право власності або рішення про відведення земельної ділянки для цієї мети та при наявності акта державної комісії про прийняття об'єкта і введення його в експлуатацію;

Одним з правовстановлюючих документів, на підставі яких проводиться державна реєстрація об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб згідно зазначених Правил фізичній особі необхідно було подати рішення про відведення земельної ділянки або акт про право власності на земельну ділянку для будівництва об'єкта і акт прийняття цього об'єкта в експлуатацію, затверджений рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Постановою Кабінету Міністрів України від 09.09.2009 року № 1035 затверджено Тимчасовий порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом приватних житлових будинків садибного типу, дачних та садових будинків з господарськими спорудами і будівлями, споруджених без дозволу на виконання будівельних робіт, відповідно до якого підставою для оформлення права власності на приватні житлові будинки садибного типу, дачні та садові будинки з господарськими спорудами і будівлями, споруджені до 5 серпня 1992 р., є висновок про технічний стан будинку (будівлі),

складений бюро технічної інвентаризації за формою, встановленою Міністерством з питань житлово-комунального господарства за погодженням з Міністерством регіонального розвитку та будівництва, і документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва. Зазначена постанов втратила чинність на підставі постанови КМУ № 553 від 23.05.2011 року.

На даний час діє наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 26.06.2011 року № 91, зареєстрований в Міністерстві України 11 липня 2011 р. за N 830/19568 Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мережПрийняття в експлуатацію об'єктів здійснюється безоплатно Державною архітектурно-будівельною інспекцією України та її територіальними органами (далі - Інспекції) за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж та за наявності документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації (далі - декларація), яка складається за формою, наведеною у додатку 2 до цього Порядку.

Як свідчать матеріали справи, ОСОБА_6 померла 30 грудня 2011 року у віці 56 років, про що в Книзі реєстрації смертей 2012 року січня місяця 03 числа зроблено відповідний запис за № 4 та відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області 03.01.2012 року видано свідоцтво серія I-НО № 580560.

22.05.2012 року листом № Г/0538 Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Донецькій області на звернення ОСОБА_1 надано відповідь, у якій зазначається, що враховуючи той факт, що забудовником була померла ОСОБА_6, у Інспекції немає законних підстав для при зняття в експлуатацію індивідуального житлового будинку, розташованого за адресою: м. Артемівськ, вул. Коцюбинського,54.

Судом встановлено, що 14.09.1974 року між позивачем та ОСОБА_7 був укладений шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтва про народження арк. с.44).

У позовній заяві позивач зазначив, що він фактично прийняв спадщину після смерті дружини, так як на момент відкриття спадщини він постійно проживав разом з і спадкодавцем у одному будинку та не заявляв про відмову від спадщини, при цьому хто не будь з інших спадкоємців ОСОБА_3 та ОСОБА_9 на вказане спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_6 не претендують. Як доказ того, що позивач проживав разом з померлою, суду надано Витяг з будинкової книги по вул. Коцюбинського, 16.

Листом від 11.07.2012 рок № 619/01-16 Перша Артемівська нотаріальна контора повідомила, що 18.06.2012 року згідно заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини було заведено спадкову справу на майно ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року, одночасно з цим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подані заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу в порядку, встановленому законом.

За теоретичним визначенням позов - це матеріально-правова вимога до відповідача з приводу порушеного права, а належними сторонами в цивільному процесі є особа, якій належить право вимоги - позивач та особа, яка повинна відповідати за позовом - відповідач.

кожна особа має конституційне право на судовий засіб захисту, зокрема право на пред'явлення позову у процесуальному розумінні. Відсутність же права на позов у матеріально-правовому розумінні, є підставою для ухвалення судом рішення про відмову в задоволенні позову за безпідставністю. З вищенаведеного випливає, що обов'язковою умовою для задоволення позову (судового захисту прав) є встановлення факту порушення прав позивача відповідачем.

Відповідно до закону захисту підлягає лише порушене наявне право.

Відповідно до ст. ст. 11 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Саме на позивача процесуальний закон покладає обов'язок визначити коло фактів, на які він може посилатися як на підставу своїх вимог, і довести обставини, якими він обгрунтовує ці вимоги (ч.1 ст. 60 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду доказів про те, що спірний будинок у встановленому на час завершення будівництва порядку, був введений в експлуатацію.

Висуваючи вимоги про визнання права власності в порядку спадкування на об'єкти нерухомості, які не входили до спадкового майна, позивачем не наведено правове обґрунтування своїх вимог. Посилання на вимоги ст.376 ЦК України, у даному випадку є необґрунтованими.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкуванняспадкові відносини регулюються діючим цивільним кодексом України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, правила цивільного кодексу України 1963 року, утому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилась до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 та ч. 1 ст. 1269 ЦК України прийняття спадщини можливо, якщо спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини не заявив про відмову від спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, або шляхом подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини у строк шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту або з істотними порушенням будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Виходячи зі змісту ст. 376 ЦК України право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно (ч.3), або на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (ч.5).

Обставини справи свідчать про те, що спірні об'єкти нерухомого майна є самовільним будівництвом, здійсненим без затвердженого належним чином проекту, не прийняті в експлуатацію в установленому законом порядку. Крім того, відсутні докази звернення позивача з питанням про визнання права власності до компетентного державного органу та документ, що засвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розташовані зазначені об'єкти будівництва.

Прийняття в експлуатацію таких об'єктів нерухомості має здійснюватися відповідною інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у спосіб, визначений Порядком прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91.

Звертаючись до суду з позовом до Артемівської міської ради, позивач не надав суду доказів, яким чином та які його права, свободи чи інтереси з питання, що є предметом даного спору в суді, порушені, невизнані або оспорювані відповідачем, адже, як встановлено судом, до Артемівської міської ради для отримання свідоцтва на право власності на обєкти нерухомого майна він не звертався.

Як випливає зі змісту позову, вимоги, пред'явлені позивачем, стосуються захисту їх прав на будинок як спадкоємця померлої.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Права та обов'язки спадкодавця включаються до складу спадщини лише якщо вони належали спадкодавцеві на день його смерті.(ч. 5 ст. 1268, ч. 2 ст. 1220 ЦК України)

Проте, ч. 4. ст. 25 ЦК України передбачено, що в момент смерті фізичної особи її цивільна правоздатність припиняється. Тому позовні вимоги визнати право власності за ОСОБА_1 Любов?ю Єгорівною на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами до нього, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв. м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54, вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року у Ѕ його частині необґрунтовані та не підлягають задоволенню, оскільки визнання права власності за померлою особою не передбачено чинним законодавством України.

До спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва, як що спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво. Якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обовязки як забудовника входять до складу спадщини. Саме до цього зводяться розяснення, які містяться в пп. 7, 8, постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування.

Оскільки на момент смерті ОСОБА_6 її право власності на жилий будинок зареєстровано не було, документів, які б свідчили про її право власності на цей будинок, не надано, то визнавати право власності за спадкоємцем ОСОБА_1 у суду немає підстав.

За змістом п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленному цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

З урахуванням наведених положень закону право на спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні вимоги про визнання права на спадщину задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разіпорушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів, зокрема в разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину.

Як убачається з матеріалів справи, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа щодо майна померлого. Відмова нотаріуса в оформленні позивачу права на спадщину в матеріалах справи відсутня, що виключає наявність невизнаного або оспорюваного права позивача.

Щодо позовних вимог про визнання факту прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом, яка складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв. м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54 і вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року, що залишився після смерті ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року, суд зазначає наступне.

Згідно з положеннями чч. 1, 2 ст. 1220, ч. 1 ст. 1222, ч. 3 ст. 1223 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Частинами 1, 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За змістом зазначених норм прийняття особою спадщини обумовлюється або постійним проживанням спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, або в разі відсутності наведених вище обставин поданням до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у визначений ч. 1 ст. 1270 ЦК України строк.

Таким чином, виходячи з аналізу зазначених правових норм фактичне подання особою в передбачений законом строк заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини свідчить про прийняття нею спадщини (ст. ст. 1268, 1269 ЦК України).

Листом від 11.07.2012 рок № 619/01-16 Перша Артемівська нотаріальна контора повідомила, що 18.06.2012 року згідно заяви ОСОБА_1 про прийняття спадщини було заведено спадкову справу на майно ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року, одночасно з цим ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були подані заяви про відмову від спадщини на користь ОСОБА_1. Оскільки позивач постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, не відмовився від спадщини в установленому законом порядку, подав заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини, то він вважається таким, що прийняв спадщину. За таких обставин, позовні вимоги в частині визнання факту прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом, яка складається з Ѕ частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташований на земельній ділянці площею 1 060,5 кв. м за адресою: Донецька область, м. Артемівськ, вул. Коцюбинського, 54 і вказаного у технічному паспорті Артемівського БТІ від 03.05.2012 року, що залишився після смерті ОСОБА_6, померлої 30.12.2011 року є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Враховуючи викладені вище обставини справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Судові витрати покласти на позивача.

Керуючись ст.ст. 10,11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові відмовити повністю.

Рішення ухвалено в нарадчій кімнаті, вступну та резолютивну частини проголошено в судовому засіданні 18.07.2012 року.

Повний текст рішення підготовлено та підписано 23.07.2012 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко