АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2/413/28/12 Головуючий в першій
Провадження 22-ц/491/1631/12 інстанції Водоп'янов С.М.
Категорія № 41 ( І ) Доповідач - Барильська А.П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Савіної Г.О., Грищенко Н.М.,

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2, його представника -ОСОБА_3, відповідача - ОСОБА_4, який є представником за довіреністю ОСОБА_5, третіх осіб - ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про усунення порушень права користування житловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання домашньої угоди міни автомобілю на житлове приміщення дійсним, визнання права власності на житло, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2008 році ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про усунення порушень права користування житловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить дві кімнати № 28-29, що становить 30/100 частини від площі спільного помешкання АДРЕСА_1 , загальною площею 30,03 м2.

Відповідачам на праві спільної приватної власності належать відповідно, ОСОБА_4 - кімнати № 32-33, що становить 30/100 частин та ОСОБА_8 - кімнати №30-31, що становить 40/100 частини площі спільного помешкання АДРЕСА_1.

Відповідачі самовільно, без відповідного дозволу, здійснили перепланування кімнат, у зв'язку із чим позивача позбавлено можливості користуватися кухнею та кімнатою.

Після уточнення позовних вимог у лютому 2012 року, ОСОБА_2 просить суд: зобов'язати відповідачів усунути йому перешкоди в користуванні спільною власністю, а саме кухнею - 9,8 м2, відкривши вхід до кухні та до ванної кімнати і туалету 4,8 м2, коридором площею 11,3 м2; зобов'язати ОСОБА_4, ОСОБА_8 поновити перегородку між приміщеннями 2 та 4 , які належать йому на праві власності; зобов'язати відповідачів у строк до 01 травня 2012 року усунути всі порушення, стягнути з відповідачів 5000 грн. моральної шкоди та судові витрати.

У грудні 2008 року ОСОБА_4, ОСОБА_8 звернулись до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2, треті особи ОСОБА_5, , ОСОБА_7, про визнання угоди дійсною та визнання права власності на житло.

У квітні 2011 року ОСОБА_5, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання домашньої угоди міни автомобілю на житлове приміщення дійсним, визнання права власності на житло, усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що їй на праві приватної власності належав автомобіль ЗАЗ - 968, 1982 року випуску, з реєстраційним номером НОМЕР_1.. ОСОБА_5 передала належний їй автомобіль ОСОБА_2, а останній дозволів її сину зайняти належні йому кімнати, вартість яких, на той час, була рівною вартості автомобіля. Ключі та документи від автомобіля було передано ОСОБА_2 в обмін на ключі та правовстановлюючі документи на кімнати, які належали позивачу. Просила суд визнати домашню угоду міни належної ОСОБА_2 квартири № 28-29 секції № 6 будинку АДРЕСА_1 на автомобіль марки ЗАЗ 968, 1982 року випуску, який належить ОСОБА_5- дійсним. Визнати за нею право власності на квартиру №28-29 секції №6 будинку АДРЕСА_1, за ОСОБА_2 право власності на автомобіль. Усунути їй перешкоди у користуванні квартирою № 28-29 секції № 6 будинку АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що немає права користування цим житловим приміщенням та зняти його з реєстраційного обліку за зазначеною адресою.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 29 червня 2011 року справу за зазначеним вище позовом ОСОБА_5 передано для об'єднання в одне провадження із позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8.

Ухвалою Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 26 березня 2012 року зустрічний позов за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_8 залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_8 про усунення порушень права користування житловим приміщенням, відшкодування моральної шкоди задоволено у повному обсязі.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Зокрема, вважає, що суд не взяв до уваги, що між нею та ОСОБА_2 укладено договір міни, на підтвердження якого нею надано генеральну довіреність на право керування транспортним засобом, тому вважає, що набула за договором міни право власності на квартиру № 28-29 в секції № 6 будинку АДРЕСА_1 на підставі домашньої угоди.

Крім того, вважає, що судом порушено норми процесуального законодавства, оскільки нею було подано самостійний позов, тому він не міг розглядатися в об'єднаному провадженні.

В апеляційній скарзі відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_8 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з'ясування обставин, які мають значення для розгляду справи, просять рішення суду скасувати та постановити нове рішення про відмову ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог.

Зокрема, вважають, що суд не взяв до уваги, що договір міни автомобілю, який належав на праві власності ОСОБА_5 на квартиру №28-29, яка належала на праві власності позивачу, укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_9 та сторонами фактично виконано усі його умови. З 1997 року ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом, а лише після проведення капітального ремонту та перепланування квартири за його згодою, він звернувся до суду.

Крім того, вважають, що судом не взято до уваги, що позов, поданий позивачем в лютому 2012 року та розглянутий судом, ґрунтується на інших правових нормах підставах та предмету позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить дві кімнати № 28-29, що становить 30/100 частини від площі спільного помешкання АДРЕСА_1, загальною площею 30,03 м2.

Відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на праві спільної приватної власності належать, відповідно, ОСОБА_4 - кімнати № 32-33, що становить 30/100 частин та ОСОБА_8 - кімнати №30-31, що становить 40/100 частини площі спільного помешкання АДРЕСА_1.

Крім того, ОСОБА_5 на праві власності належить автомобіль марки ЗАЗ 968, 1982 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 самовільно, без відповідного дозволу, здійснили перепланування кімнат, у зв'язку із чим позбавили позивача можливості користуватися кухнею та кімнатою.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що позивач, як власник житла, має право на усунення перешкод у користуванні власністю.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності належить дві кімнати № 28-29, що становить 30/100 частини від площі спільного помешкання АДРЕСА_1 , загальною площею 30,03 м2.

Відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на праві спільної приватної власності належать, відповідно, ОСОБА_4 - кімнати № 32-33, що становить 30/100 частин та ОСОБА_8 - кімнати №30-31, що становить 40/100 частини площі спільного помешкання АДРЕСА_1.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_8 не маючи відповідного дозволу на перепланування, провели перепланування помешкання, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, а саме: розібрали перегородку між кімнатами 2 та 4, які належать на праві власності позивачу, а також 19, 20,21; заклали вхідні двері у помешканні 4 та 7; розібрали перегородки кладовок 3,5,6,9,10,11,16,17, виконали перегородку с дверним пройомом у коридорі 1. У зв'язку з переплануванням, позивач позбавлений можливості користуватися спільною сумісною власністю- кухнею та кімнатою.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що відповідачі своїми діями чинять позивачу перешкоди у користуванні належними йому на праві власності 30/100 спільного помешкання будинку АДРЕСА_1 та зобов'язав відповідачів усунути перешкоди у користуванні позивачем ОСОБА_2 належним йому на праві спільної власності спірним помешканням.

У зв'язку з чим доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Суд першої інстанції також дійшов обґрунтованого висновку про те, що своїми протиправними діями відповідачі спричиняють позивачу моральну шкоду, оскільки внаслідок їх дій позивач позбавлений можливості користуватися належними йому на праві спільної часткової власності 30/100 частин спірної квартири, що порушує його звичний ритм життя та вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з засад розумності та справедливості та урахував ступінь моральних страждань позивача, ступінь вини відповідачів та конкретні обставини по справі.

У зв'язку з чим, доводи апеляційних скарг в цій частині є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

ОСОБА_5 звертаючись до суду з позовом, посилалася на те, що між нею та ОСОБА_2 відбувся договір міни, відповідно до умов якого вона передала у 1997 року фактично, а у 2007 році - по генеральній довіреності зазначений автомобіль дружині позивача, а позивач передав у власності належні йому кімнати № 28-29. Однак, зазначений договір міни не був нотаріально посвідчений.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Згідно до ч.1 п.3 ст. 208 ЦК України, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, належить вчиняти у письмовій формі.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавстваёа також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 715 ЦК України, за договором міни( бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар.

Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін.

Статтею 716 ЦК України передбачено, що до договору міни застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, положення про договір поставки, договір контрактації або інші договори, елементи яких містяться в договорі міни, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Згідно положень ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку( квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Договір купівлі- продажу має відповідати вимогам зазначених норм закону та згідно до положень Закону України "Про податок з фізичних осіб" підлягає оподаткуванню на користь держави.

Як убачається із матеріалів справи, правочин довіреності від 27.03.2007 року, на який посилається ОСОБА_5, не може бути визнаний договором міни автомобілю ЗАЗ 968, 1982 року випуску, що належить на праві власності ОСОБА_5, на спірні квартири, оскільки ОСОБА_5, висловила свої наміри щодо розпорядження спірним автомобілем, видавши 27.03.2007 року саме довіреність на право розпорядження та продажу спірного автомобілю третій особі ОСОБА_7. та довіреність не є правовим оформленням переходу права власності на спірний автомобіль та на спірне житло.

У зв'язку з чим, висновок суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позову ОСОБА_5, є правильним.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що суд не взяв до уваги, що між нею та ОСОБА_2 укладено договір міни, на підтвердження якого нею надано генеральну довіреність на право керування транспортним засобом, тому вважає, що набула за договором міни право власності на квартиру № 28-29 в секції № 6 будинку АДРЕСА_1 на підставі домашньої угоди, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки вони не підтверджені належними доказами. Довіреність же не є правовим оформленням переходу права власності на спірний автомобіль та на спірне житло.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 про те, що нею було подано самостійний позов, тому він не міг розглядатися в об'єднаному провадженні, колегія суддів не може взяти до уваги. оскільки відповідно до ч.1 ст. 126 ЦПК України, суддя під час відкриття провадження у справі, підготовки справи до судового розгляду або суд під час їх розгляду мають право постановити ухвалу про об'єднання в одне провадження кількох однорідних позовних вимог за позовами одного й того самого позивача до одного й того самого відповідача чи до рідних відповідачів або за позовом різних позивачів до одного й того самого відповідача.

Як вбачається із матеріалів справи, спір між сторонами виник з приводу права власності на спірний автомобіль на спірні квартири, у зв'язку з чим суд правомірно об'єднав зазначені позови у одне провадження.

Доводи апеляційної скарги

ОСОБА_4, ОСОБА_8 про те, що суд не взяв до уваги, що договір міни автомобілю, який належав на праві власності ОСОБА_5 на квартиру №28-29, яка належала на праві власності позивачу, укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 та сторонами фактично виконано усі його умови. З 1997 року ОСОБА_2 не звертався до суду з позовом, а лише після проведення капітального ремонту та перепланування квартири за його згодою, звернувся до суду, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки ними на підтвердження укладання договору міни не надані належні докази.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального законодавства, висновки суду узгоджуються та відповідають обставинам по справі, у зв'язку з чим підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні, а рішення суду повинно бути залишено без змін, на підставі ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_4 і ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді:/