справа № 415/90/12
№ провадження 2-о/415/2/12
РІШЕННЯ

Іменем України

02 липня 2012 р. м. Дніпродзержинськ

Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого, судді Нельге Д.В..

при секретарі Гаркуше В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Дніпродзержинську «Про встановлення факту каліцтва на виробництві, причинного зв'язку між настанням інвалідності та отриманою травмою, встановлення проценту втрати працездатності», -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулась до суду із позовом до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Дніпродзержинську, у якому просила встановити факт каліцтва на виробництві та процент втрати працездатності.

В ході розгляду справи позивачка уточнила свої позовні вимоги, та, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, в остаточному варіанті просила суд встановити факт каліцтва на виробництві, причинний зв'язок між настанням інвалідності та отриманою нею травмою, встановити процент втрати її працездатності.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачка посилається на те, що, у 1955 році вона була членом колгоспу «Україна» Томаківського району Дніпропетровської області, де працювала на різних роботах рядовою колгоспницею. 17.07.1961р. о 13.30 год. під час виконання трудових обов'язків з нею стався нещасний випадок, а саме під час збирання врожаю колоском пшениці їй було запорошено праве око, в результаті чого око було травмовано. Про даний нещасний випадок було складено Акт про нещасний випадок на виробництві від 17.07.1961 року. У 1996 році колгосп було ліквідовано. У зв'язку з травмою ока вона перебувала на лікуванні, але, так як зір правого ока не вдалося врятувати, з 1968 року вона визнана інвалідом 3-ї групи, зв'язаної з виробництвом безстроково. 22.12.1987р. їй було ампутоване праве око та встановлено штучне око (протез), через що вона періодично потрапляє до лікарні із запаленням ока, та потребує періодичної заміни протезу. Факт її каліцтва на виробництві підтверджується Актом про нещасний випадок на виробництві від 17.07.1961р., довідкою лікарні ім.Мечникова, довідкою лікарні м.Запоріжжя, довідкою ВКК, пенсійним посвідченням. Однак, як з'ясувалось, цих документів замало для надання їй безкоштовної заміни протезу та спеціальної трості для сліпих, так як заміна протезу та надання трості для сліпих здійснюється безкоштовно для осіб, каліцтво яких наступило в результаті виробничої травми. Згідно ст.21 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» у разі настання страхового випадку Фонд соціального страхування від нещасного випадку на виробництві зобов'язаний у встановленому законом порядку відшкодувати щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку потерпілого, відповідно до чого вона зверталась до відповідача з заявою про направлення її на медико-соціальну експертизу для встановлення причинного зв'язку між ушкодженням здоров'я та виконанням нею її трудових обов'язків, але їй у цьому було відмовлено з посиланням на те, що, ступінь втрати її працездатності не був встановлений під час її подальшої трудової діяльності і на даний час вона не може виконувати свої трудові обов'язки не з причини наслідків трудового каліцтва, а з причини знаходження в пенсійному непрацездатному віці і відповідного стану здоров'я, тобто відповідач сам, без проведення експертизи, без висновків спеціалістів встановив їй причину її непрацездатності, на підставі чого вона змушена звертатися до суду за захистом свого порушеного права та просити суд встановити факт каліцтва на виробництві, причинний зв'язок між настанням інвалідності та отриманою нею травмою, встановити процент втрати її працездатності.

В судовому засіданні позивачка, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, підтримала позов у повному обсязі, та просила його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечувала у повному обсязі, та, в обґрунтування заперечень відповідача суду пояснила, що, факт каліцтва позивача, а саме того, що у позивачки, 17 липня 1961 року під час виконання нею робіт в полі бригади № 7 колгоспу «Україна» Томаківського району Дніпропетровської області було травмовано праве око з настанням інвалідності - вже встановлений безпосередньо організацією, де працювала позивачка під час отримання нею каліцтва. Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Дніпродзержинську ніяким чином не заперечує та не оспорює факт каліцтва позивачки, відповідно до чого відповідач вважає, що предмет спору з даного приводу відсутній. Крім того, позивачці вже встановлено групу інвалідності та зазначено її причину, а саме трудове каліцтво, тобто причинний зв'язок між настанням інвалідності та отриманою позивачкою травмою, який позивачка просить встановити в судовому порядку вже встановлений на час подання позову. Щодо позовних вимог в частині встановлення судом проценту втрати працездатності позивачки дана дія відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. за №1317, входить до повноважень медико-соціальних експертних комісій. При цьому, позивачка зверталась до відповідача з приводу надання їй допомоги в отриманні очного протезу, і, відповідачем їй було надано роз'яснення щодо законних підстав для надання їй Фондом медичних послуг, а також роз'яснено причини відмови у наданні їй Фондом направлення на огляд МСЕК і рекомендацію звернутися саме до МСЕК щодо роз'яснень результатів огляду позивачки, який було здійснено МСЕК у квітні 2011 року. Таким чином, відповідач не заперечує щодо існування факту каліцтва, отриманого позивачем під час виконання нею своїх трудових обов'язків, відповідно до чого вважає, що предмет спору між позивачем та Фондом з цього приводу взагалі відсутній.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача задоволенню не підлягають, з наступних підстав.

Згідно Довідки серії 58Ш №376938, наданої 22.04.1968р. Лікувально-трудовою експертною комісією при поліклініці ім.Мечникова, позивач ОСОБА_1 визнана інвалідом 3-ї групи у зв'язку з трудовим каліцтвом, де, також, зазначено причинний зв'язок між настанням інвалідності та отриманою позивачем травмою, який остання просить встановити у судовому порядку.

Як вбачається з Індивідуальної програми реабілітації інваліда №440, виданої позивачу ОСОБА_1 офтальмологічною Медико-соціальною експертною комісією 20.04.2011р., позивач ОСОБА_1 є інвалідом 3-ї групи, причина інвалідності трудове каліцтво по зору безстроково. Загальна тривалість перебування на інвалідності безстроково з 1968р. Програма реабілітації складена вдруге. Даною програмою позивачу рекомендовано: палиця та протезування правого ока. Організація, яка повинна виконати протезування ока позивача - офтальмологічною Медико-соціальною експертною комісією не визначена.

При цьому, позивач просить встановити в судовому порядку факт, що, 17 липня 1961 року під час виконання нею робіт в полі бригади № 7 колгоспу «Україна» Томаківського району Дніпропетровської області мав місце факт каліцтва, внаслідок якого їй було травмовано праве око з настанням інвалідності.

Згідно роз'яснень, наданих у п.2 Постанови Верховного суду України N 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», згідно з Законом "Про охорону праці" і Положенням про розслідування та облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10 серпня 1993 року N 623, факт каліцтва та іншого ушкодження здоров'я на виробництві посвідчується актом про нещасний випадок, а в разі відмови власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу, скласти такий акт чи незгоди потерпілого або іншої заінтересованої особи із змістом акта питання вирішується в порядку, передбаченому законодавством про розгляд трудових спорів.

Як зазначає позивач в обґрунтування своїх позовних вимог, про нещасний випадок, який стався з нею 17 липня 1961 року під час виконання нею робіт в полі бригади № 7 колгоспу «Україна» Томаківського району Дніпропетровської області, було складено Акт про нещасний випадок на виробництві від 17.07.1961 року.

Як вбачається з наданого позивачкою Акту про нещасний випадок на виробництві від 17.07.1961 року, комісією у складі членів колгоспу «Україна» Томаківського району Дніпропетровської області було складено Акт про нещасний випадок на виробництві від 17.07.1961 року. у якому зазначено, що позивач по справі ОСОБА_1 під час збору врожаю біля комбайну запорошила праве око колоском пшениці, після чого їй було надано допомогу, проте око залишилось травмоване.

З наведеного суд вбачає, що, на час звернення позивача до суду із позовом про встановлення факту каліцтва на виробництві, даний факт є вже встановленим у досудовому порядку, та посвідченим відповідним Актом про нещасний випадок від 17.07.1961 року, і, окрім того, відповідачем будь-яким чином не оспорюється, що дає підстави суду дійти висновку про відсутність предмета спору між позивачем та відповідачем з даного приводу, та, як наслідок, відсутність підстав для задоволення позову в частині встановлення даного факту в судовому порядку.

Крім того, відповідно до роз'яснень, наданих у п.1 Постанови Верховного суду України N 5 від 31.03.1995р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 256 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Відповідно до Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.12.2009р. за №1317, це Положення визначає процедуру проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації.

Згідно п. 3 даного Положення, Медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності. Медико-соціальна експертиза потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання проводиться після подання акта про нещасний випадок на виробництві, акта розслідування професійного захворювання за встановленими формами, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2004 р. № 1112, висновку спеціалізованого медичного закладу (науково-дослідного інституту професійної патології чи його відділення) про професійний характер захворювання, направлення лікувально-профілактичного закладу охорони здоров'я або роботодавця чи профспілкового органу підприємства, на якому потерпілий одержав травму чи професійне захворювання, або робочого органу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків, суду чи прокуратури.

Згідно ч.4 даного Положення, медико-соціальну експертизу проводять медико-соціальні експертні комісії, з яких утворюються в установленому порядку центри (бюро), що належать до закладів охорони здоров'я при Міністерстві охорони здоров'я Автономної Республіки Крим, управліннях охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій.

З наведеного суд вбачає, що, чинним законодавством передбачений досудовий порядок встановлення причинного зв'язку між настанням інвалідності та отриманою травмою потерпілого, а також встановлення проценту втрати його працездатності, що входить до повноважень медико-соціальних експертних комісій, відповідно до чого суд приходить до висновку, що, позовні вимоги позивача в частині встановлення судом причинного зв'язку між настанням інвалідності позивачки та отриманою нею травмою, а також встановлення проценту втрати її працездатності - задоволенню не підлягають.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 3, 4, 209, 212-215, 234, 256 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Дніпродзержинську «Про встановлення факту каліцтва на виробництві, причинного зв'язку між настанням інвалідності та отриманою травмою, встановлення проценту втрати працездатності» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Заводський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення.

Суддя Нельга Д. В.