АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/253/15-ц Номер провадження 22-ц/786/1937/15Головуючий у 1-й інстанції Турченко Т. В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого : Обідіної О.І.

Суддів : Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

При секретарі : Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до управління майна комунальної власності в м. Полтаві, виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавської міської ради, управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання членом сімї померлого наймача, набуття права користування квартирою та реєстрації за постійним місцем проживання,

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_4 членом сімї померлого ОСОБА_5, який проживав у ізольованій житловій кімнаті житловою площею 11,2 кв.м. квартири АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням житловою кімнатою площею 11,2 кв.м. квартири АДРЕСА_1та місцями загального користування: кухнею, коридором, ванною кімнатою та туалетом вказаної квартири.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі треті особи ОСОБА_2АП. та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи та помилкову правову оцінку доказів по справі, просять рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову. Зокрема зазначають, що ОСОБА_5 з 1993 року по теперішній час в даній квартирі в якості члена сімї свого сина ОСОБА_5 не проживала, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, в якій зареєстрована.

Одночасно, апелянтами подана заява про поворот виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року, оскільки за цей час позивач вже зареєструвалась в спірній кімнаті та уклала з КП ЖЕО №2 договір про надання послуг в утриманні будинків і споруд та прибудинкової території.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, що зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про наявність підстав для її задоволення.

Відповідно до п.п.3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом, позивач ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, від якого мали сина ОСОБА_5

ОСОБА_6 отримав 11 березня 1992 року від ПСМО «Полтавабуд» ордер на право заселення разом із сімєю кімнати №52 (в подальшому квартири №49 в малосімейному гуртожитку) по вул. Курчатова , 20 в м. Полтаві.

26 серпня 1992 року ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_2, яка зі згоди власника гуртожитку була вселена в квартиру як член сімї та зареєстрована в ній з 10 лютого 1993 року, а з 1 листопада 1997 року в квартирі був зареєстрований її син ОСОБА_3

20 серпня 1998 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 розірвано.

Після розірвання шлюбу, між колишнім подружжям була досягнута домовленість про розподіл спірної квартири, відповідно до якого ОСОБА_2 отримала в користування ізольовану кімнату площею 17,4 кв.м., а ОСОБА_5 отримав кімнату площею 11,2 кв.м. Підсобні приміщення - коридор, ванна кімната, кухня та санвузол залишились в спільному користуванні.

Розподіливши кімнати, ОСОБА_2 18 жовтня 2007 року та ОСОБА_5 5 березня 2008 року уклали з ГЖЕД №2 договори найму житлового приміщення - відповідно кімнати площею 17,4 кв.м. та площею 11,2 кв.м, на підставі чого їм були відкриті окремі особові рахунки.

В подальшому ОСОБА_2 приватизувала кімнату площею 17,4 кв.м.

29 серпня 2014 року ОСОБА_5 помер.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4 вказувала, що в звязку з погіршенням стану здоровя та відсутністю коштів на оплату орендованого житла, вона з 2010 року почала проживати у сина в його кімнаті та вести з ним спільне господарство, в тому числі оплачувала комунальні послуги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності факту проживання ОСОБА_4 з серпня 2010 року однією сімєю з своїм сином, ведення з ним спільного господарства та здійснення нею витрат по утриманню житла.

Колегія суддів не може погодитись з вказаним висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ст. 64 ЖК України члени сім"ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" встановлено, що вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен зясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім"ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювалося угодою між цими особами, наймачем і членами сім"ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час розгляду справи є факти , які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи.

В даному випадку, предметом доказування є факт проживання позивача ОСОБА_4 з серпня 2010 року спільно з сином ОСОБА_5 в його кімнаті площею 11,2 кв.м., ведення з ним спільного господарства та доведеність того, що саме це житло і є її постійним місцем проживання та відсутність будь-якого іншого житла.

Погоджуючись з доведеністю позовних вимог, суд першої інстанції зазначив, що факт проживання позивача однією сімєю з сином в його кімнаті досить повно доводиться показами допитаних в судовому засіданні свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10

Між тим, вказаного висновку суд дійшов при неповному зясуванні обставин справи та з порушенням вимог ст. 212 ЦПК України.

Так, з вказаних пояснень вбачається, що свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є сусідами позивача та проживають поряд з нею в квартирі №5 на першому поверсі, тоді як спірна квартира розташована на восьмому поверсі.

Крім того, свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 проживають зовсім в інших будинках, про обставини спільного проживання позивача з її сином давали поверхневі та суперечливі пояснення.

Аналізуючи покази зазначених свідків як докази по справі, колегія суддів зауважує, що останні не є безумовними доказами, які безспірно доводять факт проживання позивача спільно зі своїм сином в його кімнаті.

Натомість поза увагою суду залишились обставини щодо наявності у позивача іншого місця проживання, в якому вона зареєстрована, а саме квартири №3, в тому самому будинку, де і знаходиться спірна квартира № 49.

Так, на а.с. 17 мається договір найму (оренди) житла, з якого вбачається, що наймодавець квартири ОСОБА_11 передала в найм ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_2 для постійного проживання. За вказаною адресою позивач зареєстрована.

В ході розгляду справи апеляційною інстанцією в порядку ч.2 ст. 57 ЦПК України були допитані в якості свідків треті особи - власник кімнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які не приймали участі в розгляді справи в суді першої інстанції у звязку з неотриманням судових повісток.

Зазначені особи пояснили, що позивач ніколи не проживала в кімнаті площею 11,2 кв.м. спільно зі своїм сином , який зловживав алкогольними напоями. Сама кімната була облаштована лише одним спальним місцем і в ній фізично не мали можливості проживати дві особи різної статі та віку. Між тим, звязки між позивачем та сином дійсно існували, останній часто годувався у матері в її квартирі на першому поверсі. В цій квартирі позивач проживає замість своєї онуки ОСОБА_11, яка у звязку з працевлаштуванням виїхала з м. Полтави.

Крім того, колегією суддів звернуто увагу на протиріччя в обставинах, на які посилається позивач в обґрунтування позову. Так, остання зазначає, що в кімнату до сина вона вселилась в серпні 2010 року, тоді як в своїх зверненнях до районного сектору УДМС (а.с.172) вона зазначала, що з літа 2013 року проживає з рідним сином ОСОБА_5 в зазначеній кімнаті.

Крім того, позивачем не надано жодних доказів про те, що вона вселилась в кімнату площею 11,23 кв.м. з дотриманням передбаченого законом порядку, зокрема з дозволу наймачів квартири ОСОБА_5 та ОСОБА_2, про що зазначено в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України".

Також колегія суддів зауважує, що надані позивачем докази у вигляді роздруківок з її карткового рахунку, згідно яких остання здійснювала оплату комунальних платежів, не є тими беззаперечними доказами, які б свідчили про сам факт проживання однією сімєю позивача ОСОБА_4 з її сином ОСОБА_5

Зазначеним обставинам суд першої інстанції не дав належної правової оцінки та помилково дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія судів приходить до висновку про наявність підстав для скасування судового рішення та постановлення по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про поворот виконання судового рішення у спосіб, запропонований апелянтами, позаяк останній не ґрунтується на законі. Зокрема, колегія суддів не вбачає підстав для визнання неукладеним договору від 4 червня 29015 року про надання послуг з утримання будинків та прибудинкової території, укладений між ОСОБА_4 та КП ЖЕО № 2, оскільки вказаний договір є правочином, відтак він може бути предметом оскарження у відповідності до положень ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Одночасно, не може бути задоволена вимога про застосування повороту виконання судового рішення у спосіб анулювання взяття ОСОБА_4 на реєстраційний облік, оскільки це не передбачено діючим законодавством.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ч.1 ст. 309, 314, 316, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року скасувати та постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_4 до Управління майна комунальної власності в м. Полтаві, виконавчого комітету Полтавської міської ради, Полтавської міської ради, управління Державної міграційної служби України в Полтавській області про визнання членом сімї померлого наймача, набуття права користування квартирою та реєстрації за постійним місцем проживання.

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про поворот виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 23 квітня 2015 року.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги.

Судді:

З оригіналом згідно.