Справа № 2-4330/12
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2012 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить в порядку регресу стягнути з відповідачки кошти за виконання зобовязань за Кредитним договором №00417/RK в сумі 160401,96 грн., а також судові витрати в сумі 1605 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що він на підставі договору поруки №00500rК від 02.04.2012 року взяв на себе зобовязання перед ВАТ Морський транспортний банкв повному обсязі відповідати за належне виконання кредитних зобовязань відповідачкою за кредитним договором №00417/RK від 02.04.2008 року. Разом з тим, 14.12.2011 року ОСОБА_3, яка приходиться йому дружиною, частково виконала кредитні зобовязання відповідачки перед ВАТ Морський транспортний банк, сплативши кошти за кредитним договором в сумі 160401,96 грн. Тому, враховуючи, що сплачені кошти належали як і ОСОБА_3, так і йому, вважає, що він виконав кредитні зобовязання відповідачки, в звязку з чим до нього перейшли всі права кредитора за вищезазначеним договором.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; чіткий виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги із зазначенням фактів та посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення на докази, що підтверджують ці обставини. Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, тобто ті юридичні факти, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги про стягнення боргу в порядку регресу відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на його думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який він просить суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою стягнути борг в порядку регресу, посилається лише на норму ст.556 ЦК України, що передбачає перехід до поручителя усіх прав кредитора, в разі виконання останнім зобовязань, забезпечених порукою, яка за визначенням закону є особистим зобовязанням і не створює обовязків для будь-яких інших осіб. Проте, як вбачається з матеріалів позовної заяви, позивач сам вказує, що кошти були сплачені не особисто ним, а ОСОБА_3, яка, нібито, є його дружиною, а відповідно дані кошти також належали йому, однак на докази в підтвердження викладених обставин не посилається.

Таким чином, в поданій позовній заяві не окреслений предмет позову, який би характеризував те, на що спрямований позов, не викладені обставини, якими позивач обґрунтовує своє право вимоги до відповідачки відповідно до норм матеріального права, а саме, які права позивача порушені, якими саме діями відповідачки та на підставі якої норми встановлений певний цивільний обовязок відповідачки перед позивачем, тобто який характер мають правовідносини, що виникли між сторонами з приводу даного спору, якими правовими нормами вони регулюються та передбачений такий шлях поновлення і яких порушених прав позивача, враховуючи, що ст.16 ЦК України визначений перелік способів захисту порушених прав та інтересів осіб, а право на звернення до суду відповідно до ст.4 ЦПК України притаманне лише особі, яка звертається за захистом своїх порушених прав або охоронюваних законом інтересів.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначені ні суть позовних вимог, ні їх правові підстави, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та межі доказування.

Тому, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків, то зазначення вказаних вище обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Виходячи з вищенаведеного, позивачу необхідно визначити зміст вимог, виклавши обставини в їх обґрунтування, зазначивши: які права, свободи чи інтереси були порушені та ким саме, яким чином передбачене їх поновлення та на яких правових підставах, що визначають той засіб захисту права, який позивач просить застосувати, а також надати докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись статями 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу в порядку регресу залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачем ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: