Номер провадження: 22-ц/1590/1377/2012
Головуючий у першій інстанції Суворова
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.03.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Артеменка І.А., Фадєєнко А.Ф..

за участю секретаря Журіло Г.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представника публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк», товариства з обмеженою відповідальністю «Прогрес-Строй» про визнання договору поруки таким, що втратив силу та не підлягає виконанню , -

ВСТАНОВИЛА:

10.02.2011 р. позивач звернувся до суду з позовом (а.с. 1-7), в якому зазначив, що 24.05.2006 р. між ПАТ «Укрсиббанк» (далі Банк), і ТОВ «Прогрес-Строй», укладений договір про надання кредиту № 35-2/60 КБ у формі поновлюваної кредитної лінії у сумі ліміту кредитної лінії 1615000 доларів США. Договором передбачено надання кредиту траншами з 24.05.2006 р. по 23.05.2009 р. Термін повернення кожного траншу кредиту не повинен був перевищувати 12 місяців з дня отримання, але не пізніше 23.05.2009 р. (а.с. 11-21).

24.05.2006 р. між Банком і позивачем укладений договір поруки № 35-2/105 ФП, згідно якому позивач зобовязався перед Банком відповідати солідарно за виконання позичальником ТОВ «Прогрес-строй», усіх його зобовязань у повному обсязі, що виникли із договору №35-2/60 КБ від 24.05.2006 р.

Посилаючись на те, що між Банком та ТОВ «Прогрес-Строй» укладені додаткові угоди №1 від 19.08.2006 р., № 2 від 13.11.2006 р. і №3 від 26.03.2007 р., якими змінені умови кредитного договору без його згоди, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності, позивач просив суд визнати договір поруки таким, що втратив силу та не підлягає виконанню.

Рішенням суду від 28 липня 2011 р. визнано договір поруки № 35-2/105 ФП, укладеним 24.05.2006 р. між Банком, ТОВ «Прогрес-Строй» та ОСОБА_3, таким, що втратив силу та не підлягає виконанню.

В апеляційній скарзі Банк просить рішення суду скасувати, постановивши нове рішення про відмову у позові, посилаючись на те, що висновок суду щодо збільшення відповідальності поручителя є помилковим, оскільки суд прийняв до уваги додаткові угоди № 2 та № 3 до кредитного договору, які мали бути застосовані при настанні умов, які так і не настали. Суд послався на інше рішення суду першої інстанції від 22.12.2010 р., яким розглянутий спір між іншими сторонами, тому в силу ст. 61 ч. 3 ЦПК України факти, встановлені судовим рішенням від 22.12.2010 р. не можуть бути покладені в основу рішення, яке розглянуто судом 26.07.2011 р.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення суду, встановлюватися обставини і досліджуватись докази, заслухавши учасників процесу, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення, з наступних підстав.

Вирішивши спір, суд першої інстанції прийшов до висновку,про те, що про зміну умов кредитного договору позивач не повідомлявся, доказів на підтвердження наявності згоди позивача ОСОБА_3 на внесення змін до кредитного договору, укладеному з ПАТ «Укрсиббанк», не надано, тому, на думку суду, додаткові угоди № 2 від 13.11.2006 р. та №3 від 23.03.2007 р. до кредитного договору, на укладення яких позивач не надав згоди, фактично збільшили обсяг відповідальності поручителя, а отже і збільшили суми процентів, які підлягали до сплати, що, враховуючи положення ст. 559 ЦК України, є підставою для припинення поруки.

З таким висновком суду погодитися неможливо.

В силу ст. 627 ЦК України громадяни та юридичні особи є вільними в укладенні договору.

На підставі ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі.

Статтею 554 ч.2 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту ст. 654 ч. 1 ЦК України.

Підстави припинення договору поруки визначені у ст. 559 ч.1 ЦК України, згідно яким порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

За змістом зазначеної правової норми підставою припинення договору поруки є вся сукупність визначених у неї умов, а саме: зміна основного зобовязання, збільшення відповідальності поручителя та відсутність згоди поручителя на зміну умов.

Із матеріалів справи вбачається, що 24.05.2006 р. між банком і ТОВ «Прогрес-Строй», укладений договір про надання кредиту у формі поновлювальної кредитної лінії в іноземній валюті у сумі ліміту кредитної лінії, що дорівнювало 1 615 000 доларів США.

Кредит повинен був надаватись з 24.05.2006 р. по 23.05.2009 р. траншами.

Позичальник зобовязався здійснювати зменшення ліміту кредитної лінії згідно графіку:

з 24.05.2006 р по 23.02.2009 р. 1615000 дол. США,

з 24.02.2009 р. по 23.03.2009 р. 1 076 667 дол. США,

з 24.03.2009 р. по 23.04.2009 р. 538334 дол. США,

з 24.04.2009 р. по 23.05 2009 р. 538334 дол. США.

Позичальник зобовязався повернути кредит у повному обсязі не пізніше 23.05.2009 р.

За використання кредитних коштів встановлена процентна ставка в розмірі 12, 5 відсотків річних. Сторони домовились, що за умовами договору може бути встановлена нова процентна ставка 15,5 відсотків річних у разі невиконання п. 4.8. договору.

За користування кредитними коштами понад встановлений термін визначений у п. 1.2.1. договору, процентна ставка встановлена у розмірі 18, 75 відсотків річних.

Передбачено, що такий розмір процентної ставки застосовується до простроченої заборгованості за основною сумою боргу.

На позичальника покладено сплату Банку комісії згідно п.п. 1.3.5., 1.3.6., 1.3..7. договору.

Згідно п.7 договору за порушення термінів повернення кредиту та/або процентів за кредит та/або комісій позичальник сплачує Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунку 0,2 відсотка від суми зазначеної заборгованості (суми кредиту та/або процентів по кредиту та/або комісій), розрахованої за кожний день прострочення платежу, включаючи день сплати заборгованості. У випадку нецільового використання такий штраф підлягає сплаті у гривнях за курсом НБУ на день здійснення платежу. Відповідно до вимог ст. 611 ЦК України при порушенні позичальником вимог п.п. 2.2., 5.3., 5.5., 5.6., 5.9, 5.11., 7.4, 9.2. цього договору Банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту за цим договором в порядку, встановленому розділом 11 цього договору.

Пунктом 9.2 передбачено, що відповідно до ст. 651 ЦК України сторони погодили, що протягом дії цього договору процентна ставка підлягає зміні в сторону збільшення у разі настання будь-якого з наступних випадків: порушення позичальником вимог п. 4.8. цього договору та/або здійснення поточних коливань процентних ставок по вкладам та/або кредитам, або змін у грошово-кредитній політиці НБУ (наприклад, девальвація курсу національної валюти до курсу дол. США більше чим на 5% у порівнянні з курсом гривні до долара, установленого НБУ на момент укладення кредитної угоди чи останнього перегляду відсоткової ставки; підвищення ставки по кредитах банків України у відповідній валюті (по статистиці НБУ); підвищення ставки на 3 відсоткових пункту по бланкових кредитах «овернайт» НБУ з моменту укладення кредитної угоди чи останнього перегляду відсоткової ставки).

Збільшення розміру процентної ставки здійснюється в такому порядку: про встановлення іншого розміру процентної ставки Банк повідомляє позичальника шляхом направлення поштою рекомендованого листа за адресою, що вказана позичальником у цьому Договорі, або іншу адресу, яку позичальник повідомить Банку при зміні адреси.

Сторони погодили, що зміна розміру процентної ставки , що здійснюється відповідно до цього пункту не потребує додаткового підписання сторонами угод про внесення змін, а новий розмір процентної ставки за цим договором починає застосовуватись з дати, що буде вказана в повідомленні Банку.

При незгоді позичальника з встановленим розміром процентної ставки, останній може повідомити про це Банк письмово.

У разі незгоди позичальника з встановленим розміром процентної ставки, банк має право самостійно змінити термін повернення кредиту та сплати відсотків та достроково витребувати суму кредиту у повному розмірі в порядку, вказаному в розділі 11 цього договору.

19.08.2006 р. між Банком і ТОВ «Прогрес-Строй» укладена додаткова угода №1, в якій зазначені рахунки, на які повертаються Банку суми кредиту та виплачуються проценти із зазначенням, що інші умови договору залишаються незмінними і сторони підтверджують свої зобовязання (а.с. 22).

13.12.2006 р. укладена додаткова угода №2, пунктом 1.2.2. якої передбачено, що позичальник зобовязаний здійснювати зменшення ліміту кредитної лінії згідно графіку:

з 24.05.2006 р по 23.03.2009 р. 1615000 дол. США,

з 24.03.2009 р. по 23.04.2009 р. 1 076 667 дол. США,

з 24.04.2009 р. по 22.05.2009 р. 538334 дол. США,

з 23.05 2009 р. 0,00

Кредит у повному обсязі повертається не пізніше 23.05.2009 р.

У п.п. 1.3.4., 7.4, 10.2. додаткової угоди №2 від 13.11.2006 р. викладені зміни щодо номерів рахунків, на які повинні бути виплачені процентні кошти кредиту; номерів поточних рахунків позичальника з яких при настанні термінів виконання списуються кошти (а.с. 23-24).

Додатковою угодою №3 від 26.03.2007 р. у звязку зі зміною програмного забезпечення Банку визначені реєстраційний номер кредитного договору від 24.04.2006 р., встановлена черговість погашення заборгованості за кредитом за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених цим Договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісій, Банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в наступному порядку:

в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу, якщо сума такої заборгованості виражена у гривні;

в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним обмінним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені, якщо сума такої заборгованості виражена у іноземній валюті;

пеня нараховується за кожен день прострочення , включаючи день погашення заборгованості, але в будь-якому випадку такий розмір пені не може перевищувати розмір, встановлений чинним законодавством України на момент її нарахування.

Позичальник повинен сплатити пеню за Договором за першою вимогою Банку.

У забезпечення належного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором , 24.05.2006 р., був укладений договір поруки з ОСОБА_3 (а.с. 26).

Згідно п.1.1 договору поруки поручитель зобовязався перед кредитором відповідати за виконання позичальником усіх його зобовязань перед кредитором в повному обсязі , що виникли з договору овердрафту в гривні № 35-2/60 КБ від 24.05.2006р., як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

В договорі поруки зазначено, що поручителю добре відомо усі умови вищезазначеного кредитного договору , укладеного між кредитором і позичальником, в тому числі:

термін повернення кредиту 23.05.2009 р.;

процентна ставка згідно кредитного договору;

термін і порядок сплати процентів згідно кредитного договору;

штрафні санкції згідно кредитного договору;

інші умови згідно з кредитним договором.

Пунктом 1.3 передбачена відповідальність поручителя перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальника, в тому числі, за повернення основної суми боргу, процентів, за використання кредитних коштів, відшкодування можливих збитків, за сплату пені і інших санцій, передбачених в вищезазначеному кредитному договорі.

Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

Зазначивши порядок виконання договору, сторони вказали, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови кредитного договору з позичальником, у наслідок яких збільшується обсяг відповідальності поручителя.

Проаналізувавши зміст основного договору та додаткових угод до нього, колегія суддів прийшла до наступного.

Договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). В цьому договорі від 24.05.2006 р. передбачені всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, тому зобовязання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору договору про відкриття кредитної лінії з 24.05.2006 р. по 23.05.2009 р.

Між Банком і ТОВ «Прогрес-Строй» укладений не договір на отримання конкретної суми кредиту, а договір кредитної лінії з лімітом кредитування в сумі 1 615 000 дол. США з видачею кредиту траншами, термін повернення кожного із яких не повинен був перевищувати 12 місяців з дня отримання , але не пізніше 23.05.2009 р. п. 1.2.1. Договору (а.с. 21).

Пунктом 1.2.2. кредитного договору встановлений максимально допустимий розмір траншу, а пунктом 1.2.1. термін повернення кожного траншу .

Термін дії лімітної лінії кредиту за додатковою угодою не змінювався, кредитування Банком здійснювалось в межах, визначених кредитною лінією.

У звязку з цим, укладення після зазначеного кредитного договору додаткової угоди №2 від 13.11.2006 р. про надання коштів траншами з зобовязанням позичальника здійснювати зменшення кредитної лінії, що передбачено п. 1.2.1. основного кредитного договору (а.с. 21) в межах його дії : з 24.05.2006 р. до 23.05.2009 р., не є збільшенням обсягу відповідальності поручителя і не є підставою для припинення договору поруки, оскільки основне зобовязання, як це передбачено ст. 559 ч.1 ЦК України не змінювалось.

За правилами ст. 559 ЦК України збільшення відповідальності поручителя повязане зі зміною основного зобовязання: збільшення розміру плати за кредитом . відстрочення виконання , що призвело до збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування чужими грошовими коштами; підвищення розміру відсотків, встановлення (збільшення розміру) неустойки, зміна способу і форми майнового обтяження, умов відповідальності тощо.

У кредитному договорі віл 24.05.2006 р. встановлена процентна ставка у розмірі 12,5% річних, за користування кредитними коштами понад встановлений термін визначений у п. 1.2.1. договору , процентна ставка встановлена у розмірі 18, 75 % річних (а.с. 12).

Додаткові угоди не містять даних про збільшення розміру плати за за кожну частину кредиту (транш), підвищення розміру відсотків, а також збільшення періоду, за який нараховуються відсотки за користування грошовими коштами Банку, які нараховувались траншами в межах дії кредитної лінії, обумовленої кредитним договором, з 24.05.2006 р. по 23.05.2009 р. Термін повернення кожного траншу кредиту встановлений в договорі в 12 місяців з дня його отримання, але не пізніше 23.05.2009 р. (а.с. 11-21).

Додаткові угоди не містять інших строків повернення траншів.

Із порівняльної таблиці розрахунків збільшення заборгованості за кредитним договором від 24.05.2006 р., наданих Банком суду апеляційної інстанції, вбачається, що терміни погашення заборгованості за кредитом та згідно графіку зниження ліміту кредитної лінії в додаткових угодах визначені в межах 12 місяців, але не пізніше строку дії кредитної лінії 23.05.2009 р.

Строкова процентна ставка, як в основному договорі, так і в додаткових угодах, склала 12,5%, а прострочена 18,75%. Більш того, у звязку з укладенням додаткових угод по кредитній лінії зменшилась сума заборгованості на 43 459 24 дол. США (а.с 169),внаслідок цього зменшився і обсяг відповідальності позивача.

Пунктом 7 кредитного договору від 24.05.2006 р. передбачено, що за порушення позичальником терміну повернення кредиту, процентів по кредиту, комісії позичальник сплачує Банку додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню з розрахунком 0,2 % від суми зазначеної заборгованості, розрахованої за кожний день прострочення платежу (а.с. 11-21). За рік 365 днів, пеня склала 73% (0,2% х 365).

Додатковою угодою №3 від 26.03.2007 р. встановлено, що за порушення позичальником терміну повернення кредиту, процентів по кредиту, комісії позичальник сплачує Банку додатково пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення.

З 26.03.2007 р. по 31.05.2007 р. подвійна облікова ставка склала 17% за рік (8,5% х 2), а за кожен день прострочення 0,041%; з 01.06.2007 р. по 31.012.2007 р. 16% (8 % х 2); з 30.04.2008р. по 14.06.2009 р. 24 %, а за день прострочення 0,066 %; у період з 15.06.2009 по 11.08.2009 р. 22% (11% х 2); з 12.08.2009 р. по 07.06.2010 р. 20,5 % (10,25 % х 2); з 08.06.2010р. по 07.07.2010 р. 19 % (9,5 % х 2); з 08.07.2010 р. по 09.08.2010 р. 17% (8,5 % х 2); з 10.08.2010р. 15,5 % (7,75 % х 2); з 08.07.2010 р. 17 % (8,05 % х 2); з 08.06.2010 р. 19 % (9,5% х 2). Облікова ставка НБУ в 2011 році не змінювалась і становила 7,75 %, тому на протязі 2011 р. подвійна облікова ставка НБУ становила 15,5 %.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 грудня 2010 року, яке набрало чинності, покладено на поручителя ОСОБА_3 обовязок за договором поруки від 24.05.2006 р. з визначення заборгованості на 03.11.2010 р.

Як вбачається із матеріалів справи перший транш у сумі 1 615 000 дол. США отриманий позичальником 26.03.2007 р., погашений 22.05.2007 р., другий у сумі 1 615 000 долю США отриманий 23.05.2007 р., погашений 29.05.2007 р. Третій транш у сумі 1 615 000 дол. США отриманий 30.05.2007 р., який не був погашений, та остання сплата процентів за користування кредитом відбулась 30.12.2008 р.

Обєм відповідальності поручителя визначений пунктом 1.1. договору поруки від 24.05.2006 р., згідно якому ОСОБА_3 зобовязався відповідати перед кредитором у повному обсязі за зобовязаннями, що виникли із договору овердрафту (кредитної лінії), як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому.

Проаналізувавши зміст кредитного договору та додаткових угод, колегія суддів приходить до висновку про те, що додатковими угодами суттєві умови кредитного договору: ліміт кредитної лінії, обмеження за лімітом, строк кредитної лінії, дати повернення траншу, не були змінені.

Встановлення подвійної облікової ставки навіть в тих випадках, коли вона складала від 20,5 % до 24 %, не потягнуло за собою несприятливих наслідків для поручителя, а навпаки зменшила його відповідальність, оскільки за умовами договору поруки поручитель відповідав за порушення позичальником терміну повернення кредиту, процентів по кредиту, комісії з визначенням пені, розрахованої за кожний день прострочення платежу, що за рік склало 73%.

Оскільки Банком не змінене основне зобовязання за кредитною лінією та не збільшено відповідальність поручителя, тобто відсутня вся сукупність правових обставин, передбачених ст. 559 ч.1 ЦК України, а саме: зміна основного договору, збільшення відповідальності поручителя та відсутність письмової згоди поручителя на зміну умов договору, правових підстав для припинення договору поруки немає.

Посилання суду на факти, встановлені рішенням суду першої інстанції від 22.12.2010 року, яким вирішений спір між Банком та іншою особою, в силу ст. 61 ч.3 ЦПК України не можуть бути прийняти до уваги через те, що не мають преюдиційного значення для даної справи. В силу названої статті закону не доказуються при розгляді інших справ лише обставини, які встановлені у цивільній, господарській, адміністративній справі, що набрало законної сили, в якій брали участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлена ця обставина.

Тому рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у позові.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2., 309 ч.1 п.3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника публічного акціонерного товариства «Укрсиббанк» - ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 червня 2011 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

У задовленні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: А.Ф. Фадєєнко

ОСОБА_4