Апеляційний суд Київської області
УХВАЛА

іменем України

4 липня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого Приходька К.П.

суддів Голуб С.А.., ОСОБА_1

при секретарі Лопатюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_3, третя особа - орган опіки та піклування виконавчого комітету Бориспільської міської ради Київської області про визначення порядку користування квартирою, що є спільною частковою власністю,

встановила:

Заочним рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 4 квітня 2012 року позов задоволено.

Встановлено порядок користування квартирою № 71 в будинку 48 по вул. Горького в м. Бориспіль Київської області, а саме: встановлено за ОСОБА_4 та дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 право користування кімнатою № 1-зала площею 17,7 кв.м та балконом площею 1,5 кв.м, за ОСОБА_3 встановлено право користування кімнатою № 2-спальня площею 12,7 кв.м, інші приміщення: кухню, ванну кімнату, санвузол, коридор залишені в спільному користуванні.

Зобов'язано ОСОБА_3 не порушувати встановлений порядок користування квартирою № 71 в будинку 48 по вул. Горького в м. Бориспіль Київської області.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на оплату судового збору в розмірі 107 гривень 30 копійок.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_2 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для вирішення справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить вказане рішення скасувати і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зокрема звертає увагу апеляційного суду на те, що він не погоджується із рішенням суду в частині залишення у користуванні ОСОБА_4 балкону, оскільки балкон відноситься до місць загального користування.

Також апелянт не погоджується із тим, що судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 ухиляється від витрат по утриманню квартири та сплаті комунальних платежів. Вважає, що ця обставина може у майбутньому бути підставою для пред»явлення ОСОБА_4 позову до нього про стягнення частини коштів витрачених нею на утримання житла та сплату комунальних платежів. При цьому апелянт наголошує на тому, що відповідач є учасником бойових дій і користується пільгами і самостійно сплачує всі комунальні платежі.

Заперечень на апеляційну скаргу позивачем не подано.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги. Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, позивач, відповідач та їх малолітній син ОСОБА_5 являються співвласниками квартири АДРЕСА_1. Дана квартира складається з двох кімнат загальною площею 53,1 кв.м, заскленим балконом площею 1,5 кв.м, кухні, ванної кімнати, санвузла, коридору загальною площею 21,2 кв.м. В кімнаті-залі площею 17,7 кв.м проживає позивач з двома дітьми ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 В іншій кімнаті-спальні площею 12,7 кв.м проживає відповідач ОСОБА_3

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що сторони є співвласниками майна, яке знаходиться у спільній частковій власності. Оскільки майно не підлягає поділу, суд з урахуванням вимог ч.2, 3 ст. 358 ЦК України та роз»яснень, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", а також того, що відповідач не бажає брати участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири, рідко в ній буває, добровільно допомоги на утримання квартири позивачу не надає встановив такий порядок користування квартирою, про який просила позивач.

Судова колегія погоджується із висновками суду з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 1, 2, 3 ст.358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх є спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року за № 20 "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності", квартира, яка є спільною сумісною власністю чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення із самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. В іншому разі може бути встановлено порядок користування приміщенням квартири, якщо про це заявлено позов.

З урахуванням наведених вимог закону та судової практики суд першої інстанції правомірно задовольнив позов.

Щодо виділення у користування позивача та її двох малолітніх дітей балкону, який відноситься до місць загального користування, то в цій частині рішення також є правильним, оскільки вихід на балкон лише через кімнату, яка виділяється у користування позивача. При умові залишення балкона у спільному користуванні сторін, право позивача на окреме користування виділеною їй кімнатою буде порушене, оскільки відповідач буде мати доступ до кімнати позивача в будь-який час. Враховуючи те, що разом із позивачем в кімнаті проживають двоє малолітніх дітей, а також той факт, що спільне користування балконом неможливо із-за його розташування, суд прийшов до правильного висновку про виділення балкону в користування позивача та дітей. Таке рішення є розумним і справедливим.

Щодо доводів апелянта про безпідставне встановлення судом обставин щодо ухилення його від утримання житла та сплати комунальних платежів, то ці доводи апеляційної скарги також не є підставою для скасування рішення суду, оскільки в рішенні конкретно не вказано, що судом встановлено, що відповідач ухиляється від утримання житла та сплати комунальних платежів і ці витрати несе позивач. В рішенні суду зазначено наступне: «Оскільки відповідач не бажає брати участі у витратах, пов'язаних з утриманням квартири, рідко в ній буває, добровільно допомоги на утримання квартири позивачу не надає, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити». Таким чином вказане речення не містить твердження про факт несплати відповідачем витрат по утриманню житла та оплаті комунальних послуг. Крім того, в рішенні суду взагалі не зазначено, що витрати по утриманню житла несе позивач.

Оскільки рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги в частині постановлення окремої ухвали щодо головуючого у справі в суді першої інстанції.

Таким чином, на думку колегії суддів, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3 відхилити, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 04 квітня 2012 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді