Справа № 2-3/11
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2012 року м. Буринь

Буринський районний суд Сумської області в складі:

головуючого судді Комлєва В. С.

при секретарі Лігерко Т. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Буринь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнаня права власності на легковий автомобіль

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання права власності на легковий автомобіль марки ВАЗ-2108, 1987 року випуску, держномер ВМ1580АА, поскільки 21 квітня 2008 року купив його у подружжя ОСОБА_2, заплативши обумовлену відповідачами суму, але угода належним чином не оформлена. Відповідачка ОСОБА_2 при цьому надала доручення на право керування та повного розпорядження ним строком на десять років, яку після розлучення з ОСОБА_3 анулювала і в даний час він не може у повній мірі використовувати автомобіль у власних цілях.

ОСОБА_2 звернулась із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про витребування автомобіля ВАЗ-2108 держномер ВМ 1580АА, мотивуючи тим, що про угоду купівлі-продажу належного їй автомобіля нічого не знала, у 2008 році автомобіль був переданий ОСОБА_1 на підставі підписаного нею доручення на право керування та повного розпорядження ним, а в даний час вона бажає, щоб власність була повернута їй.

Ухвалою суду від 26.03.2010 року позови об»єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1, як позивач, свої вимоги підтримав, а вимоги ОСОБА_2, як відповідач, не визнав і пояснив, що в квітні 2008 року через ОСОБА_4 домовився із ОСОБА_3, якого знає як працівника ДАІ з великим стажем роботи, про купівлю у нього автомобіля ВАЗ-2108, 1987 року випуску. 21 квітня 2008 року він з матір»ю, яка везла з собою гроші, та з хрещеною ОСОБА_5 прибули у місто Буринь до приміщення, де проводить прийом приватний нотаріус і де їх вже чекали ОСОБА_3 з дружиною ОСОБА_2 Ними було передано ОСОБА_2 гроші, вони передали ключі від машини та деякі запчастини, відповідачка ОСОБА_2 разом з ним підписала у нотаріуса генеральне доручення на управління та розпорядження автомобілем, і вони роз»їхались кожен у свою сторону. Після придбання автомобіля вклав у його ремонт значні кошти, так у нього не виникали сумніви в тому, що ОСОБА_2 зможе поставити питання про повернення їй машини. Якщо йому повернуть сплачену вартість машини та вкладені гроші в ремонт, він згоден її повернути. Питання нотаріального оформлення не ставилось, так як у нього було обмаль грошей, а ОСОБА_3 запевнив його у правильності оформлення документів через так зване генеральне доручення.

ОСОБА_2, як відповідачка, позов не визнала, а свої вимоги підтримала і пояснила, що має у власності легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску. В квітні 2008 року вона підписала доручення на право керування та повного розпорядження автомобілем на протязі десяти років на ім.»я ОСОБА_1, якого до цього не знала. Зробила це під тиском свого чоловіка ОСОБА_3 Ніяких грошей від ОСОБА_1 не отримувала і на угоду купівлі-продажу ніколи б не погодилася. Зараз просить витребувати автомобіль із незаконного володіння ОСОБА_1 і повернути їй. Крім того, в зв»язку із необхідністю відриватись від основної роботи отримує моральні страждання, які оцінює в 5000 гривень.

Відповідач ОСОБА_3 в дане судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. В попередніх судових засіданнях позов ОСОБА_1 визнав і пояснив, що після придбання на ім.»я ОСОБА_2 квартири по вул..Леніна в місті Буринь і з метою отримання грошей для переобладнання її під перукарню, яку використовувала дружина для роботи, вони вирішили продати автомобіль ВАЗ-2108, що був зареєстрований на її ім.»я. По узгодженню між ними він займався продажею автомобіля, так як тривалий час працював у відділенні ДАІ і знає багатьох водіїв. Через деякий час до нього з питаннм придбання вказаного автомобіля звернувся ОСОБА_1, подивився його із спеціалістами і вони узгодили ціну та місце передачі автомобіля. 21 квітня 2008 року ОСОБА_1 з матір»ю прибули до приміщення приватної нотаріальної контори, а він туди ж приїхав з ОСОБА_2 Мати ОСОБА_1 передала їм гроші, вони віддали ключі від автомобіля, ОСОБА_2 разом з ОСОБА_1 підписали доручення на право керування та повного розпорядження автомобілем на строк десять років і все. Питання оформлення договору купівлі-продажу не ставилось, так як ОСОБА_1 скаржився на скрутний фінансовий стан.

Суд, дослідивши обставини справи, представлені докази та давши їм оцінку, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає виходячи із слідуючого:

Як встановлено судом, легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску, дежномер ВМ 1580АА відповідно до виданого 18.08.2005 року свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СІС №249682, належав на праві приватної власності ОСОБА_2 21 квітня 2008 року вона надала посвідчену приватним нотаріусом Буринського районного нотаріального округу ОСОБА_6 довіреність терміном на десять років, згідно якої уповноважила позивача за первісним позовом по справі ОСОБА_1 керувати вказаним автомобілем, знімати його з обліку та ставити на облік в органах ДАІ, а також продавати і розпоряджатися ним іншим чином та виконувати пов»язані з цим дії. Отримавши зазначену довіреність та автомобіль, деякі запасні частини до нього, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші в сумі 17500 гривень. Вищезазначене підтверджується поясненнями сторін, свідків ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, копією доручення, посвідченого 21.04.2008 року приватним нотаріусом Буринського районного нотаріальнорго округу ОСОБА_6 за р.№793.

Факт передачі грошей ОСОБА_1 підтверджується поясненнями самого позивача, відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5 Проти цього факту не заперечує і сама відповідачка ОСОБА_2, стверджуючи, що гроші потрібно було віддати саме їй, як власниці автомобіля, а не її бувшому чоловікові ОСОБА_3 і що ОСОБА_1 у даний час повинен гроші забрати у ОСОБА_3 та передати їй. Вказані докази не суперечать один одному, доповнюють один одного, узгоджуються між собою і тому суд визнає їх достовірними.

Суд приймає до уваги ті обставини, що ОСОБА_1 передав кошти ОСОБА_3 в сумі 17500 грн., а ОСОБА_2 передала йому ключі від транспортного засобу, сам транспортний засіб, документи на нього та нотаріально посвідчила доручення на повне розпорядження і позивач безперешкодно та вільно тривалий час використовував автомобіль на власний розсуд, не погоджуючи своїх дій із відповідачами. Про це свідчать пояснення позивача ОСОБА_1, відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5 в тій частині, що ОСОБА_1 тривалий час використовував автомобіль без погодження із ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 виключно у власних цілях і на власний розсуд, складові автомобіля піддавалися ремонту також без будь-якого погодження з власником. Суд вважає, що розбіжності сум у накладних на ремонт вузлів та агрегатів автомобіля, які надали окремо ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суттєвого значення в цьому питанні не мають.

Суд вважає, що із доказами, які визнані достовірними, узгоджуються також покази свідка ОСОБА_4, якого суд вважає не зацікавленим у результатах справи, в тій частині, що при зустрічі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у квітні 2008 року, огляді автомобіля, який належить відповідачці, у його присутності мова йшла про укладення саме договору купівлі-продажу, а не про вчинення якогось іншого правочину.

Покази ОСОБА_2 про те, що доручення на право повного розпорядження належним їй автомобілем на термін десять років на ім»я ОСОБА_1, якого раніше зовсім не знала, підписала під певним тиском і на угоду купівлі-продажу ніколи б не погодилася, суд вважає надуманими, поскільки вони спростовуються показами самої ОСОБА_2 в тій частині, що при оформленні доручення та передачі автомобіля з документами на нього нікому ніяких скарг не виказувала, претензій не пред»являла, а також доказами, які суд визнав достовірними показами позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_3, свідків ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_4 Крім того, узгодженість дій ОСОБА_3 та ОСОБА_2, які в той час жили однією сім»єю, що не заперечують вони самі, при вчиненні вказаного правочину суд розцінює як єдність наміру на укладення саме договору купівлі-продажу спірного автомобіля.

Також суд звертає увагу на те, що спір по автомобілю ВАЗ-2108 1987 року випуску, дежномер ВМ 1580АА виник після того, як було відкрито провадження по справі по розділу майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, хоча вказаний автомобіль у список майна, яке підлягає поділу між подружжям включений не був, так як сторонам було достовірно відомо, що автомобіль проданий ОСОБА_1 і належить йому, що підтвердив відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні і що також видно із копії рішення Буринського районного суду Сумської області від 19.12.2011 року та копії рішення колегії суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Сумської області від 12.07.2012 року.

Відповідно до ст..328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема, із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Стаття 334 ч.1 ЦК України вказує, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Чинне законодавство не передбачає обов»язкового дотримання нотаріальної форми угод купівлі-продажу транспортних засобів, а Правилами державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей причепів, напівпричепів та мотоколясок, затвердженими Постановою КМ України №1388 від 07 вересня 1998 року передбачено реєстрацію не угод щодо купівлі-продажу автомобілів, а самих транспортних засобів, що дає право на їх експлуатацію.

Як вбачається із досліджених доказів між сторонами досягнуто згоди та виконано і всі інші передбачені передбачені ст.. ст.. 655, 664 ЦК України істотні умови. Так, позивач передав в оплату за придбаний товар обумовлені кошти і отримав у володіння транспортний засіб.

Таким чином суд вважає, що позивач на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на легковий автомобіль ВАЗ-2108, 1987 року випуску, держномер ВМ 1580АА.

. Виходячи із вищевикладеного суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 по зустрічному позову по витребування майна із чужого незаконного користування та стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60 ЦПК України, ст. ст. 208, 328, 334 ч.1, 610, 611, 614, 623, 655, 664 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 про визнання права власності на автомобіль задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу легкового автомобіля марки ВАЗ-2108, 1987 року випуску, дежномер ВМ1580АА, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 та ОСОБА_3 21 квітня 2008 року.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцем ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на легковий автомобілем марки ВАЗ-2108, 1987 року випуску, дежномер ВМ 1580АА, кузов ХТА210800Н0082073 шас., що зареєстрований на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії СІС №249682 від 18.05.2005 року в Путивльському МРЕВ ДАІ за ОСОБА_9.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про витребування майна із чужого незаконного користування та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Сумської області через Буринський райсуд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий