Справа №2-114 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 травня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Рибалки В.Г., Хвостика С.Г ,

з участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І. .

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_2

на рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2012 року

в справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ « Жилкомсервіс», 3 особа відділ у справах дітей Шосткінської міськради про встановлення порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення та зобовязання надати ключі від замка вхідних дверей квартири , та по зустрічному позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 , з особи ТОВ « Жилкомсервіс» , відділ у справах дітей Шосткінської міської ралди про визнання ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 втратившими право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2012 р. в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ТОВ « Жилкомсервіс», 3 особа відділ у справах дітей Шосткінської міськради про встановлення порядку користування квартирою, зміну договору найму житлового приміщення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні квартирою відмовлено.

Задоволені позовні вимоги ОСОБА_3. Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_2 втратившими право користування квартирою № 359 будинку № 17 по вул.. Онупрієнко в м. Шостка .

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим обставинам справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким задовольнити їх позовні вимоги, а в задоволенні позовних вимог про визнання них втратившими право користування квартирою відмовити. Доводять що їх непроживання в спірній квартирі викликано поважними причинами, оскільки ОСОБА_3 перешкоджав їм користуватися квартирою, не надав їм ключа від вхідних дверей , про що він визнав в судовому засіданні. Власного житла вони не мають , тому бажали мешкати в спірній квартирі. Сам же ОСОБА_3 має ,крім вказаної квартири, на праві власності будинок в с. Макове. Судом не враховано, що в спірній квартирі на час ухвалення рішення залишилися зареєстрованою дитина ОСОБА_3 - донька ОСОБА_5 , 27.02. ІНФОРМАЦІЯ_1, відносно нею не заявлялися вимоги про визнання втратившею право користування даною квартирою. Рішенням суду від 26 квітня 2012 року порушено право на мешкання її ОСОБА_3 з неповнолітньою дитиною. Не врахував суд думку органу опіки та піклування про незгоду з позбавленням неповнолітньої доньки ОСОБА_3 права користування спірною квартирою

Заслухавши пояснення ОСОБА_3, представника її та ОСОБА_2, ОСОБА_6, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, квартира АДРЕСА_1 складається з 3-х ізольованих кімнат площею 9,5, 11,4, 16,8 кв.м. , квартира не приватизована. ( а.с.8)

В даній квартирі зареєстровані сторони ОСОБА_3, його син ОСОБА_7, його сестра ОСОБА_1 з дітьми ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , його брат ОСОБА_2 Особистий рахунок на дану квартиру був відкритий на мати сторін ОСОБА_8, яка 17.09. 2011 року померла. За даною квартирою рахуються значні борги за комунальні послуги

Постійним місцем мешкання ОСОБА_3 , ОСОБА_2 є с. Макове , куди вони переїхали у 90-х роках минулого століття, де ОСОБА_1 разом з дитиною ОСОБА_5 та співмешканцем ОСОБА_9 мешкає в будинку № 33 по вул. Горького та який належить її на праві приватної власності , а ОСОБА_2 по вул. Колгоспній в будинку № 14, який був придбаний ним та позивачкою.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов до вірного висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання ОСОБА_3, її доньки ОСОБА_4, ОСОБА_2 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Згідно статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку , передбачених законом.

Відповідно до ч.2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сімї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сімя, то договір найму жилого приміщення не розривається , а член сімї , який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Частиною 3 статті 29 ЦК України передбачено, що місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків , або одного з них , з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя тощо , в якому вона проживає, якщо інше місцем проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками, або організацією,. яка виконує щодо неї функції опікуна.

Як вбачається з матеріалів справи і не заперечували позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позивачі залишили спірну квартиру на початку 90 років та переїхали жити до матері в с. Макове Шосткінського району, де вона мешкала разом з співмешканцем. У 1999 році ними було придбано у АПТ «Маковський» приміщення комори по вул. Колгоспна 14 а с. Макове для подальшої реконструкції під житловий будинок . З цього часу позивачі стали мешкати в с. Макове , де ОСОБА_1 мешкає разом з співмешканцем та двома дітьми, вона придбала та має на праві приватної власності будинок по вул. Горького № 33 с. Макове, працює в с. Макове. ОСОБА_10 ОСОБА_4 згідно довідки навчається у Маківській ЗЮШ та мешкає разом з батьками по вул. Горького № 33 в с. Макове. ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1 також народилася та мешкає в с. Макове.

ОСОБА_2 також мешкає в с. Макове у будинку по вул. Колгоспна № 14 а , який використовувався та використовується як житловий будинок. Про це підтвердив ОСОБА_2 в апеляційній скарзі , вказавши , що він продав свою ? частину будинку іншому співвласнику. Документів на підтвердження факту купівлі- продажу даного житла ОСОБА_11Г . суду не надав.

З цього часу , як підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1, а з 2005 року ОСОБА_2 залишили спірну квартиру та не мешкали в ній, ніяких їх особистих речей в спірній квартирі не має. Ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_2 всупереч даним фактам , не надали ні суду першої інстанції, ні при розгляді апеляційної інстанції ніяких доказів. Вони тривалий час мешкають в іншому населеному пункті , мають там своє житло, працюють за своїм місцем мешкання, діти мешкають та навчаються в даному населеному пункті, забезпечені там житлом . З часу свого непроживання позивачі не проявляли інтересу до спірної квартири, не оплачували комунальні послуги, не користувалися житлом, не намагалися вселитися в спірну квартиру.

Посилання апелянтів на те , що їх непроживання в спірній квартирі викликано тим, що ОСОБА_3 перешкоджав їм користуватися квартирою , не надав ключів від вхідних дверей, колегія суддів вважає непереконливими і такими , що не заслуговують на увагу.

Поважність причин непроживання в жилому приміщенні має значення при розгляді питання про збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім ( стаття 71 ЖК України). Позов ж заявлений з інших підстав , а саме у звязку з вибуттям позивачів на інше постійне місце мешкання. ( ст. 107 ЖК України. )

При розгляді справи позивач ОСОБА_3 змінив підстави свого позову та просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування спірною квартирою не на підставі статті 71 ЖК України , а на підставі статті 107 ЖК України ( а.с.57)

Крім того , самі апелянти як вбачається з матеріалів справи стверджували, що ОСОБА_3 не створював їм перешкоди в користуванні квартирою, ключі від квартири вони мали, комунальні послуги вони не сплачували , оскільки не жили в квартирі, питання вселення в квартиру , в тому числі і в примусовому порядку ніколи не ставили.

Крім того , з пояснень ОСОБА_2 в суді першої інстанції вбачається , що після того , як він одружився, він повернувся до квартири , мешкав там з дружиною, брат не чинив йому перешкоди в користуванні квартирою. Після розлучення у 2005 році він добровільно повернувся жити до с. Макове.

Посилання апелянтів на той факт, що ОСОБА_3 не надав їм ключа від вхідних дверей квартири і тому вони вважають це доказом їх непроживання в квартирі , колегією суддів не може бути взято до уваги як підставу задоволення апеляційної скарги.

Як встановлено з матеріалів справи ключі від квартири позивачі мали, коли ОСОБА_2 загубив ключа, йому свій ключ передала ОСОБА_1 До ОСОБА_3 вони не зверталися з проханням надати їм дублікат ключа, , не зверталися з позовом про своє вселення.

ОСОБА_1 поясняла в суді , що вона не має наміру жити в спірній квартирі, але бажає, щоб кімната в квартирі площею 16,8 кв.м. в майбутньому належала її дочці.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. .

З огляду на викладене, на думку колегії суддів, суд першої інстанції постановив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, яке є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді