Справа № 22Ц-3676/11 Провадження № 22-ц/290/36/12Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 48 Доповідач: Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2012 м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Нікушина В.П., Сороки Л.А.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю позивачки, апелянтки ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_3

Миколайовича про стягнення аліментів на утримання повно-

літньої дитини, яка продовжує навчання,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Погре-бищенського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

20 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулася у Погребищенський районний суд Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання ( а. с. 1-3 ).

Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2011 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено (а.с. 21-22).

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції від 17 жовтня 2011 року, ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить дане рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення заявлених вимог. Апелянтка вважає оскаржуване рішення необгрунтованим, незаконним з мотивів порушення норм матеріального і процесуального права ( а. с. 24-25 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали останньої, проаналізувавши докази в їх сукупності, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне зясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що повнолітня донька сторін у справі ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є студенткою другого курсу денної форми навчання Київського національного університету культури і мистецтв, стипендії не отримує, потребує матеріальної допомоги через відсутність самостійного заробітку і реальної можливості здобуття такого. Згідно довідки виконкому Погребищенської міської ради від 20.09.2011 року № 2750 донька ОСОБА_4 перебуває на утриманні позивачки ( а. с. 5-7 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно норм статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій

сумі і ( або ) у частці від заробітку ( доходу ) платника аліментів з врахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач ніде не працює, на обліку в Погребищенському районному центрі зайнятості не перебуває. Судом зроблено висновок про неспроможність ОСОБА_3 сплачувати аліменти з врахуванням того, що він двічі притягувався до кримінальної відповідальності через несплату аліментів та відбував покарання у вигляді виправних робіт, обмеження волі ( а. с. 15-18 ).

Однак з таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки він зроблений на підставі хибного сприйняття фактичних обставин справи.

Крім цього, в оскаржуваному рішенні суд вказав, що відповідач проти позову заперечував, пояснював, що не має грошей на сплату аліментів як непрацюючий.

Проте з прослуховування технічного запису судового засідання у даній справі слідує, що ОСОБА_3 не заперечував вимоги позивачки, але говорив про сплату аліментів у сумі 200,00 гривень, пояснював, що проживає завдяки неофіційним підробіткам, зокрема у свого брата-підприємця, в інших місцях.

Колегія суддів приходить до висновку, що непрацевлаштованість відповідача не може слугувати підставою для звільнення його від батьківського обовязку з надання матеріальної допомоги власній доньці на період її навчання у вищому навчальному закладі. Практично весь час, визначений матеріалами справи, а це тривалі роки, ОСОБА_3, посилаючись на відсутність роботи, ухиляється від сплати аліментів, що доводиться довідкою відділу державної виконавчої служби Погребищенського районного управління юстиції від 12.09. 2011 року № 359/03-29/1 ( а. с. 8 ).

Виключно такої обставини як непрацевлаштованість недостатньо для визнання ОСОБА_3 неплатоспроможним.

Колегія суддів приймає до уваги, що відповідач не посилається на неналежний стан здоровя, що перешкоджав би працевлаштуванню чи іншим заробіткам, з матеріалів справи вбачається відсутність на його утриманні інших дітей, непрацездатної дружини, батьків і т.п. ОСОБА_3 не наводиться жодних інших обставин, що мали б істотне значення для визнання його неплато-спроможним.

В судовому засіданні апеляційного суду ОСОБА_3 визнав вимоги апеляційної скарги, не заперечує стягнення з нього аліментів на користь позивачки на утримання доньки на період її навчання.

Частиною 1 статті 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим від-повідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Тобто, саме позивачка визначає розмір заявлених нею позовних вимог, а суд лише перевіряє їх законність та відповідність обставинам справи і у разі обгрунтованості вимог задовольняє їх.

Колегія суддів зважає на те, що в апеляційній скарзі на рішення суду від 17 жовтня 2011 року позивачка ОСОБА_2 просить стягнути на її користь на утримання доньки ОСОБА_4 аліменти в сумі 250,00 гривень на місяць і знаходить таку вимогу підставною та доведеною, не дивлячись на визначення чинним законодавством мінімального розміру аліментів на одну дитину, що не може бути меншим ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд примає до уваги, що визначення розміру аліментів у твердій гршовій сумі передбачене ч. 1 ст. 184 СК України за умов, коли платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу може отримувати в натурі. У даному випадку саме такі фактичні обставини мають місце, а позивачка має право на призначення державної допомоги на утримання дитини у розмірі різниці між визначеним розміром стягуваних аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму.

Пунктами 3, 4 частини 1 статті 309 ЦПК України встановлено, що підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Згідно частини 2 цієї статті норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Статтею 303 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в апеля-ційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду апеляційної скарги буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів звертає увагу, що додатковим рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 15 листопада 2011 року вирішено питання розподілу між сторонами судових витрат, у звязку з відмовою у позові стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 51,00 гривні та витрати з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у сумі 120,00 гривень.

Однак, дане додаткове рішення ухвалене з порушенням норм ст. 220 ЦПК України, без врахування вказівки, зазначеної в ухвалі судді апеляційного суду Вінницької області від 08 листопада 2011 року про повернення справи до суду першої інстанції для належного оформлення перед направленням в суд апеляційної інстанції, а саме, що суд повинен у суворій відповідності до положень ст. 220 ЦПК України ухвалити додаткове рішення ( а. с. 27-28 ).

Додаткове судове рішення від 15 листопада 2011 року ухвалене без повідом -лення сторін про розгляд питання щодо розподілу судових витрат, що позбавило можливості його оскарження заінтересованими особами.

Разом з тим, дане додаткове рішення підлягає скасуванню через скасування рішення від 17 жовтня 2011 року, яким у позові ОСОБА_2 відмовлено, оскільки тягне за собою перерозподіл судових витрат.

Крім цього, додаткове рішення суду від 15 листопада 2011 року в частині визначення розміру судових витрат суперечить положенням Закону України «Про судовий збір», що набрав чинності з 01 листопада 2011 року, а значить воно є незаконним.

Керуючись ст. ст. 182, 185, 199, 200 СК України, ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Погребищенського районного суду Вінницької області від 17 жовтня 2011 року, додаткове рішення цього ж суду від 15 листопада 2011 року скасувати.

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, 15 липня 1962 року на-родження, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2, непрацюючого, заре-єстрованого в м. Погребище, Вінницької області, вул. Комсомольська, 79, меш -канця м. Погребище, вул. Шевченка, № 33, аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на період її навчання у Київському національному університеті культури і мистецтв, але не довше досягнення нею віку двадцяти трьох років, в розмірі 250,00 гривень ( двісті пятдесяти гривень 00 копійок ) гривень щомісячно, починаючи з дня звернення в суд, тобто з 20 вересня 2011 року.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3 судовий збір на користь держави в сумі 188,20 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді:

З оригіналом вірно: