АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9033/12 Справа № 2/401/1910/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2012 року м. Дніпропетровськ

22 листопада 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 14 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір № SME0000756 на суму 15000,0 доларів США для задоволення неспоживчих потреб, строк користування 36 календарних місяців. 24.03.2009 року Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до кредитного договору № SME0000756 від 14.05.2007, у якій зазначено про внесення змін до кредитного договору та викладено п.2.2. в редакції, що передбачала повернення кредиту та сплату процентів періодичними платежами. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14 травня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладений договір поруки № SME0000756/1; того ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_9 укладений договір поруки № SME0000756/2. 24.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_10 було укладено додаткову угоду до договору поруки № SME0000756/1 від 14.05.2007. 24.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_9 було укладено додаткову угоду до договору поруки № SME0000756/2 від 14.05.2007. У зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобовязань за кредитним договором № SME0000756 від 14.05.2007 року, станом на 18.10.2011 року утворилась заборгованість у сумі 65566,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором в сумі 58776,68 грн., заборгованість по відсотках за користування кредитом у розмірі 6790,27 грн. 30.09.2009 року укладено договір факторингу та додаток № 1 до нього, відповідно до яких ПАТ «Альфа-Банк» відступило на користь ТОВ «Кредитні Ініціативи» за вказаним вище кредитним договором № SME0000756 від 14.05.2007 року права грошової вимоги. У зв»язку з викладеним позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість за кредитним договором у загальній сумі 65566,95 грн. та судові витрати.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року позов задоволено; стягнуто солідарно з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» за кредитним договором № SME0000756 від 14 травня 2007 року заборгованість за кредитним договором в сумі 58 776,68 гривень, заборгованість по відсоткам за користування кредитом 6790,27 гривень, а всього - 65566,95 грн.; загальну суму основного боргу обмежено 65566,95 грн.; стягнуто з відповідачів ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_9 на користь позивача ОСОБА_7 з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судовий збір в сумі 655,67 гривень, а саме - з кожного по 218,56 гривень, та витрати по сплаті за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,0 гривень, а саме - з кожного по 40,00 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 14 травня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_8 укладено кредитний договір № SME0000756 на суму 15000,0 доларів США для задоволення неспоживчих потреб, строк користування 36 календарних місяців. На виконання договору позивач передав відповідачці грошові кошти, а вона взяла на себе зобовязання вчасно та у належному розмірі вносити грошові суми, які передбачені вказаним договором (а.с. 8 - 9).

24.03.2009 року Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладено додаткову угоду до кредитного договору № SME0000756 від 14.05.2007, у якій зазначено про внесення змін до кредитного договору та викладено п.2.2. в редакції, що передбачала повернення кредиту та сплату процентів періодичними платежами ( а.с.12).

Відповідно до меморіального валютного ордеру №24167 від 14.05.2007 ОСОБА_8 одержала кредит у сумі 15000,0 дол. США, що еквівалентно 75750,00 гривень ( а.с.19).

Водночас в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 14 травня 2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_6 укладений договір поруки № SME0000756/1, а також того ж дня між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_9 укладений договір поруки № SME0000756/2.

24.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_10 було укладено додаткову угоду до договору поруки № SME0000756/1 від 14.05.2007 ( а.с.16).

24.03.2009 між ЗАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_9 було укладено додаткову угоду до договору поруки № SME0000756/2 від 14.05.2007 ( а.с.18).

За вказаними договорами поруки кожен із поручителів ОСОБА_10 і ОСОБА_9 зобов»язались у повному обсязі солідарно відповідати за виконання ОСОБА_8 зобов»язань за зазначеним вище кредитним договором.

Судом встановлено, що, у зв»язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 своїх зобовязань за кредитним договором № SME0000756 від 14.05.2007 року, станом на 18.10.2011 року утворилась заборгованість у сумі 65566,95 грн., яка складається із заборгованості за кредитним договором в сумі 58776,68 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом у розмірі 6790,27 грн., що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з відповідного особового рахунку боржника за період з 14.05.2007 року по 01.11.2012 року.

Крім того, встановлено, що 30.09.2009 року укладено договір факторингу та додаток № 1 до нього, відповідно до яких ПАТ «Альфа-Банк» відступило ТОВ «Кредитні Ініціативи» за вказаним вище кредитним договором № SME0000756 від 14.05.2007 року права грошової вимоги, зокрема, право вимоги повернення заборгованості за основною сумою кредитів, право вимоги сплати процентів за користування кредитами, комісій та інших обов»язкових платежів у нарахованому та несплаченому розмірі станом на дату підписання договору факторингу, право вимагати сплати процентів за користування кредитами та комісій, що будуть нараховані в майбутньому, право вимагати сплати неустойки (пені, штрафів) у випадку невиконання чи неналежного виконання зобов»язань, інші права грошових вимог, строк платежу за якими настав, а також права вимог, які виникнуть в майбутньому. У пункті 1.3 договору факторингу визначено, що право грошової вимоги вважається відступленим фактору в день підписання фактором та клієнтом цього договору (а.с. 42 - 44).

Судом встановлено, що у даному випадку відступлення права грошової вимоги факторові справді мало місце, оскільки договір факторингу від 30.09.2009 року, відповідно до п.п. 6.2., є укладеним, його умови виконані сторонами, а ціна переданих майнових прав, яка визначена у розділі 3 договору факторингу, значно перевищує ціну даного позову.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов»язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов»язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов»язання, на вимогу кредитора зобов»язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов»язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Згідно ч. 1 ст. 1077 ЦК України, за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Статтею 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.

Відповідно до ст. 1080 ЦК України передбачено, що договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження. У цьому разі клієнт не звільняється від зобов'язань або відповідальності перед боржником у зв'язку із порушенням клієнтом умови про заборону або обмеження відступлення права грошової вимоги.

Згідно ч. 1 ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу. Грошова вимога, право якої відступається, є дійсною, якщо клієнт має право відступити право грошової вимоги і в момент відступлення цієї вимоги йому не були відомі обставини, внаслідок яких боржник має право не виконувати вимогу. Клієнт не відповідає за невиконання або неналежне виконання боржником грошової вимоги, право якої відступається і яка пред'явлена до виконання фактором, якщо інше не встановлено договором факторингу.

Статтями 514, 516 ЦК України визначено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов'язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов'язку первісному кредиторові є належним виконанням.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що обов»язки поручителів є похідними від правовідносин за кредитним договором № SME0000756 від 14.05.2007 року, зважаючи на те, що ТОВ «Кредитні ініціативи» є належним позивачем за даним позовом, має право відповідної вимоги до відповідачів, місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог, стягнення солідарно з відповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_6 і солідарно з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 58 776,68 гривень, заборгованості по відсоткам за користування кредитом 6790,27 гривень, а всього - 65566,95 грн.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Колегія звертає увагу, що, згідно доводів апеляційної скарги, рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року в частині обмеження розміру стягнутого боргу сумою у 65566,95 грн. в апеляційному порядку не оскаржене, тому суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Таким чином, приймаючи до уваги правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді