Справа № 2-1195/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 грудня 2012 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ЄВТУШЕНКО О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із позовом до відповідача про визнання договору позики недійсним, вказуючи, що у 2011 році працювала в приватного підприємця ОСОБА_3 продавцем тютюнових виробів в кіоску по бульвару Шевченка, 132 в м. Черкаси. 09 листопада 2011 року бухгалтером приватного підприємця ОСОБА_3 ОСОБА_4 було проведено переоблік товару та нібито виявлено недостачу на суму 64590 грн. В цей же день ОСОБА_3 зателефонував до неї, та повідомив, що їй терміново необхідно зявитися до кіоску. Так як вона вже протягом тижня до цього не працювала в кіоску, а 09.11.2011 року була в лікарні, то її ОСОБА_3 забрав та відвіз до кіоску. Коли вона приїхала близько 17 год. 00 хв. до кіоску тютюнових виробів по бул. Шевченка, 132 в м. Черкаси, то в ньому знаходилися бухгалтер ОСОБА_4, інша продавець ОСОБА_5 та якийсь незнайомий їй чоловік. Зайшовши до кіоску, ОСОБА_3 зачинив двері та повідомив, що випустить її лише після того як поверне всю суму недостачі. Оскільки будь-якого відношення до виявленої недостачі вона не мала, то від її повернення відмовилася. Жодних актів про виявлення недостачі та документів, які б цей факт підтверджували їй ніхто не предявляв. Потім ОСОБА_3 почав погрожувати, після цього ОСОБА_3 сказав підписати розписку про повернення коштів та якийсь договір. Коли вона відмовилася, то він сказав, що не випустить, поки ці документи не будуть підписані, при цьому продовжував погрожувати. Її випустили з кіоску лише близько 21 год. 30 хв., коли вона підписала всі документи, які давав ОСОБА_3 Одним з таких документів був договір позики від 09.11.2011 року, відповідно до якого якась невідома жінка ОСОБА_2 нібито надала їй позику в сумі 65000 грн. Вказану суму вона зобовязувалася повернути до 01.12.2011 року.

Просила суд визнати недійсним договір позики від 09.11.2011 року, укладений між ОСОБА_2 та нею.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задоволити.

Представники відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, дослідивши письмові матеріали справи судом встановлені наступні факти та обставини, які регулюються нормами цивільного законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 листопада 2011 року між позивачем та відповідачем укладено договір позики. За умовами договору ОСОБА_2 надала позику ОСОБА_1 в розмірі 65000 грн. Вказану суму позивач зобовязалась повернути до 01 грудня 2011 року.

Відповідно до рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 квітня 2012 року по справі № 320/573/2012 стягнуто з позивача на користь ОСОБА_2 борг за договором позики в сумі 65000,00 грн. та 4000,00 грн. штрафу за несвоєчасне повернення боргу.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»визначено, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Правочин, вчинений під впливом насильства, визнається недійсним внаслідок відсутності волі самого учасника на вчинення правочину. Волевиявлення в цьому разі виражає волю не самого учасника правочину, а волю будь-якої іншої особи , яка здійснює вплив на учасника правочину.

Під насильством у ст.. 231 ЦК України розуміється фізичний або психічний тиск на особу з метою примушування її до вчинення правочину. Насильство може мати будь-які прояви . Характерними рисами насильства є :

- наявність причинно-наслідкового звязку між насильством і вчиненням правочину. Необхідно доказати, що правочину, вчинено потерпілим саме тому, що його змусило до цього здійснене щодо нього насильство;

- зло, якого шляхом вимушеного вчинення правочину намагається уникнути потерпілий, повинно бути достатньо серйозним . При його оцінці необхідно враховувати багато факторів :

- наскільки небезпечним є насильство за своїм характером . насильство повинно викликати не звичайний страх , а становити таку небезпеку, яка здатна підірвати волю потерпілого ;

- реальна можливість втілення погрози ;

- ступінь ймовірності реалізації погрози з урахуванням характеру особи і можливостей того, хто погрожує ( наскільки особа, яка погрожує, здатна фізичними, соціальними , моральними і матеріальними можливостями втілити в життя дії, здійсненням яких він погрожує;

- характер особи потерпілого;

- обстановка і обставини за яких погроза сприймається потерпілим.

Тобто, під серйозною погрозою мається на увазі погроза таким злом, яке особа, що погрожує, здатна справді заподіяти , і яке потерпілий не може відвернути іншим шляхом , як тільки вчиненням правочину , яке від нього вимагається.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказувала, що підписала договір позики , оскільки зі сторони приватного підприємця ОСОБА_3 до неї були застосовані заходи психологічного тиску та погрози щодо неї самої та членів її родини. Коштів вона не отримувала , з відповідачкою ОСОБА_2 вона ніколи не була знайома.

Однак , суд не погоджується із вказаними твердженнями позивачки виходячи з наступного.

Як вбачається із оспорюваного договору позики позивач ОСОБА_1 отримала в борг у ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 65 000 грн., факт отримання грошей підтвердила своїм підписом на самому договорі та не заперечувала в судовому засіданні власноручне написання.

Крім того, судом було витребувано з Соснівського РВ УМВС України в Черкаській області відмовний матеріал за зверненням ОСОБА_3 з приводу недостачі в кіоску, де працювала позивач. В даному відмовному матеріалі містяться пояснення позивача ОСОБА_1, яка вказувала, що після виявлення недостачі написала боргову розписку на ім.»я ОСОБА_3 При цьому, не вказувала про застосування до неї заходів психологічного чи фізичного тиску.

Більше того, оспорюваний договір укладено не з ОСОБА_3, а з ОСОБА_2, доказів про те, що остання знала про факт насильства над позивачем та використання його на свою користь також суду не надано.

Суд критично оцінює покази свідка ОСОБА_5 про застосування до неї та ОСОБА_1 заходів психологічного тиску при укладенні саме договору позики з ОСОБА_2, оскільки та працювала разом з позивачкою, відносно них обох було повідомлення про виявлену у кіоску , де вони працювали реалі заторами , недостачу, а тому є зацікавленою особою.

З пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що дійсно у кіоску, де працювала реалізатором позивач ОСОБА_1 вона провела ревізію та виявила велику недостачу, про що повідомила власника кіоску ОСОБА_3, який в свою чергу викликав на роботу позивачку. Вони разом ще раз перерахували товар. Ні ОСОБА_1В, ні ОСОБА_5 не могли пояснити звідки така недостача, оскільки сума була значною . На пропозицію ОСОБА_3 обоє написали боргові розписки. Ніякого тиску ні психологічного ні морального на них не чинили. Договір позики з ОСОБА_2 у її присутності не укладався та не підписувався.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги такими, що не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 321 ЦК України ст. ст. 10,11,209,212,214-215,218 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції протягом 10 днів. Особи, які не були присутні при оголошенні рішення, мають право оскаржити його протягом 10 днів з дня отримання

ГОЛОВУЮЧИЙ :