Номер провадження 2/2603/6159/12
РІШЕННЯ

Іменем України

21 грудня 2012 року

Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Таран Н.Г.

при секретарі - Величко Л.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод в користуванні чужим майном, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати незаконними дії ОСОБА_2, щодо позбавлення позивачки права користування квартирою № 135 по проспекту Лісовому, 4-а в м. Києві та зобовязати вчинити певні дії.

В обґрунтування позову зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19.01.1991 року по 02.12.1993 року. Вселилася позивачка в квартиру АДРЕСА_1 та була зареєстрована в ній 14.02.1991 року як невістка, оскільки на момент вселення, квартира належала ОСОБА_4 батьку бувшого чоловіка.

Після розірвання шлюбу, позивачка з дитиною продовжувала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

31.03.1994 року ОСОБА_4 подарував своєму синові ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Після отримання квартири в дар, бувший чоловік позивачки не заперечував щодо її проживання у наведеній квартирі.

У січні 2010 року загинула спільна дитина позивачки і ОСОБА_3 дочка ОСОБА_5.

Після смерті дитини бувший чоловік погодився на проживання позивачки у квартирі.

10.09.2012 року , прийшовши до дому, позивачка не змогла потрапити в квартиру АДРЕСА_1, оскільки відповідачем, новим власником квартири АДРЕСА_1, який придбав квартиру у бувшого чоловіка позивачки, були замінені замки у дверях. Не допускаючи в квартиру, позивачку також позбавлено права користуватися, належним їй майном, яке знаходиться в квартирі та її позбавлено можливості взяти належні їй речі, одяг, тощо.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов в повному обсязі і просив його задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, просив визнати його безпідставним та необґрунтованим. Обґрунтовуючи заперечення на позовну заяву, представник відповідача посилався на те, що ОСОБА_2 в повній мірі реалізувати своє право власника приміщення на його вільне володіння, користування та розпорядження позивач не може, оскільки в приміщенні продовжує проживати та зареєстрована колишня дружина колишнього власника квартири ОСОБА_3 Позивач вважає, що оскільки право власності ОСОБА_3 на спірне жиле приміщення припинене, позивачка втратили право користування ним, оскільки її права є похідними від права колишнього власника квартири, членом сімї якого вона була раніше. Крім того, позивачка з новим власником квартири не вирішували питання про користування жилою площею, що свідчить про відсутність між ними житлових правовідносин.

Вивчивши надані письмові докази у їх сукупності, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, суд дійшов висновку про наступне.

ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 19.01.1991 року по 02.12.1993 року. Перебуваючи у шлюбі, вселилася в квартиру АДРЕСА_1 та була зареєстрована в ній 14.02.1991 року як невістка, оскільки на момент вселення, квартира належала ОСОБА_4 батьку бувшого чоловіка.

Після розірвання шлюбу, позивачка з дитиною продовжувала проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1.

31.03.1994 року ОСОБА_4 подарував своєму синові ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1.

Після отримання квартири в дар, бувший чоловік позивачки не заперечував щодо її проживання у наведеній квартирі.

У січні 2010 року загинула спільна дитина позивачки і ОСОБА_3 дочка ОСОБА_5.

Після смерті дитини бувший чоловік погодився на проживання позивачки у квартирі.

10.09.2012 року, прийшовши до дому, позивачка не змогла потрапити в квартиру АДРЕСА_1, оскільки відповідачем, новим власником квартири АДРЕСА_1, який придбав квартиру у бувшого чоловіка позивачки, були замінені замки у дверях.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації, що закріплено ч. 4 ст. 334 ЦК України.

Право власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, що встановлено ч.1 ст. 316 ЦК України. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном ч.1ст. 317 ЦК України.

Після укладення договору купівлі-продажу, право власності на спірну квартиру перейшло від відчужувача ОСОБА_3 набувачу ОСОБА_2

Договір купівлі-продажу ніким не оспорювався та не визнавався недійсним, наявність такого не спростовується сторонами, а тому суд, не розглядає питання дійсності даного правочину.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Системний аналіз норм закону, який регулює спірні правовідносини дозволяє зробити висновок про те, що право члена сімї власника квартири користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно, тобто права колишніх членів сімї власника квартири на обєкт власності є похідним від прав самого власника.

Правила ч.4 ст. 156 ЖК України передбачає збереження такого права користування житлом лише для членів сімї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, при умові збереження права власності на будинок (квартиру) цього ж власника, тобто при незмінності власника майна.

Як встановлено судом, позивачка не була і не є членом сімї нового власника, з ним не вирішувалось питання їх подальшого користування належним йому майном, а тому гарантії визначені ст. 156 ЖК України на позивачку з відповідачем не розповсюджуються.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

З огляду на наведене, суд вважає не обґрунтованими позовні вимоги про зобовязання ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження житловим приміщенням квартирою № 135 по проспекту Лісовому, 4-а в м. Києві.

Посилання позивачки на наявність сервітутного права на квартиру, не відповідає вимогам закону, що регулює правовідносини щодо права користування чужим майном. Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Позивачем не надано доказів укладення відповідного договору між нею та колишнім або теперішнім власником спірного майна, які є обовязковими для наступних власників майна.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст.ст. 316, 317, 334, 383, 391, 402 ЦК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 212-213, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про усунення перешкод в користуванні чужим майном відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду виготовлено 26 грудня 2012 року.

Суддя Н.Г.Таран