Справа № 1304/2-1567/11 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А.Р.
Провадження № 22-ц/1390/3762/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, про визнання договору недійсним; зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, з участю третьої особи ОСОБА_6 про визнання шлюбу недійсним,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2012 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки Асurа (модель MDX 3,7, 2008 року випуску, колір синій, тип легковий з кузовом універсал, ідентифікаційний номер кузова 2НNYD28868Н524106, ідентифікаційний номер двигуна J37А13027997, реєстраційний номер НОМЕР_1), укладений 25 вересня 2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 Визнано недійсним свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № САЕ 076964 від 25 вересня 2010 року, видане Львівським ВРЕР ОСОБА_7 України у Львівській області ОСОБА_6 В порядку поділу спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_5 право власності на ? вказаного транспортного засобу. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову. Стягнуто з ОСОБА_4, ОСОБА_6 солідарно в користь ОСОБА_5 1387,59 грн. судового збору та 120 грн. витрат з інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи.

Рішення оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення по суті зустрічних позовних вимог, анулювати актовий запис №9 від 3 березня 2009 року про реєстрацію шлюбу між сторонами за зустрічним позовом, вчинений відділом реєстрації актів цивільного стану Перемишлянського районного управління юстиції, та актовий запис № 143 від 5 жовтня 2010 року про розірвання шлюбу між сторонами, вчинений Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції; визнати спірний автомобіль її особистою приватною власністю на момент придбання та подальшого розпорядження. Посилається на те, що зареєстрований 3 березня 2009 року її шлюб з ОСОБА_5 не мав на меті створення сімї, зареєстрований з метою полегшення виїзду ОСОБА_5 на постійне місце проживання за кордон. Після реєстрації цього шлюбу вони не проживали разом, не вели спільного господарства, не мали спільного бюджету. Між ними шлюб реєструвався тричі. Після розірвання другого шлюбу вони уклали договір про розподіл майна подружжя. Вказує, що спірний автомобіль придбаний за її особисті кошти, які вона дістала внаслідок поділу майна подружжя відповідно до договору від 26 вересня 2008 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню/

Встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 тричі перебували у зареєстрованому шлюбі: з 24 листопада 1984 року до 17 березня 1992 року, з 21 лютого 1996 до 27 листопада 2008 року, з 3 березня 2009 року до 5 жовтня 2010 року. Сторони мають дочку - ОСОБА_6

27 березня 2009 року, під час перебування у третьому шлюбі сторонами придбано автомобіль марки Асurа (модель MDX 3,7, 2008 року випуску, колір синій, тип легковий з кузовом універсал, ідентифікаційний номер кузова 2НNYD28868Н524106, ідентифікаційний номер двигуна J37А13027997, реєстраційний номер НОМЕР_1). Для придбання автомобіля сторони разом виїжджали у місто Київ. Після купівлі автомобіля його власником зареєстровано ОСОБА_4, ОСОБА_5 внесений в реєстраційні документи як особа, якій надається право керування автомобілем. В цей же день ОСОБА_5З як страхувальник, уклав договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у якому спірний автомобіль вказано як забезпечений транспортний засіб, він сплатив за послуги по паркуванню цього автомобіля (а.с.82,84). ОСОБА_4

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд прийшов до правильного висновку, що спірний автомобіль придбаний під час перебування сторін у шлюбі та в інтересах сімї. Цю обставину ствердила і донька сторін ОСОБА_6 у нотаріально посвідченому поясненні. Відтак, автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя сторін у справі.

В липні 2010 року ОСОБА_5 звертався до Галицького районного суду м. Львова з позовом до ОСОБА_4 про розірвання третього шлюбу. Зазначений позов ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 30 серпня 2010 року залишено без розгляду за заявою ОСОБА_5 у звязку зі згодою ОСОБА_4 на розірвання шлюбу за спільною заявою в органах і РАЦСу.

25 вересня 2010 року ОСОБА_4 без згоди чоловіка було відчужено cпірний автомобіль. Відчуження здійснене шляхом укладення договору купівлі-продажу із дочкою сторін - ОСОБА_6 Оспорюваний договір купівлі-продажу укладений за посередництвом комісійного магазину - ТОВ «Галицьке розвиткове товариство» та оформлений довідкою-рахунком № 132985. В цей же день, на підставі вказаної довідки, Львівським ВРЕР ОСОБА_7 у Львівській області зареєстровано право власності на спірний автомобіль за ОСОБА_6 та видано їй свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № САЕ 076964 від 25 вересня 2010 року. Право керування автомобілем надано ОСОБА_4 Покупець автомобіля за оспорюваним договором ОСОБА_6 визнала, що договір купівлі-продажу автомобіля був укладений на прохання її матері. Після укладення договору автомобіль залишився у користуванні матері. Вона (ОСОБА_5В.) не претендує на здійснення прав власника вказаного автомобіля.

5 жовтня 2010 року Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зареєстровано розірвання шлюбу між сторонами.

Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Частиною 3 ст. 65 СК України встановлено, що для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Суд встановив, що ОСОБА_5 не надавав ОСОБА_4 згоди на продаж спільного автомобіля. Таким чином, договір купівлі-продажу від 25 вересня 2010 року був укладений з порушенням вимог ч. 1, 3 ст. 65 СК України.

Згідно з ч. 2 ст. 65 СК України, дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без згоди іншого, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Суд першої інстанції зробив вірний висновок про наявність підстав для визнання договору купівлі-продажу автомобіля від 25 вересня 2010 року недійсним.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Внаслідок цього визнанню недійсним підлягає також і свідоцтво про реєстрацію вищезазначеного транспортного засобу від 25 вересня 2010 року, видане ОСОБА_6

Вирішуючи позовну вимогу про поділ спірного автомобіля як майна подружжя, суд вірно виходив з того, що відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. У разі поділу майна подружжя, що є обєктом права спільної сумісної власності, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором, (ч. 1 ст. 70 СК України). Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_5 права власності на 1/2 спірного транспортного засобу, як майна подружжя.

Аналізуючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд встановив фактичні взаємини сторін і прийшов до висновку, що посилання ОСОБА_4 на фіктивність третього шлюбу між сторонами не підтверджено належними та допустимими доказами. Це посилання у сукупності з іншими доказами, зокрема, спростовується письмовими поясненнями доньки сторін - ОСОБА_6, яка стверджує, що сторони підтримували подружні відносини, проживали однією сімєю, у тому числі і за кордоном в Ізраїлі, звідки разом повернулися на Україну, де зареєстрували втретє шлюб. Після реєстрації шлюбу продовжували проживати однією сімєю, мешкали в одній квартирі, де спільно проводили ремонт, придбали нові меблі. Меблі, які були в квартирі до придбання нових, сторони перевезли до Києва для облаштування її (ОСОБА_5В.) квартири. Цього не заперечує ОСОБА_4

За змістом п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року шлюб може бути визнаний недійсним за наявності підстав, передбачених ст.ст.40, 41 СК України. Докази про наявність таких підстав відсутні.

ОСОБА_4 звернулася із зустрічним позовом про визнання шлюбу недійсним 12 травня 2011 року після розірвання шлюбу в органах РАЦСу (5 жовтня 2010 року) за згодою сторін та під час розгляду спору між сторонами щодо майна подружжя.

Судом мотивовано причини, з не взято до уваги інші докази по справі.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

Розподіл судових витрат проведено відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Галицького районного суду м.Львова відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м.Львова від 15 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: