Справа № 1522/4564/12
Провадження № 2/1522/6959/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2012 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого-судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В:

27 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу. Позовні вимоги, з урахуванням уточнень від 03 липня 2012 року заявлені про поновлення строку позовної давності та стягнення з ОСОБА_2|, ОСОБА_3, ОСОБА_4, солідарно на користь позивача борг з урахуванням трьох процентів річних у розмірі 1298061,93 гривень, витрати по оплаті судового збору в розмірі 3219 гривень, а всього 1 301 280,93 (один мільйон триста одна тисяча двісті вісімдесят) гривень.

Мотивує вимоги тим, що 15 травня 2008 року він позичив відповідачу ОСОБА_2 суму еквівалентну 155000 доларів США зі строком повернення до 01 січня 2009 року та сплатою 3 процентів щомісяця, що підтверджується розпискою відповідача ОСОБА_2 При цьому, ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які залучені до участі у справі у якості співвідповідачів, були присутні при передачі грошей та письмово як поручителі були згодні з даним боргом та несенням повної відповідальності всім своїм майном при неповерненні позики. Тому вважає, що всі вони зобовязані відповідати солідарно за даним зобовязанням. На протязі всього часу з моменту отримання грошей у борг, відповідач ОСОБА_2 лише кілька разів сплатив в кінці літа 2008 року та у березні 2009 року по три тисячі доларів США в рахунок повернення боргу. Тому сума боргу на даний час становить 149000 доларів США(155000-2х3000=149000). У подальшому між ними велись переговори лише про відстрочку сплати боргу, при цьому всі відповідачі приймали участь у даних переговорах. У звязку з їх тяжким фінансовим положенням та фінансовою кризою у світі, вони восені 2011 року домовились про остаточне повернення суми боргу без сплати процентів у січні 2012 року. У лютому 2012 року між ними була остання зустріч, на якій всі відповідачі підтвердили суму боргу у розмірі 149000 доларів США, однак у звязку з відсутністю грошей повернути борг вони не змогли. Також відповідачі не змогли назвати якій-небудь можливий строк для повернення боргу повністю або частково, тому він змушений у даний час звернутися до суду з даним позовом.

Просить поновити строк позовної давності, оскільки у лютому 2012 року відповідач ОСОБА_2 підтвердив боргові зобовязання, тому згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності перервався. Даний факт підтвердив у судовому засіданні відповідач ОСОБА_4 Крім того, необхідно прийняти до уваги, що повертаючи у березні 2009 року частково борг у розмірі 3000 доларів США, ОСОБА_2 тім самим вчинив дії, що свідчать про визнання ним боргу. Тому перебіг позовної давності починається заново. Таким чином, позовна давність по зобовязанням відносно повернення боргу закінчувалась у березні 2012 року, а з позовною заявою до суду він звернувся у кінці лютого 2012 року. Однак, у звязку з заявою ОСОБА_4 про застосування позовної давності до його вимог, він змушений поставити питання про поновлення строку позовної давності для звернення до суду з даною позовною заявою.

У судовому засіданні позивач та його представник надали пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просять задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову. Заперечує проти задоволення позову, оскільки напис ОСОБА_4 на розписці не відповідає вимогам ст. 626 ЦК України та не містить ознак договору, тому не може бути розцінений саме як договір поруки, укладений в письмовій формі. Таким чином, договір поруки між позивачем та ОСОБА_4 не існує як юридичний факт і не має правових підстав вважати ОСОБА_4 поручителем по зобовязанням ОСОБА_2 перед позивачем по наданій розписці. ОСОБА_4 пояснив, що йому відомо про наявність боргових зобовязань між позивачем та ОСОБА_2, проте при передачі коштів та написанні розписки він не був присутнім. За проханням ОСОБА_2 він здійснив підпис на розписці. При цьому, підтвердив факт зустрічей між позичальником та позикодавцем з питання повернення боргу з боку ОСОБА_2.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Про причини неявки суд не повідомили, заперечень не надали.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, вислухавши пояснення позивача та його представника, відповідача ОСОБА_4 та його представника, оглянувши оригінал розписки, копія якої приєднана до матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

В ході судового розгляду встановлено, що 15 травня 2008 року між ОСОБА_1 (Позикодавець) та ОСОБА_2 (Позичальник) був укладений договір позики (в простій письмовій формі). За умовами якого останній позичив у позивача грошові кошти в сумі 155 000 доларів США під 3 (три) % у місяць. Строк виконання зобовязань до 01.01.2009 року.

На протязі 2008 року та 2009 року Позичальник повернув суму боргу в розмір 6000 доларів США. Тому, залишок заборгованості складає 149 000 доларів США. (155 000 доларів США 6000 доларів США)

Згідно свідоцтва про зміну імені, виданого 26 липня 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис за № 67 прізвище «ВАГАНОВ»змінено на «БЕНДЕРСЬКИЙ».

Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (Позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму.

Згідно із ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із ст.525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно із ч. 1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Проте, до теперішнього часу відповідач не повернув позикодавцю суму боргу в розмірі 149 000 доларів США (станом на 02 липня 2012 року із курсу НБУ до доларів США 799,25 гривень = 100 доларів США) складає 1190882, 50 гривень та 3 % річних в розмірі 107179 гривень 43 копійки (з 01 січня 2009 року по 01 січня 2012 року складає 1190882,50:100х(3х3) = 11908,825х9=107179,43 гривень), відповідно наданих розрахунків.

Таким чином, загальна сума боргу з урахуванням трьох процентів річних складає 1 190 882,50 гривень + 107 179,43 гривень = 1 298 061 гривень 93 копійки, які підлягають стягненню з позичальника ОСОБА_2

Враховуючи, що між Позичальником та Позикодавцем велись переговори щодо строків та порядку повернення боргу, що підтвердили учасники в ході судового розгляду, в порядку ч.5 ст. 267 ЦК України причини пропущення позовної давності суд визнає поважними, тому порушене право підлягає захисту.

При цьому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення суми боргу з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як поручителя оскільки вони не є поручителями за цим договором позики.

Як вбачається із тексту розписки відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на розписці написали про їх згоду з боргом та відповідальність за боргом всім майном, як поручителями по зобовязанням за наданою розпискою. Дата здійснення ними. цього напису не вказана.

Згідно з ч. 1 ст. 546 ЦК України порука є одним із видів забезпечення виконання зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення зобовязання укладається у письмовій формі. Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку.

Виходячи з наведеного визначення, підставою виникнення поруки є саме договір. Одностороннє зобовязання особи відповідати за невиконання або неналежне виконання боржника, не може бути визнано підставою для виникнення правовідносин поруки до того часу, поки це зобовязанне не буде прийняте кредитором.

Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Кредитор, боржник і поручитель є сторонами взаємоповязаних, але самостійних і різних за своєю правовою природою зобовязань: основного (між позикодавцем та позичальником у договорі позики) та додаткового (акцесорного) зобовязання між позикодавцем та поручителем у договорі поруки. Таким чином, позичальник є самостійним боржником згідно з договором позики, а поручитель є самостійним боржником за договором поруки.

На підставі зазначеного, договір поруки є двостороннім правочином, оскільки для його укладення необхідне волевиявлення двох сторін кредитора та поручителя. На представленій розписці волевиявлення Позивача щодо «поруки»ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по зобовязанням відповідача ОСОБА_2 жодним чином не визначено.

Згідно із ч.1 ст. 628 ЦК України умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені з ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства, становлять зміст договору.

Згідно з ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Законодавець встановив, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом, як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Враховуючи відсутність спеціальних вимог щодо змісту договору поруки, слід застосовувати загальні правила, сформульовані у ст. 638 ЦК України. Таким чином, договір поруки можна вважати укладеним, коли між сторонами в належній формі досягнуто згоди щодо всіх істотних умов.

Предмет договору повинен у найбільш загальному вигляді відображати набір показників того, з приводу чого укладений договір. З цією метою, передбачаючи умову про предмет договору сторонам необхідно чітко визначати дії які повинні вчинити зобовязані особи. Предмет договору поруки повинен визначати вичерпний перелік дій, які зобовязаний вчинити поручитель у випадку невиконання основного обовязку боржника; вказівки на зобовязання, що забезпечується порукою; реквізити основного договору.

Для ідентифікації предмету у договорі поруки необхідно вказати на істотні особливості основного зобовязання, яке забезпечується, а також зробити посилання на реквізити та істотні умови основного договору, оскільки між тими ж сторонами може існувати не один договір.

Згідно ч. 2 ст. 553 ЦК України порукою може забезпечуватися виконання зобовязання частково або у повному обсязі. У напису, який зроблено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на наданій розписці не встановлено в якій частині вони відповідають перед позивачем по зобовязанням ОСОБА_2

У написі, якій зроблено ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не вказані відомості про особу кредитора та боржника, не вказані жодні умови основного зобовязання, особливості та строк його виконання, умови відповідальності боржника, види відповідальності поручителя за невиконання або неналежне виконання ним свого обовязку, строк дії поруки тощо.

Волевиявлення Позикодавця стосовно напису ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не визначено. Напис ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на розписці не відповідає вимогам ст. 626 ЦКУ, не містить ознак договору, тому не може бути розцінений саме як договір і як договір поруки укладений в письмовій формі. Таким чином, договір поруки між позивачем та ОСОБА_3, ОСОБА_4 не існує як юридичний факт і не має правових підстав вважати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поручителем по зобовязанням ОСОБА_2 перед позивачем по наданій розписці.

Таким чином, суд вважає, що немає правових підстав для стягнення заборгованості в солідарному порядку з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, оскільки вони не є належними поручителями за договором позики.

Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України, ОСОБА_1, на користь якого ухвалено рішення, суд присуджує з ОСОБА_2 понесені ним і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 (три тисячі двісті девятнадцять) гривень.

Керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 546, 547, 553, 610, 625, 626, 638 1046, 1049, 1050, 1167 ЦК України, ст.ст. 210, 212, 224, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення боргу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк позовної давності

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 суму боргу з урахуванням трьох процентів річних у розмірі 1 298 061 (один мільйон двісті девяносто вісі тисяч шістдесят одна) гривня та витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 (три тисячі двісті девятнадцять) гривень, а всього 1 301 280 (один мільйон триста одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 93 копійки.

Відмовити у задоволені вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Одеської області, через Приморський районний суд міста Одеси, шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, що брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, може подати скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Приморського районного

суду міста ОСОБА_6 Чернявська

26.11.2012