Справа № 1003/9609/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Миронова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 м. Біла Церква справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації, про надання дозволу на вивезення неповнолітнього за межі України без дозволу батька,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулась до суду з названим позовом, мотивуючи тим, що відповідач безпідставно відмовляє їй у нотаріальному посвідченні дозволу на виїзд спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за кордон, а тому просить суд дозволити малолітньому ОСОБА_3 тимчасовий виїзд за кордон протягом 2012 року без згоди батька.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, суду показала, що бажає тимчасово поїхати відпочивати до родичів в Росію, однак відповідач безпідставно не бажає оформити дозвіл на виїзд за кордон в нотаріальній конторі. Відповідач перешкоджає нормальному розвитку та відпочинку дитини, а тому просить позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні позов визнав повністю не заперечує проти постановлення рішення у попередньому судовому засіданні, про що надав суду письмову заяву.

Представник третьої особи служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації, будучи попередженим належним чином про час і місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, заперечень щодо позову не надали, а тому суд з врахуванням думки сторін вважає можливим вирішити справу у відсутність представника третьої особи.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні попереднього судового засідання.

Відповідно до ч.1, 4 ст.130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку встановленому ст. 174 ЦПК України. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України в разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши сторони, оглянувши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного.

У судовому засіданні встановлено, що сторони по справі розірвали шлюб 24 червня 2010 року, що підтверджує свідоцтвом про розірвання шлюбу , виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області.

Від шлюбу у позивача з відповідачем є малолітній син - ОСОБА_3, 23 червня 2004, року народження, що стверджується свідоцтвом про народження.

Судом встановлено, що малолітній ОСОБА_3 проживає разом із матірю, позивачем у справі ОСОБА_1, яка займається його вихованням. Дитина утримується також відповідачем у справі ОСОБА_2, який сплачує аліменти на користь позивачки за рішенням суду, що не заперечується сторонами.

Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20.11.1989р., ратифікованої 27.02.1991р., держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно з ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до абз.2 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України»від 21.01.1994 року, за відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналізуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги визнання позову відповідачем в частині того, що він не заперечує виїзду сина за кордон, необхідність забезпечення інтересів неповнолітньої дитини та те, що батько дитини своїми діями перешкоджав матері дитини забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити, надати дозвіл дитині на тимчасовий виїзд за кордон протягом 2012 року без згоди батька .

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 212- 215, 218, 223, 294, 296 ЦПК, ст. ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20.11.1989 року, ст. ст. 150, 155 Сімейного Кодексу України, ст. 4 Законом України „Про порядок виїзду з України і в'їзд в Україну громадян України" від 21.01.1994 року, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей Білоцерківської райдержадміністрації про надання дозволу на виїзд за межі України без дозволу батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон за межі України протягом 2012 року ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженцю та мешканцю м. Узин, Білоцерківського району Київської області, без згоди батька, ОСОБА_2.

Витрати по сплаті судового збору в сумі 109.40 грн. стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржене через Білоцерківський міськрайонний суд до Апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з часу його проголошення.

Суддя ОСОБА_4