АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.,

суддів - Костюченко Н.Є., Максюти Ж.І.,

при секретарі - Качур Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський автобусний завод»

на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський автобусний завод» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року задоволено позовом ОСОБА_2 до ТОВ «Дніпровський автобусний завод» про стягнення заборгованості з заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати та відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто із ТОВ «Дніпровський автобусний завод» на користь ОСОБА_2 9 497,54 грн., з яких: 4 707,39 грн. - заборгованість із заробітної плати; 1 790,15 грн. - компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати; 3 000 грн. - компенсація завданої моральної шкоди, пов'язаної із несвоєчасним розрахунком.

Рішення допущене до негайного виконання у розмірі належної ОСОБА_2 заробітної плати за один місяць роботи на підприємстві відповідача - останній місяць роботи, за який не проведено виплату зарплати - липень 2009 р. у сумі 1 238,38 грн., яка визначена до виплати, тобто після відрахування податку з доходів фізичних осіб та страхових внесків.

Стягнуто із ТОВ «Дніпровський автобусний завод» судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі ТОВ «Дніпровський автобусний завод», просить скасувати рішення суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального права та неврахування обставин у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін із наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що позивач працював на підприємстві відповідача на посаді головного енергетика із 01.10.2007 року до 31.12.2009 року та звільнився у зв'язку з виходом на пенсію, але остаточний розрахунок із ним на день звільнення відповідач не здійснив, що підтверджується даними звіту відповідача по виплаті зарплати позивачу. При цьому, починаючи із серпня 2008 р., відповідач систематично порушував встановлені терміни виплати заробітної плати, а потім взагалі припинив її виплату, внаслідок чого на день звільнення заборгованість відповідача перед позивачем із заробітної плати склала 10421,43 грн. Нарахування зарплати підтверджується звітами відповідача до Пенсійного фонду України по особі позивача, як працівника підприємства.

У цей період у зв'язку тимчасовим зупинення роботи підприємства оплата праці мала здійснюватись відповідно до ст.113 КЗпП України у розмірі 2/3 посадового окладу на підставі наказу по підприємству №16 від 04.02.2009 року (а.с. 18). Згідно до штатного розкладу, місячний посадовий оклад позивача становив 1530 грн., тому цю суму треба було врахувати при розрахунках в місяці простою підприємства, коли до сплати належало 2/3 від окладу позивача згідно до наказу по підприємству та вимог ст. 113 КЗпП України.

У серпні 2010 року позивачу після його звернення до прокуратури, частково було виплачено заробітну плату в сумі 2 857 грн., та заборгованість залишилась у розмірі 7564,43 грн.

Згідно постанови від 24 грудня 2010 року Заводським відділом ДВС Дніпродзержинського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження з виконання судового наказу № 2-Н-488-10, виданого Заводським районним судом м. Дніпродзержинська за заявою прокурора Заводського району м. Дніпродзержинська про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 5714,04 грн.

Таким чином, розрахунок позивача щодо належних йому коштів, які підлягають стягненню із відповідача вірний, оскільки у серпні 2010 року в рахунок погашення цієї суми боргу позивачем вже отримано 2 857 грн., і цю суму враховано у його позовних вимогах. Тому фактичний залишок заборгованості, що підлягав стягненню за виконавчим листом по судовому наказу складав: 5714,04 - 2 857 = 2857,04 грн. Тому розмір заборгованості по зарплаті, що остаточно підлягав стягненню становив: 7564,43 - 2857,04 = 4707,39 грн.

Посилання представника відповідача на те, що при розрахунках треба застосовувати довідку про зарплату, яку підприємство надало на вимогу прокуратури, та яка в подальшому була застосована Заводським районним судом м. Дніпродзержинська при видачі вищезазначеного судового наказу суд вважав необґрунтованими, оскільки ця довідка суперечить наказу щодо оплати праці під час простою підприємства у розмірі 2/3 окладу та ст.113 КЗпП України. Суд дав оцінку доводам відповідача про те, що при розрахунках підлягає застосуванню штатний розклад від 05.05.2008 року, а не штатний розклад від 02.01.2009 року. Суд вказав, що виявлені інспекцією порушення при затвердженні штатного розкладу від 02.01.2009 року, не свідчать про його недійсність, тому що цей штатний розклад не скасований та діє по теперішній час. Зарплата працівникам підприємства не перераховувалась у відповідність до штатного розкладу від 05.05.2008 року та з працівників не стягувалась різниця по зарплаті за цими штатними розкладами.

Суд прийняв розрахунок суми компенсації втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням строків їх виплати, оскільки він відповідає вимогам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати».

Врахувавши тривалий термін затримки виплати заборгованості по зарплаті, зусилля, які змушений докладати позивач щодо стягнення належних йому сум (звернення до прокуратури, до суду), позицію відповідача, який заперечує законні вимоги позивача, суд дійшов висновку, що вимога позивача стосовно стягнення із відповідача 3 000 грн. у якості компенсації за спричинену моральну шкоду є правомірною. Позбавлення тривалий час позивача належних йому коштів з вини відповідача, призвело до моральних страждань позивача, втрати ним нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

А тому посилаючись на вимоги ст.ст.113,116,237-1 КЗпП України суд обґрунтовано задовольнив позовні вимоги.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував грошових сум, стягнутих із підприємства на підставі судового наказу, штатних розкладів підприємства, відсутність доказів про спричинення моральної шкоди.

Суд врахував постанову від 24 грудня 2010 року, якою відкрите виконавче провадження із виконання судового наказу про стягнення з відповідача на користь позивача боргу у сумі 5714,04 грн.

Суд вказав, що у серпні 2010 року в рахунок погашення цієї суми боргу позивачем вже отримано 2 857 грн., і цю суму враховано у його позовних вимогах. Тому фактичний залишок заборгованості, що підлягав стягненню за виконавчим листом по судовому наказу складав 2857,04 грн., а розмір заборгованості по зарплаті, що остаточно підлягав стягненню становив: 7564,43 - 2857,04 = 4707,39 грн.

Суд дав оцінку доводам відповідача про те, що при розрахунках підлягає застосуванню штатний розклад від 05.05.2008 року, а не штатний розклад від 02.01.2009 року. Суд обґрунтовано вказав, що цей штатний розклад не скасований та діє по теперішній час.

Суд прийняв розрахунок суми компенсації втрати частини доходів позивача у зв'язку з порушенням строків їх виплати, і цей розрахунок не суперечить вимогам Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати».

Також не суперечать фактичним обставинам у справі та вимогам ст..237-1 КЗпП України і висновки суду щодо необхідності стягнення із відповідача 3 000 грн. у якості компенсації за спричинену моральну шкоду.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не відповідають дійсним обставинам у справі та вимогам законодавства, а тому відсутні підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, передбачені ст.309 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Дніпровський автобусний завод» відхилити.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів..

Судді: