Справа № 22-ц-1823/12 Головуючий у 1 інстанції: Ніточко Л. Й.
Категорія 5 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 П. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Каблака П.І.

суддів: Крайник Н.П., Курій Н.М.,

з участю секретаря: Мариняк О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 листопада 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства (надалі ПАТ) "Державний ощадний банк України", в особі філії Львівське обласне управління про стягнення недоплаченої заробітної плати і не нарахованої індексації, -

ВСТАНОВИЛА:

рішенням Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 листопада 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_2 В апеляційній скарзі покликається на його незаконність і несправедливість. Зазначає, що їй як особі, яка працювала в гірському районі, не збільшено посадовий оклад на 25%, як це передбачено Постановою КМУ від 11 серпня 1995 року № 648. Посилання в рішенні суду на цілу низку генеральних угод вважає невірним застосуванням норм матеріального права. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задоволити її позов.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачка працювала у відповідача у відокремленому підрозділі, який знаходиться в населеному пункті, що має статус гірського. 22 травня 2001 року позивачка отримала посвідчення, як особа, яка проживає, працює на території гірського населеного пункту, відтак, така має право на гарантії і пільги, встановлені Законом України "Про статус гірських населених пунктів в Україні".

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 5 Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні", статус особи, яка проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського, надається громадянам, що постійно проживають, постійно працюють або навчаються на денних відділеннях навчальних закладів у цьому населеному пункті, про що громадянам виконавчим органом відповідної місцевої ради видається посвідчення встановленого зразка.

У разі, коли підприємство, установа, організація розташовані за межами населеного пункту, якому надано статус гірського, але мають філії, представництва, відділення, інші відокремлені підрозділи і робочі місця в населених пунктах, що мають статус гірських, на працівників, які постійно в них працюють, поширюється статус особи, що проживає і працює (навчається) на території населеного пункту, якому надано статус гірського.

Умови оплати праці осіб, які працюють у гірських районах, встановлюються Кабінетом Міністрів України (ч.1 ст. 6 Закону).

Пунктом 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах" передбачено, що на підприємствах, в установах, організаціях та військових частинах, розташованих на території населених пунктів, яким надано статус гірських, тарифні ставки і посадові оклади працівників, військовослужбовців та осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, Державної служби спеціального зв'язку та захисту інформації та Державної кримінально-виконавчої служби, визначені генеральною, галузевими та регіональними угодами як мінімальні гарантії в оплаті праці, а також встановлені за рішенням Кабінету Міністрів України або за його дорученням, підвищуються на 25 відсотків.

Мінімальні гарантії в оплаті праці, протягом 2008 - 2011 року, були визначені у Генеральних угодах на відповідні роки, у розмірі 120 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої законом на відповідний період.

Встановивши, що доплата позивачці, у розмірі 25% нараховувалась та виплачувалась відповідачем, виходячи з мінімальних гарантій в оплаті праці, за відповідний період, районний суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Такі висновки суду повністю відповідають положенням, як Закону України "Про статус гірських населених пунктів в Україні" так і Постанови Кабінету Міністрів України від 11 серпня 1995 року № 648 "Про умови оплати праці осіб, які працюють в гірських районах".

Оскільки судом було прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати (доплати за роботу у гірській місцевості), вірним є вирішення питання про відмову у задоволенні вимог про стягнення індексації, оскільки заборгованість по виплаті гірської надбавки перед позивачкою відсутня.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів погоджується з тим, що висновки суду про відмову в задоволенні позову є обґрунтованими, оскаржуване рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 314 ч. 1 п. 1, 315 і 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Старосамбірського районного суду Львівської області від 21 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Каблак П.І.

Судді: Крайник Н.П.

ОСОБА_3