Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Перегінець Л.В.

секретаря Сурмачевської У.С.

з участю: апелянта ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Ком» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної зарплати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Сіті Ком» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної зарплати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що відповідач незаконно звільнив її з роботи за прогул без поважних причин, в той час коли вона перебувала у відпустці. При звільненні їй не було видано вчасно трудової книжки та не проведено повного розрахунку, зокрема не виплачені кошти за час перебування на лікарняному, у відпустці, та не компенсовані витрати на придбання витратних матеріалів для прибирання.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Сіті Ком» про поновлення на роботі, стягнення середньомісячної зарплати за вимушений прогул та відшкодування моральної шкоди відмовлено у звязку з пропуском строків для звернення до суду за захистом порушеного права.

Не погоджуючись з рішенням в частині пропуску строку для звернення до суду за _______________________________________________________________________________

Справа № 0907/2-7701/2011 Головуючий у 1 інстанції Барашков В.В.

Провадження № 22ц/0990/422/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_2

Категорія 52

захистом порушеного права, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що строк звернення до суду пропущений нею з поважних причин. Зокрема, будучи юридично неграмотною вона просто не знала про строки звернення до суду. Крім того, після звільнення, вона за порадою адвоката зверталася у відповідні органи та до відповідача з письмовими заявами з приводу її незаконного звільнення. Саму ж трудову книжку вона отримала по почті і без відповідного розрахунку тільки 10 липня 2009 року.

Що стосується позовної заяви, то така була написана за допомогою адвоката, тільки після отримання негативних відповідей, зокрема з прокуратури 25.08.2009 року, в якій було рекомендовано звернутися за захистом своїх порушених прав до суду.

ОСОБА_1 вважає, що строк звернення до суду нею пропущено з поважних причин, а тому рішення суду першої інстанції просила скасувати та ухвалити нове, яким поновити строк звернення до суду, та задовольнити позов в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала з наведених у ній мотивів, просила про її задоволення.

Арбітражний керуючий-ліквідатор ТОВ «Сіті Ком» в судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Судом встановлено, що наказом від №35 від 06.03.2009 року ОСОБА_1 яка працювала прибиральником службових приміщень торгівельного центру було звільнено з роботи на підставі п.4. ст. 40 КЗпП України, а саме за прогул без поважних причин.

За змістом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За змістом ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 вказувала на те, що її було звільнено з роботи в той час, коли вона перебувала у відпустці. Однак жодних доказів на підтвердження своїх вимог ні в суді першої інстанції, ні в засіданні апеляційного суду апелянт не надала. Більше того, з матеріалів справи, а саме з листа-відповіді № 168 від 07.05.2009 року вбачається, що наказ про надання ОСОБА_1 щорічної відпустки не видавався, і написана нею заява з проханням надати відпустку не була погоджена з керівником. Як і не надано, жодних відомостей про заборгованість по заробітній платі.

Разом з тим, судом першої інстанції встановлено, що звільнення позивача проведено з порушенням вимог чинного трудового законодавства.

Відмовляючи в позові у звязку з пропуском строку на звернення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач не довела поважності причин пропуску строку звернення до суду.

Колегія суддів з цим погоджується, зважаючи на наступне.

Відповідно до ч.1. ст. 233 КЗпП працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Згідно ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, встановлених ст. 233 Кодексу, суд може поновити ці строки.

З матеріалів справи вбачається, що наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий 06.03.2009 року. Копію наказу позивач отримала по почті 17.03.2009 року. Доводи апелянта про те, що строк для звернення за судовим захистом повинен відраховуватись, з часу отримання нею відповіді на скаргу з прокуратури є необґрунтованим, та суперечить нормам трудового законодавства.

Слід також зазначати, що сама ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснила, що перше її звернення з приводу звільнення мало місце до інспекції праці лише 28 травня 2009 року, тобто поза строком, визначеним для звернення до суду. Крім цього, її претензії до роботодавця - відповідача у справі були повязані не стільки із звільненням, а у звязку з недоотриманою заробітною платою, що видавалася «у конвертах».

З цього приводу вона зверталася адміністрації ТОВ «Сіті Ком», намагаючись врегулювати спірні питання, однак після усної відмови 28 травня 2009 року, вирішила звернутися за захистом до інспекції праці та прокуратури, і лише в послідуючому - до суду.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_3