АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/3988/12 Головуючий 1-ї інстанції Калиновська Л.В.
Справа № 2-2507/2011 р. Доповідач Колтунова А.І.
Категорія: відшкодування шкоди
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Колтунової А.І.,

суддів: Міненкової Н.О., Ларенка В.І.,

при секретарі: Моторній Ю.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2012 року за позовом прокуратури Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2, -

ВСТАНОВИЛА:

18 жовтня 2011 року прокуратура Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» звернулась до суду з позовом, в якому вказала на те, що 10 червня 2010 року, приблизно о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 керував технічно несправним мопедом «Ріга» д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2. В результаті грубого порушення водієм мопеду ОСОБА_1 вимог п.п. 1.5, 16.11 Правил дорожнього руху України було допущено зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, який знаходився під керуванням водія ОСОБА_3, у звязку з чим, пасажиру мопеда ОСОБА_2, були спричинені середнього ступеню тяжкості тілесні ушкодження, у звязку з чим останній знаходився на стаціонарному лікуванні в Комунальному закладі охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» з 10 червня 2010 року по 21 червня 2010 року.

Вартість лікування ОСОБА_2, згідно наданого розрахунку вартості стаціонарного лікування хворого, склала 2580,24 грн. із розрахунку вартості лікування за 1 ліжко-день 215,02 грн.

На підставі вимог ст. 1206 ЦК України, яка регламентує порядок відшкодування коштів, витрачених закладом здоровя на стаціонарне лікування особи, потерпілої від злочину, а також з огляду на те, що Комунальний заклад охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня», де проходив лікування ОСОБА_2, фінансується з державного бюджету України, прокуратура Дергачівського району Харківської області просила стягнути з ОСОБА_1 на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» кошти в сумі 2580,24 грн., які витрачені на стаціонарне лікування потерпілого.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач та його представник позов не визнали, заперечували проти його задоволення з тих мотивів, що на їх думку, відповідно до ст. 1206 ЦК України відшкодовувати кошти, витрачені на лікування потерпілого ОСОБА_2 він не повинен, оскільки відсутні докази його вини у вчиненні злочину.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2012 року позов прокуратури Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2 задоволений.

Стягнено з ОСОБА_1 на користь держави в особі Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» кошти в сумі 2580 грн. 24 коп., витрачені на стаціонарне лікування потерпілого ОСОБА_2

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставить питання про скасування зазначеного рішення суду першої інстанції та постановлення ухвали про закриття провадження у справі.

В обґрунтування своїх доводів апелянт посилається на необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Так, апелянт посилається на недоведеність його вини у вчиненні злочину, а також на недоведеність факту скоєння злочину. Крім того, апелянт зазначає, що вказана закладом охорони здоровя вартість лікування в загальному розмірі 2580, 24 грн., яка розраховується виходячи із вартості ліжко-дня в розмірі 215,02 грн. та 12 днів лікування, не відповідає фактичним витратам на лікування, понесеним закладом охорони здоровя, та спростовується копіями чеків на придбання ліків.

На підставі викладеного апелянт просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10 квітня 2012 року та постановити ухвалу про закриття провадження у справі.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_1, який підтримував апеляційну скаргу, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги прокуратури Дергачівського району Харківської області в інтересах держави в особі Управління охорони здоровя Харківської обласної державної адміністрації, Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» до ОСОБА_1 про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що відшкодувати витрати державного медичного закладу на стаціонарне лікування ОСОБА_2, який є особою, потерпілою від злочину, повинен саме ОСОБА_1 Вина відповідача в порушенні Правил дорожнього руху України та скоєнні злочину встановлена постановою суду, яка набрала чинності.

Колегія суддів вважає дані висновки суду правильними, так як вони відповідають вимогам ст. 1206 ЦК України, зібраним по справі доказам і роз'ясненням, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат».

Так, як вбачається з матеріалів справи, постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 06 вересня 2011 року ОСОБА_1 звільнений від кримінальної відповідальності на підставі п. «а» ст. 1, ст. 6 ЗУ «Про амністію у 2011 році». Кримінальну справа у відношенні ОСОБА_1 провадженням закрито.

Стягнено з ОСОБА_1 судові витрати за проведення автотехнічної експертизи № 183/11 від 21 квітня 2011 року в сумі 911, 74 грн., автотехнічної експертизи № 163/11 від 15 квітня 2011 року в сумі 911, 74 грн., автотехнічної експертизи № 533/11 від 22 листопада 2011 року в сумі 812, 59 грн. (а.с. 12-14).

Як встановлено постановою суду, 10 червня 2010 року, о 18 годині 00 хвилин, ОСОБА_1 керуючи технічно несправним мопедом «Ріга» д.н. НОМЕР_1, який належить ОСОБА_2, рухався по другорядній дорозі вул. Радянській м. Дергачі Харківської області в бік пров. Робітника зі швидкістю 15-30 км/г. В напрямку руху, на перехресті вказаної вулиці з вулицею Червоного Міліціонера, водій ОСОБА_1 грубо порушив вимоги п.п. 1.5, 16.11 Правил дорожнього руху України та допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажиру мопеда «Ріга» ОСОБА_2, згідно висновку № 2956-с від 23.11.2010 року, були спричинені середньої тяжкості тілесні ушкодження (а.с. 12-13).

Кримінальна справа відносно ОСОБА_1 по обвинуваченню за ст. 291 КК України провадженням закрита по нереабілітуючим обставинам, з чим підсудний був згодний. У звязку з цим, доводи відповідача відносно того, що його вина у скоєнні дорожньо- транспортної пригоди недоведена, колегія суддів вважає необґрунтованими.

Відповідно до ч.1 ст. 1206 ЦК України, особа, яка вчинила злочин, зобов'язана відшкодувати витрати закладові охорони здоров'я на лікування потерпілого від цього злочину.

Зазначена норма закону прямо встановлює правовий порядок відшкодування завданої злочином шкоди, оскільки особа, вчиняючи злочинне діяння, завдає шкоду каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров'я і не тільки порушує сферу особистого інтересу потерпілого, але й заподіює збитки закладу охорони здоров'я, чим змушує його здійснювати відповідні непередбачені витрати на лікування особи, що постраждала від злочину, яких можна було б уникнути.

Встановлюючи такий порядок, закон наділяє заклад охорони здоров'я правом зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі коштів, витрачених на лікування особи, яка потерпіла від злочину.

Згідно із роз'ясненнями, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», слід мати на увазі, що питання про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого вирішується згідно з «Порядком обчислення розміру фактичних витрат закладу охорони здоров'я на стаціонарне лікування потерпілого від злочинного діяння та зарахування стягнених з винних осіб коштів до відповідного бюджету і їх використання", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України N545 (545-93-п) від 16 липня 1993 року.

Як передбачено цим Порядком, сума коштів, що підлягає відшкодуванню, визначається закладом охорони здоров'я, в якому перебував на лікуванні потерпілий, з урахуванням кількості ліжко-днів, проведених ним у стаціонарі, та щоденної вартості його лікування.

Термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого.

Відшкодуванню підлягають тільки кошти, витрачені на стаціонарне лікування потерпілого в лікарні, госпіталі, диспансері чи в іншому стаціонарному лікувальному закладі.

Всі інші витрати (наприклад, пов'язані з наданням потерпілому швидкої або невідкладної медичної допомоги, на амбулаторне лікування тощо) не відшкодовуються.

Витрачені на стаціонарне лікування кошти підлягають відшкодуванню у повному обсязі і зараховуються до відповідного державного бюджету залежно від джерел фінансування закладу охорони здоров'я або на рахунок юридичної особи, якій належить останній.

Як зазначено позивачем у позові, Комунальний заклад охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» є державною установою, яка фінансується з Державного бюджету України. Несвоєчасна сплата сум, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого від злочину призводить до ненадходження до Державного бюджету України грошових коштів, звідки фінансується лікарня, чим порушуються інтереси держави.

Довідки Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» № 255 від 07 квітня 2011 року та № 91 від 30 вересня 2012 року містять повідомлення про вартість 1-го ліжко-дня, яка складається із фактичних витрат на стаціонарне лікування та проведених хворими ліжко-днів.

Відповідно довідки № 91 від 30 вересня 2012 року Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» фактичні витрати медичного закладу в червні 2010 року склали 1 553 704,00 грн.

Зазначена довідка встановлює детальний перелік фактичних витрат на стаціонарне лікування ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходився на лікуванні в дитячому травматологічному відділенні Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» з 10 червня 2010 року по 22 червня 2010 року. Так, сума витрачених державою коштів на його перебування із лікуванням склала 2580 грн. 24 коп.

На підставі зазначеної загальної суми був зроблений розрахунок вартості одного ліжко- дня - 215 грн. 02 коп.

До фактичних витрат медичного закладу на перебування всіх хворих, у тому числі й ОСОБА_2, віднесені: заробітна плата, нарахування на заробітну плату, предмети, обладнання, інвентар, медикаменти та перев'язувальні матеріали, продукти харчування, оплата послуг (крім комунальних), оплата комунальних послуг, енергоносіїв та інших послуг.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 щодо необєктивності наданих довідок Комунального закладу охорони здоровя «Харківська обласна клінічна травматологічна лікарня» та його сумніви щодо правомірного витрачення державних коштів у вигляді фактичних витрат на лікування ОСОБА_2, не можуть бути визнані обґрунтованими.

Висновки суду першої інстанції про те, що питання про відшкодування коштів, витрачених на стаціонарне лікування потерпілого, повинно вирішуватися згідно ст. 1206 ЦК України та роз'яснень, що містяться у постанові Пленуму Верховного Суду України від 07 липня 1995 року №11 (зі змінами) «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», зроблені у відповідності з наявними у справі доказами, рішення у справі ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, правових підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 і скасування рішення суду першої інстанції за доводами апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 10 квітня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили негайно, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий -

Судді -