Справа №2-2919/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.09.2012 Кіровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючої судді - Овчаренко Н.Г.,

при секретареві - Волошиній Л.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , про визнання права власності.

В підтвердження позовних вимог посилається на те, що її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 13 липня 1965 року вступили у шлюб. Після одруження, в грудні 1965 року батьки придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі № 23 «Містобудівник».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивачка і до 1991 року була прописана та проживала разом з батьками у зазначеній квартирі.

В 1992 року батьки позивачки повністю сплатили пайовий внесок за квартиру і вказана квартира стала належати батькам на праві сумісної власності. Батькам було видане реєстраційне посвідчення та технічний паспорт на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки ОСОБА_4 померла, заповіту вона не складала.

Зважаючи на те, що спадщина після смерті матері позивачки відкрилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_3 , то ці відносини згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування`регулюються законодавством, чинним на той час, тобто ЦК Української РСР.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР позивачка та її батько є спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках. Згідно ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління та володіння спадковим майном.

Після померлої ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ? частину квартири і ця частина підлягала розподілу між батьком позивачки та позивачкою в рівних частках, тобто по ? кожному. Отже в цілому частка батька в квартирі була ?, дочки ?.

Між позивачкою та батьком ніколи не було суперечок стосовно розподілу часток в квартирі після смерті матері, ні позивачка, ні її батько не звертались до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, так як і батько і позивачка вважали, що вони фактично вступили у володіння спадщиною, так як вони спільно користувались квартирою та несли спільні витрати на утримання. Після смерті матері, батько як частину спадщини віддав позивачці золоті прикраси, які належали матері, а саме золоті сережки з рубіном, золоту каблучку з рубіном, золоту обручку, золоту каблучку з нефритом та столовий сервіз на 6 персон.

У 2002 році батько вступив у шлюб з ОСОБА_2 , яка стала проживати разом з батьком.

ІНФОРМАЦІЯ_4 батько позивачки помер. Після смерті батька позивачка 04.08.2011 року звернулась у П`яту державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але їй було відмовлено у прийнятті заяви, у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщини після смерті матері. Крім того, позивачці стало відомо, що батько залишив заповіт, за яким заповідав усе своє майно дружині ОСОБА_2 , а у разі її смерті позивачці.

Просить визнати, що ОСОБА_1 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини квартири АДРЕСА_1 . Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та, посилаючись на ті самі підстави, просив суд їх задовольнити.

Представник відповідачки у судовому засіданні проти позову заперечувала, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер чоловік відповідачки та батько позивачки ОСОБА_3 . 13.04.2005 він склав заповіт, що все його майно він заповідає відповідачці.

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_1 , яка належала померлому на підставі реєстраційного посвідчення.

Відповідачці відомо, що з 03.07.1965 її чоловік перебував у шлюбі з ОСОБА_4 . Під час спільного життя вони набули спірну квартиру. У 1999 році ОСОБА_4 померла. Після її смерті спадщину прийняв тільки її чоловік шляхом спільного проживання. Квартира була зареєстрована на чоловіка, частки ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не були виділені, а тому будь-якого документального оформлення не вимагалось.

Після смерті матері позивачка своє право на спадщину не реалізувала, спадщину не прийняла, на день смерті своєї матері вона із померлою не мешкала і фактично прийняти спадщину не могла.

Щодо золотих прикрас, то ці прикраси, як спадщину фактично прийняв батько позивачки, а потім передав їх позивачці, а тому розцінювати цей факт, як свідчення прийняття спадщини не можна.

Просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що після одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - батьків позивачки, в грудні 1965 року вони придбали двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 в житлово-будівельному кооперативі № 23 «Містобудівник».

ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася позивачка і до 1991 року була прописана та проживала разом з батьками у зазначеній квартирі.

В 1992 року батьки позивачки повністю сплатили пайовий внесок за квартиру і вказана квартира стала належати батькам на праві сумісної власності. Батькам було видане реєстраційне посвідчення та технічний паспорт на квартиру.

ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивачки ОСОБА_4 померла, заповіту вона не складала.

Після померлої ОСОБА_4 відкрилась спадщина на ? частину квартири і ця частина підлягала розподілу між батьком позивачки та позивачкою в рівних частках, тобто по ? кожному. Отже в цілому частка батька в квартирі була ?, дочки ?.

Позивачка та її батько не звертались до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину, так як і батько і позивачка вважали, що вони фактично вступили у володіння спадщиною, так як вони спільно користувались квартирою та несли спільні витрати на її утримання. Після смерті матері, батько, як частину спадщини, віддав позивачці золоті прикраси, які належали матері, а саме золоті сережки з рубіном, золоту каблучку з рубіном, золоту обручку, золоту каблучку з нефритом та столовий сервіз на 6 персон.

У 2001 році батько позивачки вступив у шлюб з ОСОБА_2 , яка стала проживати разом з ним у квартирі АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер. Після смерті батька позивачка 04.08.2011 року звернулась у П`яту Дніпропетровську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але їй було відмовлено у прийнятті заяви, у зв`язку з тим, що вона не прийняла спадщини після смерті матері. Крім того, позивачці стало відомо, що батько залишив заповіт, за яким заповідав усе своє майно дружині ОСОБА_2 , а у разі її смерті позивачці.

Суд вважає, що у судовому засіданні позивачкою доведений той факт, що вона фактично прийняла спадщину після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері, ОСОБА_4 . Цей факт підтвердили свідки ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та інші, що після смерті матері, батько як частину спадщини, віддав позивачці золоті прикраси, які належали матері, а саме золоті сережки з рубіном, золоту каблучку з рубіном, золоту обручку, золоту каблучку з нефритом та столовий сервіз на 6 персон. Прийнявши частину спадщини, позивачка прийняла всю спадщину у вигляді ? частини квартири АДРЕСА_1 .

Щодо заперечень відповідачки, то суд критично ставиться до твердження відповідачки про прийняття спадщини чоловіком золотих прикрас померлої ОСОБА_4 , так як вони ніякими доказами не підтверджені.

Крім того, фактичне прийняття спадщини не вимагає спільного проживання з спадкодавцем, отже твердження відповідачки, що оскільки позивачка не проживала з померлою, то і не могла прийняти спадщину безпідставні.

Керуючись ст.ст.529,549 ЦК УРСР, ст.ст.212-214 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності задовольнити.

Визнати, що ОСОБА_1 , фактично вступила в управління та володіння спадковим майном після смерті її матері ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ? частини квартири АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на ? частину квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 171,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Н.Г. Овчаренко