Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 вересня 2012р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Добряк Н.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012року по справі за позовом заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, управління Держкомзему у м. Одесі, треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про визнання правовстановлюючого документу на земельну ділянку незаконним та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

встановила:

10 лютого 2011року заступник прокурора м. Одеси звернувся до суду з вказаним позовом в інтересах держави в особі Одеської міської ради, та просив суд визнати незаконними державні акти про право власності на земельні ділянки і витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 земельні ділянки за адресами: м. Одеса, провулок Маячний, 5/1, 5/2, 5/3, 5/4, 5/5, 5/6, 5/7, 5/8, 5/9, а також витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 5/10; скасувати державну реєстрацію права власності на вказані земельні ділянки.

В обґрунтування позову прокурор послався на те, що розпорядження землями територіальної громади м. Одеси є виключною компетенцією Одеської міської ради.

Але не зважаючи на вказані вимоги закону постановою Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2009року було визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради та визнано право власності на земельні ділянки, розташовані у місті Одесі, а саме: провулок Маячний, 5/1, за ОСОБА_5;

провулок Маячний, 5/2 за ОСОБА_12;

провулок Маячний, 5/3 за ОСОБА_3;

провулок Маячний, 5/4 за ОСОБА_13;

провулок Маячний, 5/5 за ОСОБА_4;

провулок Маячний, 5/6 за ОСОБА_10;

провулок Маячний. 5/7 за ОСОБА_7;

провулок Маячний, 5/8 за ОСОБА_6;

провулок Маячний, 5/9 за ОСОБА_8;

провулок Маячний, 5/10 за ОСОБА_11

Судом було зобов'язано ОРФ ДП «Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельним ресурсам» зареєструвати та видати державні акти на право власності вищевказаним особам на відповідні земельні ділянки.

За договорами купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_8 продали, а ОСОБА_1 прийняла у власність спірні земельні ділянки. Після чого ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в м. Одесі по провулку Маячний № № 5/1, 5/2, 5/3, 5/4, 5/5, 5/6, 5/7, 5/8, 5/9.

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2009року ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 5/10. ОСОБА_2 також на підставі договору купівлі-продажу отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в м. Одесі, провулок Маячний, 5/10.

Постановою Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2009 року було задоволено заяву Одеської міської ради про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та скасовано постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2009р. з закриттям провадження у справі.

Тому, прокурор вказав, що вказані земельні ділянки вибули з комунальної власності територіальної громади м. Одеси незаконно.

Ухвалою суду від 22 березня 2011року усі позовні вимоги прокурора були обєднані в одне провадження (том 1 а.с.193).

Рішенням суду від 08 червня 2012року у задоволені позову заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, управління Держкомзему у м. Одесі про визнання правовстановлюючого документу на земельну ділянку незаконним та витребування майна з чужого незаконного володіння відмовлено (том 2 а.с.154, 155-160).

В апеляційній скарзі прокурор просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позову прокурора в повному обсязі, з посиланням на те, що суд в порушені вимог матеріального і процесуального права безпідставно відмовив у задоволенні позову прокурора (том 2 а.с.166-170).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, прокурора, представника Одеської міської ради, представника відповідачки ОСОБА_1, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої та апеляційної інстанції встановлено, що постановою Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2009року було визнано незаконною бездіяльність Одеської міської ради та визнано право власності на земельні ділянки, розташовані у місті Одесі, а саме: провулок Маячний, 5/1, за ОСОБА_5; провулок Маячний, 5/2 за ОСОБА_12; провулок Маячний, 5/3 за ОСОБА_3; провулок Маячний, 5/4 за ОСОБА_13; провулок Маячний, 5/5 за ОСОБА_4; провулок Маячний, 5/6 за ОСОБА_10; провулок Маячний. 5/7 за ОСОБА_7; провулок Маячний, 5/8 за ОСОБА_6; провулок Маячний, 5/9 за ОСОБА_8; провулок Маячний, 5/10 за ОСОБА_11

ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11 на підставі постанови суду від 26 березня 2009року отримали державні акти на відповідні земельні ділянки (том 1 а.с.5, 31, 64, 90, 115, 146, 172, 203, 224, том 2 а.с.18).

В подальшому ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_8, як власники земельних ділянок на підставі державних актів, за договорами купівлі-продажу продали ОСОБА_1 належні їм земельні ділянки (том 1 а.с.7, 33, 66, 92, 117, 148, 174, 205, том 2 а.с.20).

ОСОБА_1 отримала державні акти на право власності на земельні ділянки, розташовані в м. Одесі по провулку Маячний № № 5/1, 5/2, 5/3, 5/4, 5/5, 5/6, 5/7, 5/8, 5/9 (том 1 а.с.6, 32, 65, 91, 116, 147, 173, 204, том 2 а.с.19).

За договором купівлі-продажу земельної ділянки від 25 червня 2009року ОСОБА_11 продав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 5/10 (том 1 а.с.226). ОСОБА_2 також на підставі договору купівлі-продажу отримав державний акт на право власності на земельну ділянку, розташовану в м. Одесі, провулок Маячний, 5/10 (том 1 а.с.225).

Дійсно постановою Київського районного суду м. Одеси від 26 серпня 2009 року було задоволено заяву Одеської міської ради про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами, та скасовано постанову Київського районного суду м. Одеси від 26 березня 2009р. з закриттям провадження у справі.

Відмовивши прокурору у задоволені позову, суд першої інстанції вказав, що прокурором було невірно обрано спосіб захисту цивільних прав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Згідно частини 1 ст.16 ЦК України, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Державний акт на право власності на земельну ділянку за своєю правовою природою ні є правовим актом індивідуальної дії, що унеможливлює визнання його судом незаконним та скасування.

Вказані обставини свідчать про невірно обраний спосіб захисту права позивачем, що є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Узагальненням Верховного Суду України від 24 листопада 2008року «Про розгляд судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» звернуто увагу на те, що відповідно за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами. До таких документів слід відносити, наприклад: рішення органів державної влади; свідоцтва (про право власності на житло, про право на спадщину, про придбання майна з публічних торгів, державний акт на земельну ділянку, ордер тощо).

Тому прокурору слід відмовити у задоволенні позову в частині визнання незаконними та скасування державного акту на право власності на земельну ділянку, а також у звязку з відмовою у задоволені позову в цій частині слід відмовити і у задоволені позову прокурора в частині скасування державної реєстрації права власності на спірну земельну ділянку, оскільки суд не є тим органом, який відповідно до закону здійснює державну реєстрацію державних актів та їх скасування, а тому суд не може ні зареєструвати державний акт, ні скасувати його реєстрацію.

Суд має право зобов'язати орган державної влади чи місцевого самоврядування, в даному випадку Управління Держкомзему у м. Одесі, здійснити скасування державної реєстрації державного акту на право власності на земельну ділянку, однак, саме такі позовні вимоги не були заявлені.

Судова колегія не може погодитися з доводами прокурора відносно того, що у звязку зі скасуванням постанови суду від 26 березня 2009року, на підставі якої в подальшому були укладені правочині, вказані правочини є недійсними, оскільки прокурором не були заявлені вимоги про визнання недійсними або нікчемними правочинів, в даному випадку договорів купівлі-продажу земельних ділянок. Відповідачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 набули право власності на земельні ділянки ні на підставі постанови суду від 26 березня 2009року, а на підставі договорів купівлі-продажу земельних ділянок, які прокурор не просив визнати недійсними.

Як в суді першої, так і апеляційної інстанції прокурором і представником Одеської міської ради було визнано, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в даному випадку є добросовісними набувачами земельних ділянок.

Судом першої інстанції з урахуванням обставин по справі було звернуто увагу на те, що управління Держкомзему в Одеської області зверталося до органів прокуратури відносно законності постанови суду від 26 березня 2009року. На а.с.48 том 2 знаходиться відповідь прокуратури, з якої вбачається, що прокуратура не заперечувала відносно виконання даної постанови суду, зазначив, що прокуратура м. Одеси не буде в апеляційному порядку оскаржувати вищевказану постанову.

Тобто прокурору і Одеській міській раді було відомо про наявність постанови суду від 26 березня 2009року, на підставі якої ОСОБА_5, ОСОБА_12, ОСОБА_3, ОСОБА_13, ОСОБА_4, ОСОБА_10, ОСОБА_14, ОСОБА_6, ОСОБА_8, ОСОБА_11 отримали державні акти на відповідні земельні ділянки, однак, з позовом про витребування майна Одеська міська рада не зверталась до суду взагалі, а прокурор подав вказаний позов лише через два роки після прийняття ухвали від 26 серпня 2009 року про скасування постанови від 26 березня 2009року.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Разом з тим, судова колегія, вважає за необхідне рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, «що Одеська міська рада є власником земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 5/1, 5/2, 5/3, 5/4, 5/5, 5/6, 5/7, 5/8, 5/9, 5/10, не підтверджується жодним доказом. Адже ухвала від 26 серпня 2009 року про скасування постанови від 26 березня 2009 року не робить автоматично позивача власником спірного майна», тому що Одеській міській раді не потрібно надавати такі докази, оскільки вона є власником земель територіальної громади, та розпорядження землями територіальної громади м. Одеси є виключною компетенцією Одеської міської ради.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу заступника прокурора м. Одеси в інтересах держави в особі Одеської міської ради відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 08 червня 2012року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання суду на те, «що Одеська міська рада є власником земельних ділянок, розташованих за адресою: м. Одеса, провулок Маячний, 5/1, 5/2, 5/3, 5/4, 5/5, 5/6, 5/7, 5/8, 5/9, 5/10, не підтверджується жодним доказом. Адже ухвала від 26 серпня 2009 року про скасування постанови від 26 березня 2009 року не робить автоматично позивача власником спірного майна».

В решті рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді апеляційного суду Одеської області (підпис) І.П.Сидоренко (підписи) ОСОБА_15

З оригіналом згідно. Суддя: І.П.ОСОБА_16 Цюра