АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року м. Дніпропетровськ

23 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.,

суддів: Черненкової Л.А. Дерев'янка О.Г.

при секретарі Горлаковій Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2010 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те що з вересня 2007 року перебувала у трудових стосунках з відповідачем, наказом №526-к від 17 червня 2009 року її було переведено на посаду економіста Дніпропетровського відділення №4 з 25 червня 2009 року, а наказом № 775-к від 10 листопада 2010 року звільнено з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України. Листом відповідача від 26.06.2009 року за №07-17/19 передбачена виплата щомісячних бонусів, однак бонуси їй, позивачці, не нараховувались, тому з серпня 2009 року вона отримувала занижену заробітну плату, що спричинило утворення заборгованості станом на 01.11.2010 року у розмірі 18684,0 грн. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму заборгованості по заробітній платі станом на 01.11.2010 року, перераховані лікарняні та відпускні і спричинену неправомірними діями відповідача моральну шкоду у розмірі 5000,0 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року, у якому виправлена описка ухвалою від 25.11.2011 року, у задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 21 вересня 2007 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ТОВ «Комерційний банк Дельта» на підставі наказу № 1899-к від 21.09.2007 року (т.1 а.с.130, 131).

Наказом № 2487-к від 03.12.2007 року, на підставі відповідної заяви, ОСОБА_2 була переведена інспектором кредитного сектору продажу відділу розвитку бізнесу Діпропетровського відділення (т.1 а.с. 213).

Наказом №1138-к від 03.07.2008 року, на підставі заяви, позивачка переведена на посаду економіста відділу обслуговування клієнтів Дніпропетровського відділення, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (т.1 а.с.132, 133, 213).

Відповідно до заяви від 23 березня 2009 року позивачка була переведена на посаду економіста Дніпропетровського відділення, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (т.1 а.с. 136, 137, 214).

Відповідно до наказу №504-к від 10 червня 2009 року економіста Дніпропетровського відділення №1 ОСОБА_2 тимчасово переведено на посаду економіста Дніпропетровського відділення з 10 червня 2009 року по 24 червня 2009 року, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (т.1 а.с. 138, 139).

Наказом №526-к від 17 червня 2009 року ОСОБА_2 переведено на посаду економіста Дніпропетровського відділення №4 з 25 червня 2009 року, з посадовим окладом згідно штатного розкладу (т.1 а.с.140, 141).

Також судом встановлено, що публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» є правонаступником Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційний банк «Дельта», що підтверджується відповідним статутом (т.2 а.с.2 - 29).

Наказом № 427-В від 28 квітня 2009 року ОСОБА_2 було оголошено догану за неналежне виконання службових обов'язків, що призвело до порушення роботи з Тоuch Меmоrі й апаратним забезпеченням на точці продажу (т.1 а.с. 216 - 224).

Наказом №339-В від 29 квітня 2010 року за неналежне виконання службових обов'язків ОСОБА_2 оголошено догану (т.1 а.с. 225 - 232).

Наказом № 775-к від 10 листопада 2010 року ОСОБА_2 звільнено з роботи за власним бажанням, згідно ст. 38 КЗпП України.

Наведені вище накази ОСОБА_2 не оскаржені, що визнано позивачкою у судовому засіданні.

Згідно до витягу із штатного розкладу посадовий оклад економіста Дніпропетровського відділення відділу обслуговування клієнтів з 04.01.2009 року складав 1220,0 грн., а економіста Дніпропетровського відділення з 02.02.2009 року 605,0 грн. (т. 1 а.с.233, 234).

Надавши оцінку представленим доказам, місцевий суд встановив, що з серпня 2009 року по листопад 2010 року нарахування та виплата заробітної плати ОСОБА_2 були здійснені відповідно до штатного розкладу, з урахуванням переведення позивачки з посади економіста відділу обслуговування клієнтів Дніпропетровського відділення з окладом 1220,0 грн. на посаду економіста Дніпропетровського відділення з окладом 605,0 грн. та наявності у позивачки дисциплінарних стягнень.

Крім того, у квітні 2009 року позивачці було виплачено премію за березень 2009 року, тобто за період до винесення догани (т.1 а.с.206).

На підставі наказів про преміювання працівників відповідача від 09 липня 2009 року №34Ф та від 10 серпня 2009 р. №41 Ф (т.1 а.с. 208 - 211) позивачці була виплачена премія у липні та серпні 2009 року у зв'язку з високими показниками роботи банку (відділень) у даний період та незважаючи на наявність у ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення за залишення засобу ідентифікації на робочому столі і порушення процедури роботи.

Суду не надані докази на підтвердження позиції позивачки про наявність у неї права на отримання у період з серпня 2009 року по листопад 2010 року будь-яких заохочувальних виплат чи винагород за працю понад установлені норми.

Колегія звертає увагу, що надані позивачкою списки депозитних договорів за серпень 2009 року травень 2010 року з розрахунком розміру бонусів не засвідчені банком, не визнані відповідачем, тому не можуть бути прийняті судом до уваги у якості належних доказів (т. 1 а.с. 16 32); з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України клопотання про витребування відповідних доказів позивачкою та її представником не заявлені.

Відповідно до ч.2 ст.94 КЗпП України розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Згідно ч. 2 ст.97 КЗпП України форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами.

Частиною 3 ст. 97 КЗпП України передбачено, що конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вимог, передбачених частиною другою цієї статті.

Колективним договором ТОВ «Комерційний банк «Дельта» від 27.08.2007 року та додатком №1 до зазначеного колективного договору від 07.11.2007 року положенням про оплату праці співробітників відповідача передбачено, що заробітна плата працівників банку складається з посадового окладу у відповідності до тарифної сітки; надбавок та доплат, що визначаються для кожного працівника окремо, премій та винагород, що мають системний характер (т.1 а.с. 62 - 65, 186 - 197).

У п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" № 13 від 24.12.1999, з відповідними змінами та доповненнями, зазначено, що відповідно до загальних положень статей 1 і 2 Закону України "Про оплату праці" розмір заробітної плати за працю на підставі трудового договору залежить від професійно-ділових якостей працівника, складності й умов виконуваної ним роботи, результатів останньої та господарської діяльності підприємства і що за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов'язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.

Згідно до ст. 151 КЗпП України протягом строку дії дисциплінарного стягнення заходи

заохочення до працівника не застосовуються.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що позивачкою накази про переведення та притягнення до дисциплінарної відповідальності не оскаржені, у спірний період заробітна плата нарахована та отримана нею у відповідності до штатного розкладу, право на отримання винагороди за працю понад установлені норми чи заохочувальних виплат позивачкою не доведено, місцевий суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі та перерахунку розміру нарахованих лікарняних і відпускних.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Оскільки місцевий суд дійшов правильного висновку про законність нарахування заробітної плати, лікарняних та відпускних, то підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди відсутні, оскільки не доведено твердження позивачки про порушення її трудових прав.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді