АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/5216/12 Справа № 2/402/235/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2012 року м. Дніпропетровськ 24 травня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Петрово» на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Петрово» про визнання договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року позивачка звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 08.07.2010 року між нею та відповідачем укладено договір оренди земельної ділянки строком на 5 років; просить визнати даний договір недійсним, оскільки він, в порушення вимог ст. 15 Закону України «Про оренду землі», не містить усіх істотних умов, договором не визначено строк виплати орендної плати в грошовій формі та не визначені умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2012 року позов задоволено, визнано недійсним договір оренди землі № 310, укладений між ОСОБА_7 і ТОВ «Агрофірма «Петрово» 08 липня 2010 року та зареєстрований 02.09.2010 року; зобов'язано ТОВ «Агрофірма «Петрово» повернути ОСОБА_7 належну їй земельну ділянку у придатному для використання стані.

В апеляційній скарзі ТОВ «Агрофірма «Петрово» посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що у договорі оренди не вказані умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, у той час як зазначене є істотною умовою договору оренди земельної ділянки. Місцевий суд вважав, що незазначення такої істотної умови в договорі є підставою для визнання правочину недійсним. Проте з таким висновком погодитись неможливо.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачці, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ДП № 081848, виданого 11 червня 2004 року Апостолівською РДА, на праві власності в порядку спадкування за законом належить земельна ділянка, площею 6,5265 га, що розташована на території Кам»янської сільської ради Апостолівського району Дніпропетровської області (а.с.6).

08 липня 2010 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди землі № 310, відповідно до умов якого позивач передала, а відповідач прийняв в оренду земельну ділянку, площею 6,5265 га, яка розташована на території Кам»янсько'ї сільської ради, строком на 5 років. Додатком до договору є акт про передачу та прийом земельної ділянки (а.с.3-5).

Вказаний договір зареєстровано в Апостолівському відділі Дніпропетровської РФ «Центр державного земельного кадастру» 02 вересня 2010 року.

Пунктом 11 даного договору передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки: грошова - в термін згідно чинного законодавства, натуральна - з першого серпня до першого грудня кожного року на протязі дії договору, відробіткова (вспашка та культивація) - до першого грудня кожного року на протязі дії договору.

Також судом встановлено, що оспорюваний договір виконувався сторонами протягом двох років, що визнано представниками позивачки і відповідача у судовому засіданні у суді апеляційної інстанції та стверджується копіями відомостей про отримання позивачкою орендної плати у 2010 та 2011 роках.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України "Про оренду землі", з відповідними змінами та доповненнями, істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Частиною 2 статті 15 цього Закону передбачено, що відсутність у договорі оренди однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4 - 6, 11, 17, 18 Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

З оспорюваного договору оренди земельної ділянки вбачається, що в розділі "Орендна плата» визначено розмір орендної плати, форми платежу, строки, порядок її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не зазначені.

Спірний договір оренди у встановленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, відсутність в договорі умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки не стало підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3, 4 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України "Про оренду землі" передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі, статтею 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації.

З матеріалів справи вбачається, що оспорюваний договір оренди укладений у письмовій формі, пройшов державну реєстрацію, позивачка по справі мала необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення позивачки було спрямоване на укладення договору оренди, що встановлено в судовому засіданні та позивачакою не оспорювалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до висновку про недійсність договору за відсутності у ньому умов передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки, при цьому не врахував, що відсутність в договорі оренди такої умови не є безумовною підставою для визнання правочину недійсними у розумінні ст. 203 ЦК України та правил статті 215 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЗК України у заставу можуть передаватися земельні ділянки, які належать громадянам та юридичним особам на праві власності, а також права на них - право оренди земельної ділянки, право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), якщо інше не передбачено законом.

Порядок застави земельних ділянок та прав на них визначається Законом України «Про заставу» від 02.10.1992 року з відповідними змінами та доповненнями.

З гідно ч. 5 ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки може відчужуватися, у тому числі продаватися на земельних торгах, а також передаватися у заставу, спадщину, вноситися до статутного капіталу власником земельної ділянки - на строк до 50 років, крім випадків, визначених законом.

Місцевий суд при вирішенні спору не врахував, що умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки визначені наведеними вище та іншими спеціальними нормативними актами.

Оскільки позивачка не довела, що укладений договір оренди не відповідає загальним вимогам, додержання яких є необхідним для чинності правочину, суд першої інстанції безпідставно визнав оспорюваний договір оренди земельної ділянки недійсним та застосував наслідки недійсності правочину передбачені ч. 5 ст. 216 ЦК України.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, тому підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Петрово» - задовольнити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 06 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_6 у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді