Справа №
Провадження №22-ц-1077/12
Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія46Доповідач у 2 інстанції Приходько
УХВАЛА

Іменем України

29 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: судді Приходька К.П.,

суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О.,

при секретарі: Мариняко М.О.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Служба у справах дітей Бориспільської районної держадміністрації, про виділення на праві особистої приватної власності по 1/2 частині земельних ділянок та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл майна.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

встановила :

у березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним позовом, просив виділити йому на праві особистої приватної власності по 1/2 частині земельних ділянок, придбаних ними за час спільного проживання в зареєстрованому шлюбі з 27.01.2007 р., а саме: земельної ділянки, площею 0,15га., наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельної ділянки, площею 0,1909га., наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, земельної ділянки, площею 2,0га, наданої для ведення особистого селянського господарства.

ОСОБА_3 звернулась до суду з суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2, в якому просила залишити за нею на праві особистої приватної власності земельну ділянку 0,15га., та визнати за ОСОБА_2 право особистої приватної власності на земельну ділянку 2,0га., та земельну ділянку 0,1909га.

В судовому засіданні ОСОБА_2 свої позовні вимоги підтримав повністю. Зустрічний позов ОСОБА_3 визнав частково.

ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснювала, що 27.01.2007 р. зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, від даного шлюбу мають спільну дитину, яка проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. З жовтня місяця 2010 р. ОСОБА_2 не турбувався ні про неї, ні про дитину, не оказував ніякої матеріальної допомоги.

Враховуючи дані обставини, просила залишити за нею на праві особистої приватної власності земельну ділянку, площею 0,15га, та визнати за ОСОБА_2 право власності на інші дві земельні ділянки. Щодо виділення йому по 1/2 частині вказаних земельних ділянок заперечувала, оскільки це суперечить її інтересам та інтересам дитини.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року в позові ОСОБА_2 відмовлено. Позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за нею право власності на земельну ділянку 0,1500га., яка розташована в с. Вишеньки Бориспільського району Київської області. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку 2,0га., яка розташована в Баришівському районі Київської області Селищанська сільська рада, ділянка №7, та на земельну ділянку 0,1909га., яка розташована в с. Андріївка, Сеньківська сільська рада Бориспільського району Київської області.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким визнати за ним право особистої приватної власності на 1/2 частину земельної ділянки, загальною площею 0,15га., наданої для будівництва та обслуговування жилого будинку, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27 січня 2007 року відділом РАЦС Бориспільського міськрайонного управління юстиції Київської області, актовий запис №33, було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 Від даного шлюбу, у них народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується відповідним свідоцтвом.

З матеріалів справи вбачається, що з жовтня 2010 р. сторони проживають окремо, не підтримують відносин та не ведуть спільного господарства.

Встановлено, що під час проживання у шлюбі сторонами було придбано майно, а саме: земельна ділянка, площею 0,1500га., розташована в с. Вишеньки Бориспільського р-ну Київської області, про що був виданий Державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №595451, земельна ділянка, площею 2,0га., яка розташована Київська область Баришівський район, Селищанська сільрада, діл.7, про що був виданий Державний акт на право власності серії ЯД №965145, земельна ділянка, площею 0,1909га., розташована с. Андріївка, Сеньківська сільрада Бориспільського району, Київської області, про що виданий Державний акт про право власності серії ЯЕ №609611.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку

Частиною 1 статті 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

За правилами ст.71 СК України, майно , що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. При цьому, враховуються інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, правильно вирішив, що так як з нею проживає спільна неповнолітня дитина, а ОСОБА_2 проживає окремо та не дбає про матеріальне забезпечення сімї, необхідно відступати від рівності часток у спільному майні подружжя.

Під час вирішення спору про поділ майна суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. До таких обставин і відноситься утримання неповнолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в позові ОСОБА_2 необхідно відмовити, а позовні вимоги ОСОБА_3 слід задовольнити та визнати за нею право власності на земельну ділянку 0,15га., розташовану в с. Вишеньки Бориспільського р-ну, а за ОСОБА_2 - на решту земельних ділянок.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 стверджує, що судом першої інстанції не вірно встановлено обсяг спільно нажитого майна, а також невірно застосовано положення ст.70 СК України.

Зокрема, зменшити частку одного з подружжя у спільному майні подружжя можна лише з двох правових підстав: за наявності обставин, що мають істотне значення або у разі коли з одним з подружжя залишились проживати неповнолітні чи непрацездатні повнолітні діти за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Однак, колегія суддів критично відноситься до наданих пояснень та доказів позивача, оскільки вони не мають правового обґрунтування.

З урахуванням викладеного, посилання апелянта на те, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення, яке не відповідає дійсним обставинам справи, не надавши належної оцінки його пояснення та запереченням не приймаються судом до уваги, оскільки не ґрунтуються на зібраних матеріалах справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та прийняв законне і обґрунтоване рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

На підставі наведеного, керуючись: ст.ст.307,308,315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 13 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді