Справа № 22-ц-676/12 Головуючий у 1 інстанції: Гоцко В. І.
Провадження № 22-ц/1390/676/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Федоришина А.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_6 і ОСОБА_2 на рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 липня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 про усунення перешкод, виселення, скасування реєстрації; зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про спонукання до вчинення дій -,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулася з позовом, з врахуванням змін, прийнятих судом, про усунення перешкод у здійсненні нею права користування і розпорядження її власністю житловим будинком №9 на вулиці Львівській у селі Рясне - Руське Яворівського району Львівської області шляхом виселення з цього будинку відповідачів, зобовязання їх звільнити спірний будинок та зобовязання відділу громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області зняти відповідачів з реєстрації у вказаному будинку, посилаючись на те, що вона є власником цього будинку. Зазначає, що проживання у будинку відповідачів, які неналежно себе поводять, порушує її право власності на будинок, оскільки їх спільне проживання є неможливим.

ОСОБА_6 і ОСОБА_2 звернулися із зустрічним позовом про усунення перешкод у користуванні спірним будинком, укладення договору найму на одну житлову кімнату, надання дозволу на користування спільно верандою, коридором, підвалом, кухнею, кладовою і горищем; зобовязання ОСОБА_4 передати їм ключі від вхідних дверей будинку, посилаючись на те, що відповідач за зустрічним позовом чинить їм перешкоди у користуванні будинком, де вони зареєстровані і проживають.

Кожен із позивачів просить задовольнити їх вимоги.

Рішенням Яворівського районного суду Львівської області від 11 липня 2011 року первісний позов задоволено. Ухвалено усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_4 права користування та розпорядження спірним житловим будинком шляхом виселення відповідачів, яких зобовязано звільнити будинок від належних їм речей, залишивши приміщення у стані, що відповідає санітарно-гігієнічним нормам. Зобовязано сектор громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області зняти з реєстраційного обліку у спірному житловому будинку ОСОБА_6 і ОСОБА_2 Відмовлено у задоволенні зустрічного позову. Проведено розподіл судових витрат.

Рішення оскаржили ОСОБА_6 і ОСОБА_2

В апеляційних скаргах апелянти просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позовних вимог. Вважають, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджують, що у спірному будинку проживають тривалий час, займають у ньому одну кімнату, вважають, що набули права на спірне житло, частково проводять оплату комунальних послуг.

ОСОБА_4 проти доводів апеляційної скарги в судовому засіданні заперечила, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, їх представників, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що право власності на житловий будинок № 9 на вулиці Львівській у селі Рясне-Руське перейшло до ОСОБА_4 в результаті спадкування (а.с.2-3). Спірний будинок загальною площею 50,4 кв.м складається з двох житлових кімнат та кухні, біля будинку наявні господарські будівлі та споруди. Сторони зареєстровані у цьому будинку. ОСОБА_6 є батьком ОСОБА_4, а ОСОБА_2 її братом (а.с.43).

Остаточні позовні вимоги ОСОБА_4 грунтуються на ст.ст. 316,317,319,321,391 ЦК України та ст. 157 ЖК України.

Вирішуючи спір на підставі вказаних норм, суд не врахував, що будинок є житлом, а позбавлення житла можливе на підставі вимог закону, який регулює житлові правовідносини.

Згідно з вимогами ст. 157 ЖК України членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одномо будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймаодавця провадииться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на уввазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

ОСОБА_4 не надала жодних доказів, які б свідчили про неправомірність вселення ОСОБА_6 і ОСОБА_2В у спірний будинок, а також про систематичне порушення відповідачами за її позовом правил співжиття, триваючої антигромадської поведінки, вжиття до них заходів запобігання і громадського впливу, передбачених законом.

Відповідно до вимог ст. 170 ЖК України при переході права власності на жилий будинок до іншої особи договір найму зберігає силу і може бути розірваний відповідно до ст. 168 цього Кодексу.

Частиною 5 ст. 319 ЦК України визначено, що власник не може використовувати право власності на шкоду правам і свободам інших громадян.

Статтею 391 ЦК України передбачено можливість захисту права власності від порушень, не повязаних із позбавленням володіння. Можливість звернення із негаторним позовом наявна у випадку, коли інші особи чинять власникові перешкоди в здійсненні правомочності користування, зокрема, шляхом неправомірного вселення. Докази про неправомірне вселення апелянтів у спірне житло відсутні, відтак, підстав для задоволення вимог ОСОБА_4 на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 321, 383, 391 ЦК України не вбачається.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування житлом. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє членів сімї права користування займаним приміщенням.

Доказів про неправомірне вселення апелянтів у спірний будинок не надано. Виходячи із зворотнього, слід вважати, що вони вселені і проживають в будинку правомірно. Такий висновок можна зробити і з того, що в цьому будинку апелянти зареєстровані належним чином, що визнає і позивач за первісним позовом. Відтак, вони набули щодо спірного житла прав і обовязків, передбачених ст. 156 ЖК України.

Ухвалюючи рішення про зобовязання зняття апелянтів з реєєстрації, суд не взяв до уваги того, що відділ громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Яворівського РВ ГУМВС України у Львівській області не був залучений до участі як відповідач, хоч суд ухвалив рішення про зобовязання цього підрозділу до виконання дій, що є порушенням норм процесуального права.

Допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права призвели до ухвалення незаконного рішення.

При здійсненні права власності згідно зі ст. 319 ЦК України власник зобовязаний дотримуватися вимог закону і моральних засад суспільства та не може використовувати право власності на шкоду правам і свободам інших громадян. У звязку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що вимоги зустрічного позову про усунення перешкод позивачам у користуванні спірним будинком підлягає до задоволення.

Заявлена на підставі ст.ст. 61,63 ЖК України вимога позивачів за зустрічним позовом про зобовязання власника будинку укласти з ними договір найму житла до задоволення не підлягає, оскільки вказані норми регулюють укладення договору найму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду. Свої вимоги в цій частині позивачі за зустрічним позовом не уточнили. Це не позбавляє сторони можливості вирішити питання найму житла в порядку ст.ст. 158-159 ЖК України.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального і процксуального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п.п. 1, 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 308, 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 і ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Яворівського районного суду Львівської області від 11 липня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_6 і ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження житловим будинком № 9 на вулиці Львівській у селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області шляхом виселення відповідачів із зобовязанням їх звільнити спірний будинок від належних їм речей та зобовязання відділу у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Яворівського РВ ГУСМВСУ у Львівській області зняти відповідачів з реєстрації у цьому будинку - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_6 і ОСОБА_2 задовольнити частково. Зобовязати ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_6 і ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком №9 на вулиці Львівській у селі Рясне-Руське Яворівського району Львівської області та передати їм ключі від вхідних дверей цього будинку.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: