Справа № Провадження №22-ц- 6549/12 22-ц/1090/9304/12 Головуючий у І інстанції Мостовий Р.П.
Категорія44Доповідач у 2 інстанціїКашперська
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Яворського М.А.,

суддів Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

за участю секретаря Дрозд О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Козинської селищної ради про визнання частково недійсними рішень, державного акту на право власності на земельну ділянку,

заслухавши доповідь судді апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2011 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. Заявлені вимоги мотивувала тим, що є власником земельної ділянки розміром 0,056 га., що знаходиться по АДРЕСА_1, власником сусідньої земельної ділянки пл. 0,062 га. є ОСОБА_2 Під час розгляду іншої цивільної справи вона виявила невідповідність меж та знаходження частини господарських споруд на суміжних земельних ділянках; за висновками експертизи, проведеної в межах іншої справи, встановлено, що наявне захоплення відповідачем її частини земельної ділянки та знаходження на її частині земельної ділянки господарської будівлі -сараю та частини житлового будинку, паркану. Просила усунути перешкоди в користуванні її земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, розташовану в АДРЕСА_1, від частини сараю, житлового будинку та паркану.

24 вересня 2012 року ОСОБА_3 подала заяву про зменшення позовних вимог, в якій зменшила свої позовні вимоги в частині зобов'язання звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки, яка знаходиться під житловим будинком; інші позовні вимоги, викладені в позові, підтримала та просила їх задовольнити.

Справа розглядалася судами неодноразово, ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 30 травня 2012 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року та рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2011 року в частині позовних вимог ОСОБА_3 скасовано та передано на новий розгляд до суду першої інстанції, а в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку залишено без змін.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю НОМЕР_1, виданого 10 червня 1997 року Козинською селищною радою, і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом звільнення ділянки. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Козинської селищної ради про визнання частково недійсними рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку відмовлено повністю.

Відповідач ОСОБА_2, не погоджуючись із рішенням Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просив скасувати рішення в частині позовних вимог ОСОБА_3 і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом із тим рішення суду першої інстанції даним вимогам закону не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, суд першої інстанції виходив із підставності і доведеності тих обставин, що частина належної ОСОБА_3 земельної ділянки використовується ОСОБА_2 без дозволу власника, належна відповідачу ОСОБА_2 частина нерухомого майна -частина сараю та паркану - фактично перебуває на чужій ділянці без будь-яких правових підстав, а тому слід зобов'язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, що належить ОСОБА_3, шляхом звільнення ділянки від частин сараю та паркану.

Однак з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися, оскільки дані висновки не ґрунтуються на законі та наданих сторонами доказах.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідно до свідоцтв про право власності на житловий будинок від 05 травня 1979 року, які видані на підставі рішення виконавчого комітету Козинської селищної ради народних депутатів № 5 від 13 березня 1979 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є власниками по Ѕ частині будинку АДРЕСА_2.

ОСОБА_3 є власником земельної ділянки пл. 0,056 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 10 червня 1997 року.

ОСОБА_2 є власником земельної ділянки пл. 0,062 га., яка розташована за адресою АДРЕСА_2, на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 14 липня 1997 року.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 08 грудня 2009 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_3 до Козинської селищної ради, ОСОБА_2, третя особа Козинська селищна рада про визнання частково недійсними рішення селищної ради, державного акту на право приватної власності на земельні ділянки на ім'я ОСОБА_2

Вказані обставини підтверджуються наявними в справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом із тим позивач ОСОБА_3 не довела, а суд першої інстанції не встановив фактів на підтвердження дій відповідача ОСОБА_2 у створенні позивачу перешкод у здійсненні нею цих правомочностей, .

Судом першої інстанції було взято до уваги та покладено в основу рішення висновок судової будівельно-технічної експертизи № 5500/10-15 від 30 вересня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, разом із тим даним висновком надані відповіді на питання відповідності фактичного користування сторонами земельними ділянками їх розмірам та межам, зазначеним у державних актах на право приватної власності, а також місце розташування будівель, належних ОСОБА_3, на земельній ділянці, належній ОСОБА_2, однак питання наявності будівель ОСОБА_2 на земельній ділянці ОСОБА_3 при цьому не з'ясовувалось і не було предметом розгляду по справі, по якій призначалася дана експертиза.

Клопотання відповідно до ст. 143 ЦПК України про призначення по справі судової будівельно-технічної експертизи з даного питання під час розгляду справи в суді першої інстанції позивачем ОСОБА_3 не заявлялось.

Під час розгляду апеляційної скарги сторонам було роз'яснено про можливість призначення такої експертизи, разом із тим клопотання про призначення експертизи позивачем та її представником заявлено не було.

Як вбачається з акту земельної комісії Козинської селищної ради від 11 березня 2011 року, що наданий позивачем як доказ наявності перешкод користування належною їй на праві власності земельною ділянкою, у ОСОБА_3 та ОСОБА_2 межі земельних ділянок до існуючих огорож мають розбіжності із державними актами; накладення земельних ділянок, які носять системний характер, сталось через помилки при виготовленні всіх державних актів вздовж всієї АДРЕСА_1, вказані накладення можливо усунути лише за умови проведення інвентаризації всіх ділянок кварталу з метою зміни вихідних точок координат або проведення інвентаризації та перенесення парканів у кожному окремому випадку в добровільному порядку, а в разі недосягнення порозуміння -у судовому порядку. Згідно даного акту, комісія не має технічної можливості встановити факт заняття частини земельної ділянки ОСОБА_2, що знаходиться під будинком.

Але даний акт не доводить беззаперечно тих обставин, що відповідач ОСОБА_2 як співвласник будинку та власник суміжної земельної ділянки чинить перешкоди ОСОБА_3 у здійсненні її прав на землю.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 358, ч. 1 ст. 367 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними.

Разом із тим суд першої інстанції не взяв до уваги, що сторони по справі є в рівних частках власниками будинку, для обслуговування якого їм відповідно були передані у власність земельні ділянки, але доказів про те, що будинок та надвірні будівлі та споруди були поділені між співвласниками в натурі, позивачем не надано. Таким чином, надвірні споруди, зокрема сарай, паркан, залишаються у спільній власності сторін, але позивач не довела, а суд першої інстанції не з'ясував, в зв'язку із чим обов'язок по знесенню нерухомого майна, яка розташоване на земельній ділянці, що належить на праві власності ОСОБА_3, необхідно покласти на відповідача.

Наведені вище обставини свідчать про те, що позивач всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України не довела заявлених позовних вимог належними та допустимими доказами, а суд першої інстанції, ухвалюючи своє рішення, невірно проаналізував норми закону, що регулюють спірні правовідносини, та дійшов необґрунтованого та помилкового висновку про задоволення позовних вимог та зобов'язання ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3

Оскільки ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 травня 2012 року рішення Апеляційного суду Київської області від 31 жовтня 2011 року та рішення Обухівського районного суду Київської області від 08 серпня 2011 року в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання частково недійсним рішення селищної ради, визнання недійсним державного акту на право приватної власності на земельну ділянку залишено без змін, і на новий розгляд до суду першої інстанції передано лише позов ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції повторно розглянув зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 всупереч вимогам ЦПК України, і не оцінює доводи апеляційної скарги в цій частині.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 01 жовтня 2012 року скасувати та ухвалити нове.

ОСОБА_3 відмовити в задоволенні позову до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Фінагєєв В.О.