Справа № Провадження №22-ц-4090/12 22-ц/1090/5373/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія44Доповідач у 2 інстанції Олійник
УХВАЛА

Іменем України

26 вересня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Олійника В.І.,

суддів: Фінагєєва В.О., Рудніченко О.М.,

при секретарі Бевзюк М.М.,

розглянувши матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Новопетрівська сільська рада Вишгородського району Київської області, Управління Держкомзему у Вишгородському районі та Вишгородське бюро технічної інвентаризації, про визнання недійсним і скасування державних актів на право власності на земельну ділянку та визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки, -

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в якому просили визнати недійсним та скасувати державний акт серії ЯГ №343150 на право власності на земельну ділянку площею 0.1139 га (кадастровий номер :02:0830041), яка розташована в селі Нові Петрівці по вулиці Набережно-Дніпровській, 61, виданий 15 травня 2009 року на ім'я відповідача по справі ОСОБА_5, також визнати недійсним договір купівлі-продажу зазначеної земельної ділянки між ОСОБА_5І та ОСОБА_6 від 27 травня 2009 року та визнати недійсним і скасувати державний акт серії ЯЗ №347182 на право власності на зазначену спірну земельну ділянку, виданий на ім'я ОСОБА_6 26 червня 2009 року. Крім того, позивачі просили застосувати до вказаного договору купівлі-продажу земельної ділянки положення частини 2 статті 116 ЦК України та зобов'язати ОСОБА_5 повернути ОСОБА_6 грошові кошти у сумі 342 223 грн. 94 коп., отримані ОСОБА_5 від ОСОБА_6 за вказаним договором купівлі-продажу.

В обґрунтування заявленого позову позивачі посилалися на те, що на підставі рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 липня 2008 року ОСОБА_5 було передано у власність земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0,1139 га, яка розташована в селі Нові Петрівці по вулиці Набережно-Дніпровській, 61. В результаті цього ОСОБА_5 оформив правовстановлюючий документ та здійснив відчуження зазначеної земельної ділянки на користь ОСОБА_6, котрий в свою чергу отримав державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року скасовано зазначене рішення Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області. Тому позивачі вважали, що оскільки рішення органу місцевого самоврядування скасовано, а державний акт виданий на підставі зазначеного рішення є похідним документом, а тому має бути визнаний недійсним та скасований, як і договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки та державний акт на неї, виданий на ім'я ОСОБА_6

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 6 червня 2012 року у задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3. відмовлено.

В апеляційній скарзі з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 квітня 1987 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 успадкували по 7/18 частини житлового будинку площею 36 м кв., збудованого 1919 року у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області після смерті ОСОБА_8

Відповідно до договору купівлі-продажу від 10 серпня 1990 року ОСОБА_9 продав ОСОБА_3 2/9 частини зазначеного будинку.

Також відповідно до договору дарування від 26 вересня 2006 року, ОСОБА_10 подарувала ОСОБА_2 7/18 частин того ж таки будинку, які належали дарувальниці на підставі договору дарування від 10 вересня 2005 року.

Як вбачається зі змісту зазначених правочинів, їх предметом був виключно будинок, а саме його залишок у розмірі 36% із 89% зносу станом на 26 вересня 2006 року

Відповідно до дублікату свідоцтва про право на спадщину від 14 квітня 1987 року та договору купівлі-продажу від 10 серпня 1990 року, будинок по вулиці Набережно-Дніпровській №61 у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області знаходиться на земельній ділянці присадибних земель радгоспу ім.Ватутіна.

З договору дарування частини будинку від 26 вересня 2006 року слідує, що земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована і державний акт на право власності на землю не видавався.

Згідно з наказом директора радгоспу ім.Ватутіна від 16 грудня 1987 року було закріплено за будинком по вулиці Набережно-Дніпровській, №61 успадкованим ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_9, 0,06 га землі для санітарних потреб, а іншу частину землі розміром 0,07 га під город передано в тимчасове користування за умови щорічного укладання договору на виробництво та реалізацію радгоспу сільськогосподарської продукції.

Відповідно до довідки Головного управління в Київській області міністерства з питань надзвичайних ситуацій від 26 вересня 2005 року, виданої на ім'я ОСОБА_11, 11 вересня 2005 року виникла пожежа в будинку по вулиці Набережно-Дніпровській, 61 у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, в результаті чого знищено покрівлю, перекриття та пошкоджено стіни будинку.

Рішенням Новопетрівської сільської ради Вишгородського району Київської області від 11 липня 2008 року № 501 було передано у власність ОСОБА_5 земельну ділянку по вулиці Набережно-Дніпровській, 61 у селі Нові петрівці Вишгородського району Київської області. На підставі цього рішення на ім'я ОСОБА_5 15 травня 2009 року був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області по вулиці Набережно-Дніпровській, 61.

Останній 27 травня 2009 року продав належну йому земельну ділянку ОСОБА_6, який 26 червня 2009 року відповідно до встановленого законом порядку отримав Державний акт на право власності на придбану земельну ділянку.

Разом з тим, ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 20 квітня 2011 року, яка набрала законної сили, скасовано рішення Новопетрівської сільської ради від 11 липня 2008 року, яким передано у власність спірну земельну ділянку ОСОБА_5

Судом встановлено, що наказ директора радгоспу імені Ватутіна від 16 грудня 1987 року, яким було закріплено за будинком по вул.Набережно-Дніпровській, 61 0,07 га землі під город передано в тимчасове користування, за умови щорічного укладання договору на виробництво та реалізацію радгоспу сільськогосподарської продукції винесено в межах діючого на той час закону. Однак, всупереч вимогам статей 10 та 60 ЦПК позивачами не надано доказів того, що зазначене право користування земельною ділянкою розміром 0,07 га зберігалось ними протягом певного періоду та було пролонговане.

Жодних правовстановлюючих документів, які б посвідчували майнові права позивачів на спірну земельну ділянку, передбачених як нормами Земельним кодексом України від 18 грудня 1990 року та нині чинним Земельним кодексом України суду також не надано.

Позиція позивачів та їх представника щодо правомірності, на їх думку, скасування державних актів на спірну земельну ділянку ґрунтувалася на судовому рішенні про скасування рішення органу місцевого самоврядування, а саме, Новопетрівської сільської ради про передачу у власність ОСОБА_5 земельної ділянки, прийнятим, в порядку адміністративного судочинства, а також на тому, що судова практика йде шляхом задоволення позовів подібного характеру.

Однак з такою позицією суд першої інстанції вірно не погодився.

Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Однак, як вірно зазначив суд, воно не є джерелом права у системі національного законодавства і в даному випадку не є імперативним положенням для суду при вирішенні питання щодо задоволення позовних вимог в частині скасування державних актів на спірну земельну ділянку.

Крім того, позовна вимога про скасування та визнання недійсним державних актів на спірну земельну ділянку сама по собі не може бути задоволена судом, так як це не передбачене жодною нормою закону, чинною на час розгляду справи у суді. Судом першої інстанції вірно встановлено, що такого роду позовні вимоги є другорядними і їх задоволення залежить від підтвердження чи спростування певного юридичного факту щодо права власності особи на певний об'єкт, в тому числі й нерухоме майно.

Відповідно до інформації, наданої як Вишгородським БТІ від 30 червня 2009 року (а.с.33), так і Новопетрівською сільською радою від 29 травня 2009 року (а.с.46), жодних забудов на території спірної земельної ділянки не має, а тому майно, яке є власністю позивачів, саме по собі відсутнє. Тому, посилання позивача на положення статті 377 ЦК України, згідно якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача), судом до уваги вірно не бралися. Жодних визначених законом підстав, які б свідчили про наявність у позивачів майнових прав на спірну земельну ділянку, немає.

Відповідно до статті 120 ЗК України вразі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Однак, враховуючи той факт, що забудови на спірній земельній ділянці відсутні, підстав для застосування даної норми земельного законодавства судом немає.

Згідно зі статті 323 ЦК України ризик випадкового знищення та випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом, тобто - позивачі по справі.

Підстави припинення права власності на земельну ділянку визначено статтею 140 ЗК України і жодна з них не може бути застосована до ОСОБА_5 щодо позбавлення його права власності на спірну земельну ділянку.

Виходячи з викладеного, враховуючи правомірність поведінки ОСОБА_5 щодо оформлення права власності на спірну земельну ділянку по вулиці Дніпровсько-Набережній, 61 у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області і наявність на той час усіх визначених законом підстав для того, суд вірно прийшов до висновку, що така позовна вимога до задоволення не підлягає.

Суд також прийшов до правильного висновку, що позовна вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 27 травня 2009 року, укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, предметом якого була спірна земельна ділянка по вулиці Набережно-Дніпровська, 61 у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, теж є такою, яка не підлягала до задоволення судом.

Статтею 215 ЦК України визначено підстави недійсності правочину: недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до зазначених положень статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Таким чином, законні підстави для визнання недійсним оспорюваного договору купівлі-продажу відсутні, всі істотні умови даного договору купівлі-продажу дотримано як і дотримано порядок укладення такого договору.

Посилання позивачів та їх представників на невідповідність договору купівлі продажу статті 658 ЦК України, згідно якої право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару, не може бути взято судом до уваги, так як на момент укладення оспорюваного договору, право власності на земельну ділянку належало ОСОБА_5 на законних підставах.

Відповідно до статті 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною 1 ст.126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Таким чином, на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_5 мав достатній обсяг правосуб'єктності для того, щоб продати належну йому земельну ділянку співвідповідачу по справі - ОСОБА_6, так як його право власності на спірну земельну ділянку було зареєстровано уповноваженим на то органом державної влади у встановленому законом порядку, так як і право власності ОСОБА_6 на зазначену земельну ділянку на момент розгляду справи в суді.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відсутність законних підстав для визнання недійсним державного акту на спірну земельну ділянку, виданого на ім'я ОСОБА_5, визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної земельної ділянки, позовна вимога про скасування та визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку по вул. Дніпровсько-Набережній, 61 у селі Нові Петрівці Вишгородського району Київської області, виданого на імя ОСОБА_6, також є такою, що не підлягає задоволенню, так як ОСОБА_6 придбав спірне майно відповідності до вимог чинного цивільного законодавства.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 6 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Київської області набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Олійник В.І.

Судді: Фінагєєв В.О.

ОСОБА_12