Справа № 1316/374/12 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є. Провадження № 22-ц/1390/5053/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 46
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Савуляка Р.В., Шашкіної С.А.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про поділ майна подружжя; позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2, ОСОБА_6, з участю третьої особи ОСОБА_8, про визнання права власності,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2012 року у задоволенні позовів відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, просить його скасувати в частині відмови у задоволенні його позовних вимог та в цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному об'ємі. Зазначає, що відповідно до КЗпШС Української РСР та чинних СК, ЦК України майно, нажите подружжям під час шлюбу, є спільною сумісною власністю, виходячи з рівності часток кожного з подружжя, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо майно, яке належало одному з подружжя, до шлюбу, істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Шлюб між ним та ОСОБА_6О укладено 16 вересня 1999 року. До укладення цього шлюбу ОСОБА_6 набула право власності на земельну ділянку площею 0,13 га, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель, розташовану на території Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області, забудовником є ОСОБА_6, яка до укладення шлюбу збудувала фундамент та цокольний поверх будинку. Будівництво було продовжено у 2000 році за спільні кошти подружжя. Відповідно до Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів від 8 жовтня 2008 року прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів здійснюється на підставі сертифіката відповідності, що видається Держархбудінспекцією та її територіальними органами; датою прийняття в експлуатацію

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, оскільки висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду слід погодитися.

На підставі ст.ст.11,58,59,60,61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень належними та допустимими доказами.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_6 16 жовтня 1999 року зареєстрували шлюб, який розірвано 15 лютого 2008 року.

На підставі рішення виконкому Сокільницької сільської ради Пустомитівського району Львівської області №62 від 25 червня 1999 року ОСОБА_6 надано земельну ділянку по вулиці Бузковій, 14 у селі Сокільники, яка нею приватизована, що стверджується та видано державним актом на право власності на вказану земельну ділянку серії ЛВ 21816 від 16 вересня 1999 року. ОСОБА_6 є забудовником житлового будинку на вказаній земельній ділянці, що підтверджено будівельним паспортом за 1993 рік.

Відповідно до акту здачі-приймання будівельно-монтажних робіт від 1 грудня 1999 року, підписаного виконавцем ВАТ «Спецбудмонтаж» та замовником ОСОБА_7 виконавець виконав, а замовник прийняв виконані на підставі угоди №30 від 1 вересня 1994 року наступні будівельно-монтажні роботи: закладено фундамент будинку у с.Сокільники, зведено три поверхи (цокольний, перший та другий, горище), збудовано міжкімнатні перегородки, зроблено стяжку підлоги, будинок покритий дахом. Оплата за виконані роботи проведена поетапно в повному обсязі замовником. ОСОБА_6 в період 1992-1994 р.р. придбала будівельні матеріали (блоки, цеглу, лист оцинкований, арматуру тощо), що стверджується письмовими доказами (прибутковими ордерами, рахунками-фактурами, квитанціями про оплату).

Згідно договору №4/04 від 13 квітня 2005 року між ОСОБА_6 та ПП ОСОБА_9Є було укладено угоду по встановленню металопластикових вікон, а відповідно до квитанцій від 13 квітня 2005 року, 9 червня 2005 року, 12 липня 2005 року ОСОБА_6 перерахувала ПП ОСОБА_9 за договором від 13 квітня 2005 року відповідно 15 000 грн., 10 000 грн. та 2 500 грн.

У 2006 році ОСОБА_6 купувала матеріали для ремонту, що стверджується видатковими накладними ПП «Азов-Галичина».

Розписками про позику від 12 квітня 2005 року та 22 червня 2006 року стверджується, що ОСОБА_6 двічі позичала у ОСОБА_10 по 50 000 грн. на закупівлю оздоблюваних матеріалів і оплату робіт в її будинку в селі Сокільники.

Згідно з кредитним договором №ВКФО-69-2006 від 27 липня 2006 року ОСОБА_6 одержала споживчий кредит у ВАТ Банк «Біг Енергія» у сумі 20 000 доларів США, а згідно договору поруки №23/2007 року поручителем за вказаним кредитним договором була ОСОБА_7 Кредит погашено ОСОБА_7, що стверджується квитанціями про внесення сум.

За період з з 26 липня 2006 року до 15 вересня 2006 року ОСОБА_6 сплатила ПП ОСОБА_11 44 090 грн. за виконані роботи по монтажу опалення, каналізації і водопроводу. 15 серпня 2007 року ОСОБА_7 оплачено 1 820 доларів США на фінансування вуличних робіт по електрифікації, телефонізації, підведенню газу і прокладенню дороги на вулиці Бузковій.

Сертифікатом відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правила серії ЛВ №002245 від 10 січня 2011 року виданим Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області, засвідчено відповідність закінченого будівництвом обєкта - спірного житлового будинку державним стандартам, будівельним нормам та правилам.

23 жовтня 2002 року ОСОБА_6 придбала транспортний засіб «ДЕУ» через систему Автоплан зі вступним внеском 1 068,84 грн. Внесок у цій сумі здійснено ОСОБА_6 З 5 лютого 2003 року до 7 листопада 2005 року вона щомісячно сплачувала відновідні внески, що стверджується відповідними квитанціями.

Із довідок про заробіток для обчислення пенсії від 25 жовтня 2007 року вбачається, що сума заробітку ОСОБА_2 за 1999 рік склала 1 079,06 грн., за 2000 рік 2 179,06 грн., за 2001 рік 2 494,53 грн., за 2002 рік 4 523,64 грн., за 2003 рік 4 119,83 грн., за 2004 рік- 7 058,15 грн., за 2005 рік 7 553,65 грн., за 2006 рік 8 401,74 грн., за 2007 рік 2 457,16 грн.

Згідно довідки №56 від 26 жовтня 2007 року про заробітну плату, виданої ВАТ «Львівський завод Автонавантажувач», заробітна плата ОСОБА_6 за 2005 рік становила 39 429,13 грн., за 2006 рік -108 766,96 грн., за 9 місяців 2007 року 62 372,44 грн.

Відповідно до довідки ВАТ Банк «Біг Енергія» №04/2212 від 5 жовтня 2007 року підтверджено одержання протягом 2007 року на імя ОСОБА_6 приватних переказів з міста Костанай (Казахстан) на загальну суму 6 405,5 доларів США, що є її особистими коштами.

Відповідно до ст.24 ч.І КпШС України, який діяв на час укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та п.1 ч.1 ст. 57 СК України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, є особистою приватною власністю кожного з них.

Згідно з ч.І та ч.2 ст.60 СК, ч.3 ст. 368 ЦК України на праві спільної сумісної власності подружжю належить тільки майно, набуте подружжям за час шлюбу, аналогічно це питання врегульовано і КЗпШС.

Частиною 1 ст.69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до пунктів 23, 24 Постанови Пленум Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільнонажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належати одному з подружжя особисто.

За змістом ч.2 та ч.З ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житловий будинок) виникає з моменту завершення будівництва. Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що на момент укладення шлюбу між ОСОБА_2 та ОСОБА_6 дружина мала на праві власності земельну ділянку площею 0,13 га. по вулиці Бузковій, 14 у селі Сокільники, і а також незавершений будівництвом будинок за тією ж адресою, при цьому доведено, що було збудовано три поверхи будинку та накрито дахом. Наведеним спростовуються твердження ОСОБА_2 про те, що на момент укладення шлюбу у будинку було зведено тільки цокольний поверх, а два поверхи і дах було збудовано за час шлюбу. ОСОБА_8 того, на підтвердження своїх доводів ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на спростування наданих ОСОБА_6 і ОСОБА_7 доказів.

Встановлено, що на момент укладення шлюбу ОСОБА_6 була власником матеріалів, які були використані в процесі будівництва трьохповерхового будинку, а отже вказані матеріали, набуті до шлюбу, в силу вимог закону, як майно подружжя поділу не підлягають.

На момент припинення шлюбних відносин будівництво будинку завершено не було і право власності на нього не зареєстровано. Відтак, будинок не міг бути обєктом поділу, оскільки розглядається не як будинок, а як будівельні матеріали.

Відповідно до ч.І ст.11ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог. Судом не беруться до уваги покликання ОСОБА_2 на положення ст.120 ч.4 ЗК України щодо позовної вимоги про виділення йому частки земельної ділянки, оскільки вказана норма підлягає застосуванню тільки у випадках набуття права власності на житловий будинок, а тому і така позовна вимога задоволена бути не може.

Судом встановлено, що за час шлюбу між сторонами було придбано транспортний засіб марки «ДЕУ», однак ОСОБА_6 надано докази про те, що придбання такого автомобіля відбувалось у кредит, який нею сплачувався щомісячно на протязі 3-х років. На спростування доводів ОСОБА_6 Щодо придбання нею вказаного транспортного засобу за власні кошти, ОСОБА_2 доказів не надав. Суд прийшов до висновку, що хоч спірний транспортний засіб придбано за час шлюбу, але таке придбання відбулося за особисті кошти ОСОБА_6 та не може вважатися майном подружжя.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів, оскаржуване рішення суду ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З висновками суду першої інстанції слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.І, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.І п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: