АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/6346/2012 Головуючий 1 інст. Невядомський Д.В.
Справа № № 2010/2-576/11 Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: право власності

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: Шаповал Н.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Черкасько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на самовільно побудовану надвірну будівлю, виділ в натурі частини житлового будинку та надвірних будівель,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2010 року ОСОБА_4 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що їй на праві спільної часткової власності на підставі рішення апеляційного суду Харківської області від 16.10.2007 р. № 4877 належить 9/20 частин житлового будинку № 1 з надвірними будівлями, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Підгорна, 11/20 частин цього будинку належать відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Черкасько-Лозівської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 16.08.1988 року за реєстровим № 37.

Позивачка постійно користується такими приміщеннями в житловому будинку літ. «А-1»: кухнею «2-1»площею 17,0 кв.м, житловою «2-2»площею 18,0 кв.м та верандою «І»площею 8,3 кв.м. Загальна площа приміщень, якими вона користується в житловому будинку літ. «А-1»складає 43,3 кв.м, житлова площа - 18,0 кв.м; та такими надвірними будівлями: літньою кухнею «Ж»розміром 3,80x6,85 м, вбиральнею «З»розміром 1,23х1,00 м, сараєм «Е»розміром 4,00x4,00 м з льохом «е», літнім душем «Й»розміром 1,20x1,25 м, який ОСОБА_4 побудувала самовільно без належного оформлення технічної документації.

На підставі технічного паспорту, виданого Дергачівським КПТІ «Інвенрос», вартість належної позивачці частки надвірних будівель складає 18064 грн., самочинно побудованого літнього душу - 1930 грн.

Згідно технічного висновку наданого TOB «НТК Енерго-Тайм»про стан будівельних конструкцій та можливості експлуатації самовільно побудованого літнього душу, технічний стан будівельних конструкцій самовільно побудованого літнього душу забезпечує несучу здібність, достатню для його експлуатації. Технічний стан будівельних конструкцій задовільній. Будь-яких суттєвих ознак порушення цілісності конструкцій на момент обстеження, пошкоджень, деформацій несучих та огороджувальних конструкцій і відхилень від архітектурно-будівельних норм не виявлено. Технічний стан будівельних конструкцій забезпечує його несучу здібність, достатню для експлуатації. Конструктивні елементи та планування будівлі не суперечать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам.

На даний час у позивачки виникла потреба розподілу домоволодіння в натурі з припиненням спільної часткової власності, і оскільки вони з відповідачем займають самостійні, повністю ізольовані одне від одного приміщення (будівлі) з чітко визначеними на плані межами, просила суд визнати за нею право власності на самочинне будівництво - літній душ «Й»розміром 1,20x1,25 м, що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, с. Черкаська Лозова, вул. Підгорна, 1; припинити право спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташовані за вищевказаною адресою; виділити їй в натурі зі спільної часткової власності та визнати за нею в цілому право власності на наступні будівлі:

- з житлового будинку літ. «А-1»: приміщення «2-1»- кухня площею 17,0 кв.м, «2-2» - житлова площею 18,0 кв.м, веранда «І»площею 8,3 кв.м, загальною площею 43,3 кв.м, житловою площею 18,0 кв.м;

- з надвірних будівель: літню кухню «Ж»розміром 3,80x6,85 м, вбиральню «З» розміром 1,23х1,00 м, сарай «Е»розміром 4,00x4,00 м з льохом «е»та самовільно побудований літній душ «Й»розміром 1,20x1,25 м.

Інші приміщення залишити у власності ОСОБА_2

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2011 року позов ОСОБА_4 задоволено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 просять скасувати вказане рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції. Вважають рішення суду таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - скасуванню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

У даному ж випадку рішення суду першої інстанції, ухвалене по справі, не відповідає цим вимогам процесуального закону.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За змістом ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Задовольняючи заявлені ОСОБА_4 вимоги та приймаючи рішення про поділ в натурі спірного житлового будинку і визнання за нею права власності на самовільно побудований літній душ, суд першої інстанції виходив із того, що для такого поділу спільного нерухомого майна відсутні будь-які перепони, є можливість для зручного і вільного користування приміщеннями та землею після розподілу нерухомого майна в натурі, а технічний стан літнього душу, самочинно побудованого на тій частині земельної ділянки, якою постійно користується позивачка, забезпечує його несучу здібність достатню для експлуатації, конструктивні елементи і планування не суперечать будівельно-технічним, протипожежним та санітарно-гігієнічним вимогам.

Однак, із такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, оскільки ці висновки районного суду суперечать матеріалам справи та не ґрунтуються на законі.

У силу положень ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. 319 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі й щодо права спільної власності.

Виходячи з цих положень правовий режим спільної власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників.

Відповідно до ст. ст. 355, 356 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Здійснення права спільної часткової власності регулюється статтею 358 ЦК України, згідно якої право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ в натурі частки із спільного майна, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності, а також на поділ спільного майна за умови, що запропонований варіант поділу є припустимим і технічно можливим без заподіяння шкоди господарському призначенню майна та інтересам інших співвласників.

ОСОБА_4 ані до суду першої інстанції, ані до апеляційного суду не надано належних та допустимих доказів того, що запропонований нею варіант поділу спірного домоволодіння є припустимим і можливим без заподіяння шкоди інтересам інших співвласників, відповідні висновки судово-технічної експертизи з цього питання у справі відсутні.

Відповідно до ч. 5 ст. 376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в апеляційній скарзі зазначають, що внаслідок самовільного будівництва літнього душу, здійсненого ОСОБА_4 на земельній ділянці, якою вони спільно користуються, порушено їх право користування земельною ділянкою.

Як вбачається з матеріалів справи, суд першої інстанції розглянув справу без участі відповідача ОСОБА_2, не вислухавши його думки стосовно виділу в натурі частини спірного житлового будинку і надвірних будівель, а також його відношення до самовільно побудованого літнього душу, чим порушив принцип змагальності сторін цивільного судочинства.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, а у задоволенні позову ОСОБА_4 слід відмовити.

Вимога апелянтів про направлення справи на новий розгляд до суду першої інстанції задоволенню не підлягає, оскільки не входить до повноважень апеляційного суду, передбачених діючим цивільним процесуальним законодавством.

Також, судова колегія вважає доцільним зазначити, що прийняте судом апеляційної інстанції по справі рішення не позбавляє позивачку права знову звернутися до суду з позовом для вирішення виниклого спору щодо виділу частки із спільного майна, а фактично поділу спірного домоволодіння між співвласниками, надавши необхідні належні та допустимі, в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження можливості проведення такого виділу (поділу) з урахуванням прав та законних інтересів сторін, а також дотриманням будівельних, протипожежних та санітарних норм і правил.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст. ст. 319, 333, 356, 358, 364, 367 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 травня 2011 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, Черкасько-Лозівської селищної ради Дергачівського району Харківської області про припинення права спільної часткової власності, визнання права власності на самовільно побудовану надвірну будівлю, виділ в натурі частини житлового будинку та надвірних будівель.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: