АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/9211/12 Справа № 2/426/865/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Гайдук В.І., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Завідоновій К.Д.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за

апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року по справі

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона 12 серпня 2010 року надала відповідачу в борг 7000 Євро, про що відповідач власноручно написала боргову розписку та після її звернення до відповідача з письмовою вимогою про повернення боргу, відповідач відмовилася повертати вказані грошові кошти, у звязку чим просила стягнути з відповідача на її користь 78987 грн. 93 коп., що еквівалентні 7000 Євро з урахування трьох процентів річних від простроченої суми, а також просила стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу в сумі 300 грн.

Заочним рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача борг в сумі 80613 грн. 67 коп. та вирішено питання щодо розподілу судових витрат, а в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволененні позову, посилаючись на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12 серпня 2010 року ОСОБА_2 надала розписку ОСОБА_3 про те, що вона отримала від останньої грошові кошти на ремонт магазину в сумі 5000 Євро та на закупку товару 2000 Євро (а.с. 13).

На письмову вимогу позивача від 16 травня 2011 року відповідач грошові кошти відмовилася повертати, а також відмовилася від підпису на вказній вимозі (а.с. 19).

Відповідно до ст.ст.526, 530 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст.ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей та на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, а ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України, а згідно ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обовязків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобовязання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

Крім того ч.2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу у урахування індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 отримані грошові кошти, як було зазначено вище, не повернула, тобто нею були порушені зобовязання за договором позики, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано стягнув з відповідача вказану суму боргу з урахуванням трьох відсотків річних.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 що договору позики не було, оскільки фактично між сторонами було укладено договір про спільну діяльність, а також половина нежитлового приміщення належить сестрі позивача, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки відповідно до договорів купівлі-продажу окремого індивідуально визначеного майна-нежитлової будівлі, яка підлягає продажу шляхом викупу від 30 грудня 2009 року та витягів про реєстрацію права власності на нерухоме майно, саме відповідачу ОСОБА_2 на праві власності належать нежитлові будівлі А та Б по вул. Микитинській, 48 в м. Нікополь (а.с. 20-26), крім того відповідно до договірних цін, квитанцій, чеків та накладних на оплату послуг та придбання товарів, ремонт нежитлового приміщення по вул. Микитинській, 48 в м. Нікополь здійснювався відповідачкою, а не іншими особами (а.с. 59-83, 108-161), договір про спільну діяльність між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відповідач суду не надала.

Інших доказів відповідачем надано не було, не надано таких доказів і суду апеляційної інстанції, а відповідно до вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді