Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Справа № 1007/3741/2012
Провадження № 2/1007/1542/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 червня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Сулоєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства Мостобуд, третя особа голова правління ПАТ Мостобуд ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення незаконним, зобовязання поновити на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних сум, -

встановив:

29 березня 2012 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до публічного акціонерного товариства Мостобуд, третя особа голова правління ПАТ Мостобуд ОСОБА_2, в якому просить визнати наказ №212-к від 04.11.2011 року про звільнення незаконним, зобовязати відповідача поновити його на роботі, а також стягнути з ПАТ «Мостобуд» на його користь: заборгованість по заробітній платі у розмірі 8 836 грн. 00 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 068 грн. 00 коп. за календарний місяць рахуючи з 04.11.2011року, компенсацію за невикористану відпустку, яка становить 61 календарний день та 3000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що він працював завідуючим центральним складом Відділу логістики та постачання Мостозагону-103 підрозділу ВАТ «Мостобуд». 04.11.2011 року його було звільнено на підставі ст. 41 КЗпП України за втрату довіри. Вважає наказ незаконним, так як причина звільнення вказана у наказі не відповідає дійсності, його звільнення відбулось без законної на те підстави, а тому він має бути поновлений на роботі.

При розрахунку в день звільнення відповідач не виплатив заборгованість по заробітній платі, за період з серпня 2011 року по жовтень 2011 року в сумі 8 836 грн. 00 коп. та середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 3 068 грн. 00 коп., компенсацію за невикористану відпустку 61 календарний день. Вважає дії відповідача незаконними, у звязку з цим був вимушений звернутися до суду.

19 червня 2012 року представник позивача подала уточнену позовну заяву в якій просила визнати наказ № 212-к від 04.11.2011 року про звільнення ОСОБА_1 незаконним, зобовязати відповідача поновити ОСОБА_1 на роботі, стягнути з ПАТ «Мостобуд» середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 134 грн. 67 коп. за робочий день рахуючи з 04.11.2011р., 23 836 грн. 59 коп. середнього заробітку за час затримки виплати належних йому при звільненні сум та 3000, 00 грн. витрати на правову допомогу.

В судовому засіданні представник позивач позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні фабулі позовної заяви, просила позов задовольнити. Представник позивача заперечувати проти застосування строків позовної давності в звязку з тим, що вказаний позов подавався двічі. 25 листопада 2011 року та 19 березня 2012 року, але позовна заява яка була подана 25 листопада 2011 року була за ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області визнана неподаною та повернута позивачу.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, в частині стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку, не заперечував, що відбулася затримка у виплаті заробітної плати, та остаточний розрахунок з позивачем був проведений 28 квітня 2012 року. В іншій частині позову просив застосувати строки позовної давності про що надав письмову заяву.

Третя особа в судове засідання не зявився, про дату та час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду надав заяву про слухання справи без його участі.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно записів в трудовій книжці ОСОБА_1, 01 травня 2008 року він був прийнятий на роботу на посаду завідуючого центральним складом Відділу логістики та постачання Мостозагону-103 підрозділу ВАТ «Мостобуд», наказом № 72-к від 30 травня 2008 року.

Наказом №212-к від 04 листопада 2011 року ОСОБА_1 було звільнено з посади завідуючого центральним складом згідно п. 2 ст. 41 КзпП України за втрату довіри. Підстава: виявлена недостача матеріальних цінностей про проведенні інвентаризації, Акт інвентаризації від 31.10.2011року.

Як вбачається з матеріалів справи остаточний розрахунок з позивачем був проведений 28 квітня 2012 року, а не у строки передбачені ст. 116 КЗпП України, що підтверджується відомостями про нарахування коштів №81,73,74,76,80 виданої ПАТ Мостобуд та платіжних доручень № 1116, від 29.12.2011року, №1123 від 04.01.2012 року, №1137 від 12.01.2012 року, №1152 від 28.04.2012 року, №1160 від 28 квітня 2012 року. Вказана обставина не заперечується відповідачем.

Згідно ст. 116, ст.117 КЗпП України при звільнені працівника плата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення; в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №13від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат не залежно від тривалості затримки розрахунку.

Таким чином, заробітна плата за фактично відпрацьовані дні протягом 2 місяців робочі дні дорівнюють виплати, нараховані за вересень 2011 року + виплати нараховані за серпень 2011 року = 3 224, 00 грн. + 2 700, 00 грн. =5 924 00 грн. Число фактично відпрацьованих днів за два місяці = 22 (за вересень) +22 (за серпень)= 44. Середньомісячна заробітна плата = заробітна плата за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні/ число відпрацьованих робочих днів = 5 924, 00 грн./44 134, 67 грн. Час затримки здійснення відповідачем фактичного розрахунку, який відбувся 28 квітня 2012 року, становить 177 днів ( з 04.11.2011. по 28.04.2012р). 177 днів*134,67 грн. = 23 836, 59 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою для вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Як вбачається з матеріалів справи 04.11.2011 року позивач був звільнений з посади завідуючого центральним складом, згідно наказу № 212 -к на підставі п. 2 ч.1 ст. 41 КЗпП України - за втрату довіри. 05.11. 2011 року позивач отримав трудову книжку. З 05.11.2011 року починався перебіг місячного строку звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що представник відповідача просив суд застосувати строки давності.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні представник позивача наголосила на тому, що позов подано до суду в терміни передбачені ст. 233 КЗпП України, пояснив, що позовну заяву було визнано неподаною та повернуто позивачу, однак жодних доказів на підтвердження вказаних обставин ОСОБА_1І суду не надав.

До суду з позовом для вирішення трудового спору, а саме з вимогою про поновлення на роботі та визнання звільнення незаконним позивач звернувся лише 29 березня 2012 року, тобто майже через 4 місяці після звільнення, доказів поважності причини пропуску місячного строку не надав, що є підставою для відмови в задоволенні вимоги про поновлення на роботі та визнання наказу незаконним.

Відповідно ст. 84 ЦПК України витрати повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно квитанції №11858.339.1 від 17.11.2011 року ОСОБА_1 сплачено 3 000 грн. 00 коп. за надання правової допомоги. З цих підстав вимоги позивача про стягнення витрат про надання правової допомоги також підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 116,117, 233 КЗпП України, ст. ст. 60, 213-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства Мостобуд на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 23 836 грн. 59 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Мостобуд на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 3 000 грн. 00 коп. (три тисячі гривень 00 копійок).

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Мостобуд на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн. 60 коп. (двісті чотирнадцять гривень шістдесят копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Г. Радзівіл