Справа № 2/2506/1440/12 Провадження № 22-ц/2590/2681/2012 Головуючий у I інстанції Григор"єв Р. Г.
Категорія цивільна Доповідач - Висоцька Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 серпня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5, представника позивача ОСОБА_6, представника третьої особи ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 до ОСОБА_9, треті особи: Чернігівська міська рада, Комунальне підприємство «Деснянське» Чернігівської міської ради, орган опіки та піклування Деснянської районної у місті Чернігові ради, про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в:

Апелянт в апеляційній скарзі просить скасувати заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2012 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_8 до ОСОБА_9 про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено та ухвалити нове, яким задовольнити позов.

Незаконність рішення суду апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі вказує, що судом неправильно та неповно досліджено докази, не встановлено обставини по справі, які мають значення для справи, застосовано невірне тлумачення ст. 64, 65 ЖК України, не враховано порушення прав малолітньої дитини.

Вислухавши суддю-доповідача, позивача, представника позивача, представника третьої особи, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради народних депутатів № 204 від 21.11.1994 року, був виданий ордер № 137 серії m від 05.12.1994 року діду позивачки ОСОБА_10 та бабі позивачки ОСОБА_11 на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с 11). Крім них, у квартирі за вказаною адресою зареєстрований батько позивачки ОСОБА_9 У 2004 році ОСОБА_11 та ОСОБА_10 померли (а.с 12).

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 03.09.1993 року (а.с. 70) та згідно довідки Управління квартирного обліку та приватизації житлового фонду (а.с. 76) позивачка приймала участь у приватизації, та їй належить на праві власності 1/2 частина квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2., з копії паспорта вбачається, що до 15.03.2012 року позивачка була зареєстрована за вказаною адресою.

Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам справи та нормам закону.

Доводи апеляційної скарги цей висновок суду не спростовують.

Відповідно до ст.ст. 64 - 65 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

За змістом ст. 65 ЖК за особою, яка проживає у наймача жилого приміщення як член його сім'ї, не може бути визнано право користування цим приміщенням, якщо вона зберігає постійне місце проживання у приватизованому нею жилому приміщенні.

Доводи позивача, що вона з 2000 року постійно проживає у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, несе витрати по утриманню спірної квартири, вважає, що з підстав, передбачених ст.ст. 64 - 65 ЖК України, вона як і її малолітня дитина набула право користування вказаною квартирою, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Посилання апелянта на те, що вона має право, при наявності права власності на одне майно, отримати право користування на інше, не заслуговує на увагу суду.

Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК та виходячи з положень Конституції про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Крім того, як вбачається з даних особового рахунку відкритого 16.12.1982 року № 29216 за адресою АДРЕСА_3 зареєстрованим за вказаною адресою є батько позивачки ОСОБА_12 з 14.05.1996 року, доказів про наявність угоди про порядок користування жилим приміщенням між ОСОБА_9 та позивачем, суду не надано, тому посилання в апеляційній скарзі на ст. 106 ЖК, щодо наявності підстав для зміни договору найму є безпідставними.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, рішення суду відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, а тому скасуванню не підлягає.

Законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду І інстанції перевірено в межах доводів апеляційної скарги і підстав для його скасування не встановлено.

Враховуючи вищезазначене та беручи до уваги, що ОСОБА_5 не довела своїх вимог, доводи скарги не спростовують правильності висновків суду, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: