Справа № 2-1592/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та розірвання договору,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що 19.03.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір, на підставі якого відповідачу було надано кредит у розмірі 27910 дол.США з оплатою по процентній ставці згідно умов договору - 12,95 % річних строком до 19.03.2015 року, відповідно до умов договору позичальник зобовязувався своєчасно сплачувати кредит, проценти, нараховані за обслуговування кредиту, однак позичальник умови договору не виконав, відповідач має заборгованість перед позивачем з нарахуванням процентів, пені станом на 17.10.2011 року в сумі 57570,67 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 459 166 грн. 39 коп. Оскільки боржник не виконав свої зобовязання за договором, то позивач просить суд стягнути з відповідача вказану вище суму заборгованості і судові витрати по справі та розірвати кредитний договір.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням підтримав позовні вимоги.

Відповідач, його представник позов не визнали, в суді пояснили, що відповідачем дійсно було укладено вказаний кредитний договір на придбання автомобіля, в забезпечення виконання зобовязань було також укладено договір застави транспортного засобу марки «Міцубіші аутлендер» д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль новий, куплений в автосалоні більш ніж за 30 тисяч дол..США, оскільки відповідач кредит не погашав, то позивач вилучив автомобіль і реалізував його усього за 2627,18 дол.США, для оцінки автомобіля, для участі у його продажі відповідача запрошено не було, фактично в результаті шахрайських дій, в т.ч. і працівника банку, відповідача було введено в оману, реалізовано новий автомобіль а 11,5 разів дешевше від його реальної вартості у чиїхось особистих інтересах, тоді як банк мав можливість повністю погасити цей кредит за рахунок заставного майна, крім того, банк вже подавав цей позов до суду у серпні 2010 року, тоді як сума позову була значно меншою, але позов було залишено без розгляду в звязку з неявкою представника позивача до суду, на даний час позивач за рахунок пені удвічі збільшив суму позовних вимог і знову подав до суду даний позов.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, оглянувши матеріали даної справи, цивільну справу № 2-120/11, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що між ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» та відповідачем ОСОБА_3 19.03.2008 року було укладено кредитний договір № НОМЕР_2, за умовами якого кредитор надає позичальнику кредит на споживчі цілі /придбання транспортного засобу/ в сумі 27910 дол.США на строк до 19.03.2015 року з оплатою по процентній ставці 12,95 % річних, що стверджується копією кредитного договору.

Відповідно до п.1 договору кредитор зобовязується надати позичальнику кредит, а позичальник зобовязується отримати кредит, використати його за цільовим призначенням, повернути кредитору основну суму одержаного кредиту, сплатити проценти за користування кредитом та комісії, а також виконати інші обовязки, визначені цим договором.

Як передбачено п.п.5.1, 5.2 договору, позичальник здійснює погашення кредиту та процентів рівними щомісячними платежами в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту та інших платежів /Додаток № 1 до цього договору/.

Рівний щомісячний платіж включає в себе погашення частини основної суми кредиту та процентів за його користування.

Відповідач в суді не заперечував того, що ним дійсно було укладено вказаний вище кредитний договір.

В суді також було встановлено, що відповідач не виконав умови кредитного договору щодо своєчасного повернення основного кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіка погашення заборгованості, оскільки за період з моменту укладання договору до моменту подання позову на погашення тіла кредиту було перераховано 07.04.2009 року 2627,18 дол.США та на погашення відсотків-3606,54 дол.США,

Наведене підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором, який проведено позивачем, розрахунок заборгованості ні відповідачем, ні його представником не оспорюється.

Позивач просить суд стягнути суму заборгованості за кредитним договором з врахуванням заборгованості за тілом кредиту, заборгованості за відсотками та пені, всього в розмірі 57570,67 дол.США станом на 17.10.2011 року, що за офіційним курсом НБУ / 7, 9757/ становить 459 166 грн.39 коп.

З матеріалів справи вбачається, що згідно 1.3 Статуту ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» /в новій редакції/, протоколом загальних зборів акціонерів № 36-45 від 14.10.2009 року прийнято рішення про зміну найменування Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_1 ОСОБА_2» на Публічне акціонерне товариство «ОСОБА_1 ОСОБА_2». ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» є правонаступником за всіма правами та обовязками ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2».

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

За ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання /неналежне виконання/.

За ч.1 ст.1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

За ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до п.7.1 кредитного договору у разі невиконання або неналежного виконання позичальником своїх зобовязань за цим договором, кредитор має право вимагати дострокового погашення кредиту позичальником в повному обсязі разом зі сплатою всіх сум, належних до сплати на дату предявлення вимоги, включаючи проценти за кредитом, пеню відповідно до цього договору.

А згідно з п.14.3 кредитного договору, за прострочення виконання будь-яких грошових зобовязань за цим договором, позичальник сплачує кредитору пеню в розмірі 0,5 процентів від суми простроченого платежу за кожен календарний день прострочення. Нарахування пені здійснюється , починаючи з наступного календарного дня після дати, коли відповідне грошове зобовязання мало бути виконаним, і по день виконання позичальником простроченого грошового зобовязання включно. Сплата пені не звільняє позичальника від виконання простроченого грошового зобовязання.

А як вказано вище в рішенні, позичальником були порушені умови кредитного договору щодо своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом згідно з графіком погашення заборгованості.

Отже, позивач має право відповідно до умов договору і вищевказаних норм ЦК вимагати від позичальника дострокового погашення заборгованості за кредитним договором.

Заперечуючи проти позову, відповідач та його представник посилалися на те, що між позивачем та відповідачем було також укладено договір застави транспортного засобу марки «Міцубіші аутлендер» д.н.з. НОМЕР_1, автомобіль новий, куплений в автосалоні більш ніж за 30 тисяч дол..США, оскільки відповідач кредит не погашав, то позивач вилучив автомобіль і реалізував його усього за 2627,18 дол.США, для оцінки автомобіля, для участі у його продажі відповідача запрошено не було, фактично в результаті шахрайських дій, в т.ч. і працівника банку, відповідача було введено в оману, реалізовано новий автомобіль а 11,5 разів дешевше від його реальної вартості у чиїхось особистих інтересах, тоді як банк мав можливість повністю погасити цей кредит за рахунок заставного майна, а тому відповідач не повинен нести відповідальність перед позивачем за погашення вказаного вище кредиту.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що дійсно 19.03.2008 року між ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» та відповідачем укладено договір застави транспортного засобу № НОМЕР_2, предметом якого є автомобіль марки «Міцубіші аутлендер» 2007 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, який належить відповідачу на підставі договору купівлі-продажу автомобіля від 02.11.2007 року, договірна вартість предмета застави становить 156585 грн., що підтверджується копією договору застави.

Відповідно до п.8.1 договору застави, у разі невиконання або неналежного виконання всіх або окремих зобовязань, які забезпечені заставою, заставодержатель має право звернути стягнення на предмет застави і задовольнити свої вимоги за рахунок предмета застави.

Як визначено п.8.2 договору застави, за вибором заставодержателя застосовується один із таких способів звернення стягнення на предмет застави та задоволення вимог заставодержателя: за рішенням суду або передача предмету застави у власність заставодержателя, продажу заставодержателем предмету застави третій особі-покупцю шляхом укладання договору купівлі-продажу від імені заставодавця, інші способи, передбачені законодавством України на момент здійснення стягнення.

Згідно з п.8.11 цього договору, вищенаведені умови звернення стягнення на предмет застави не перешкоджають застосуванню заставодержателем інших способів звернення стягнення на предмет застави.

Як встановлено судом, 19.03.2009 року відповідач /заставодавець/ звернувся із письмовою заявою на імя директора КРД ВАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2», в якій просив надати йому дозвіл на реалізацію за ринковою ціною транспортного засобу, який перебуває під заставою, котрий він має намір продати за ціною 25 000 дол.США, залишок заборгованості після реалізації автомобіля зобовязувався погашати згідно графіку погашення, що стверджується копією даної заяви, факт написання якої відповідачем не оспорюється.

З матеріалів справи також вбачається, що 25.03.2009 року відповідач оформив довіреність на імя ОСОБА_4, на підставі якої надав йому право розпоряджатися вказаним вище автомобілем, в т.ч і продати його за ціною та на умовах на свій розсуд, що слідує з копії довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованої в реєстрі за № 267.

А на підставі цієї довіреності ОСОБА_4, який діяв від імені ОСОБА_3, 09.04.2009 року уклав на Регіональній товарній біржі «Універсальна» угоду купівлі-продажу автомобіля марки «Міцубіші аутлендер» 2007 року випуску із ОСОБА_6, що вбачається з копії даного договору в матеріалах справи.

Як було вказано вище в рішенні, на погашення тіла кредиту та на погашення відсотків на користь позивача було перераховано в квітні 2009 року 2627,18 дол.США і 3606,54 дол.США.

Отже, той факт, що позивачем як заставодержателем, було надано дозвіл відповідачу як заставодавцю, на реалізацію останнім предмету застави, не свідчить про порушення банком умов договору застави, а спосіб реалізації транспортного засобу на підставі договору купівлі-продажу не суперечить діючому законодавству України.

При цьому суд також виходить з того, що правоохоронними органами не було встановлено жодних фактів щодо вчинення стосовно відповідача шахрайських дій при реалізації вищевказаного автомобіля, оскільки доказів з цього приводу суду не було надано, крім того, сам відповідач підписував довіреність на імя ОСОБА_4, отже, був ознайомлений з її змістом, угоду купівлі-продажу автомобіля від 09.04.2009 року не оспорив.

Відповідно до п.8.10 договору застави, у разі задоволення забезпечених заставою вимог заставодержателя у позасудовому порядку у повному обсязі, заставодержатель не має права предявляти позичальнику подальші вимоги щодо виконання ним грошових зобовязань за кредитним договором.

А оскільки вимоги кредитора не були задоволені після реалізації предмету застави, то позивач мав право звернутися до суду з даним позовом.

Не є підставою для відмови в задоволенні позову, як вважає суд, і посилання відповідача та його представника на те, що банк вже подавав цей позов до суду у серпні 2010 року, тоді як сума позову була значно меншою, але позов було залишено без розгляду в звязку з неявкою представника позивача до суду, на даний час позивач за рахунок пені удвічі збільшив суму позовних вимог і знову подав до суду даний позов.

В судовому засіданні було оглянуто цивільну справу № 2-120/11 за позовом ПАТ «ОСОБА_1 ОСОБА_2» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за цим же кредитним договором, позов було подано 04.08.2010 року на суму заборгованості -246 794,72 грн. станом на 14.12.2009 року, за ухвалою суду від 29.08.2011 року позов було залишено без розгляду в звязку з неявкою представника позивача в судове засідання.

Але відповідно до ч.2 ст.207 ЦПК України, особа, заяву якої залишено без розгляду, має право звернутися до суду повторно.

Під час розгляду справи представник відповідача надала до суду письмову заяву, в якій просила суд застосувати строки позовної давності в один рік до вимог про стягнення пені.

Як вбачається з розрахунку позивача в матеріалах справи, пеню нараховано за період з 17.10.2010 року по 16.10.2011 року включно, заяву здано на поштове відділення для відправки на адресу суду 28.11.2011 року, що стверджується поштовим штампом на опису цінного листа.

Згідно ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки /штрафу, пені/ застосовується позовна давність тривалістю в один рік.

За ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вказано в ст.259 ЦК України, позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

А відповідно до п.14.7 кредитного договору, до всіх правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору, застосовується строк позовної давності тривалістю у три роки.

Отже, в даному випадку позовна давність до всіх правовідносин, в т. ч. і до правовідносин щодо нарахування пені, за домовленістю сторін договору встановлена позовна давність тривалістю у три роки.

Відповідач з умовами кредитного договору був ознайомлений, про що свідчить його власноручний підпис на кредитному договорі.

Таким чином, суд вважає за можливе стягнути на користь позивача з відповідача вказану вище суму заборгованості за кредитним договором достроково з врахуванням суми відсотків та пені.

Позивач також просить суд розірвати укладений між сторонами кредитний договір.

Так, за ст.611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Суд вважає, що позов в цій частині також підлягає до задоволення, оскільки банком одночасно ставиться питання про розірвання кредитного договору та про стягнення сум заборгованості за вказаним кредитним договором саме з підстав істотного порушення умов договору відповідачем, які полягають в тому, що на погашення кредиту і процентів за весь час з моменту укладання цього договору і по даний час сплачено всього 6233,72 дол.США, тоді як при укладанні договору відповідач взяв на себе зобовязання сплачувати кредит та проценти щомісячно згідно графіка погашення заборгованості.

На підставі ст.ст. 79, 88 ЦПК України, ст..4 Закону України «Про судовий збір» підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача і судові витрати по справі, а саме: судовий збір в розмірі 2823 грн. згідно наданих платіжних доручень.

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст.ст.258, 259,267, 509, 526, 610, 611, 651, 1048, 1049,1050,1054 ЦК України, ст.ст.10, 60, 79, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Розірвати кредитний договір № НОМЕР_2 від 19 березня 2008 року, укладений між Відкритим акціонерним товариством ОСОБА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2 в особі Київської регіональної дирекції Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 459 166 грн.39 коп. та судовий збір в сумі 2823 грн., всього 461 989 грн.39 коп.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_2