АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0416/2-939/10
Справа № 0416/2-939/2010 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/491/636/12 суддя Вікторович Н.Ю.
Категорія - 20 ( ІV ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Остапенко В.О.

суддів - Братіщевої Л.А., Карнаух В.В.

при секретарі - Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» на заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

Позивач - ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5.

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, посилаючись на те, що 14 червня 2005 року між ним та відповідачем укладено фіктивний договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, належної позивачеві на праві приватної власності, з метою одержання вподальшому ОСОБА_3 кредитних коштів під заставу квартири.

Посилаючись на те, відповідач не виконала обіцянки переоформити право власності на квартиру знову на позивача ОСОБА_2 після отримання кредиту, просив суд визнати недійсним договір купівлі-продажу від 14 червня 2005 року та повернути сторони в первісний стан.

Заочним рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року позовні вимоги задоволено.

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 14 червня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі під реєстровим номером 2336, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 визнано недійсним.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені ним судові витрати по справі у розмірі 234,54 грн.

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» (далі ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК») просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушено норми процесуального права та не залучено до участі у справі у якості третьої особи ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» як іпотекодержателя спірної квартири. Рішення суду ґрунтується на припущеннях та поясненнях позивача, які не підтвердженні належними доказами. Крім того, на думку заявника, предявлення позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним є одним із способів ухилення від виконання зобовязань ОСОБА_3 за кредитним договором, виникнення заборгованості за яким призвело до того, що 19.06.2009р. на договорі іпотеки 13006-130/05Р від 14.06.2005р. було вчинено виконавчий напис та запропоновано задовольнити вимоги банку за рахунок коштів, отриманих від реалізації спірної квартири в розмірі 6 801 евро.

Судом встановлено, що 14.06.2005 року, між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_3, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4 в м. Кривому Розі та зареєстрованого відповідачкою на своє імя в КП ДОР «Криворізьке бюро технічної інвентаризації».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання договору купівлі-продажу квартири від 14 червня 2005 року, укладеного між позивачем та відповідачем, недійсним та визнанням за позивачем права власності на спірну квартиру, суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 230, 236 ЦК України та виходив з того, що при укладанні договору купівлі-продажу позивача було введено в оману, що є підставою для визнання його недійсним.

Однак такий висновок суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим з наступних підстав.

В п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978 року зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Згідно ст. 215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.. 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Відповідно до розяснень п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про визнання угод недійсними» № 3 від 28.04.1978 року, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавчтвом умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору, не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Згідно із ст.ст. 210, 640 ЦК не є вчиненим також правочин у разі нездійснення його державної реєстрації, якщо правочин підлягає такій реєстрації.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 червня 2005 року між позивачем та відповідачем було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4 та здійснено її державну реєстрацію в КП ДОР «Криворізьке БТІ».

При цьому в позовній заяві (а.с.1- 2) позивач зазначає, що договір купівлі-продажу даної квартири було укладено на прохання доньки для подальшого укладання нею кредитного договору. Крім того, при укладанні договору позивач повідомив приватного нотаріуса ОСОБА_7, що відповідачка, як покупець повністю розрахувалась з ним за продаж квартири до підписання даного договору.

Тобто позивачем не надано доказів, введення його в оману відповідачкою, які можуть впливати на вчинення правочину. А домовленість сторін щодо повернення в майбутньому квартири позивачу ОСОБА_2 не є підставою для визнання недійсним договору купівлі-продажу.

Не врахувавши викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, про визнання недійсним договору купівлі продажу від 14 червня 2005 року квартири АДРЕСА_5 та визнання права власності на зазначену квартиру за позивачем.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ КБ «ПРАВЕКС БАНК» підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню на підставі п.4 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРАВЕКС-БАНК» задовольнити.

Заочне рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 06 грудня 2010 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_4, комунальне підприємство Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий:

Судді: