Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-4046/2012 р. Головуючий у 1-й інстанції: Галущенко Ю.А.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2012 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С..

ОСОБА_2

При секретарі: Карацюпі О.О.

розглянувши апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції на ухвалу Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2012 року про відмову у задоволенні заяви про обмеження виїзду за кордон, у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобов'язання, покладені на них судовим рішенням, щодо ОСОБА_3, -

ВСТАНОВИЛА :

11.01.2012 року заявник звернувся до суду із подання про обмеження вихзду за кордон осіб, що мають невиконані зобов'язання, щодо ОСОБА_3, в якому зазначає, що на виконання Шевченківського ВДВС знаходиться виконавче провадження № 871/10 з примусового виконання наказу № 20/5009/4077/11 виданого 10.11.2011 року Господарським судом Запорізької області, про звернення стягнення на майно ТОВ «Юріс» на користь ПАТ «Полтава Банк». Зазначаючи, що боржком ОСОБА_3 зобов'язання добровільно не виконуються, просить суд обмежити ОСОБА_3 у виїзді за кордон.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 27 квітня 2012 року відмовлено в задоволенні заяви про обмеження виїзду за кордон.

Шевченківський ВДВС Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду із апеляційною скаргою на зазначену ухвалу суду, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи подання ВДВС Красноперекопського МРУЮ АР Крим та обмежуючи ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив з того, що боржник ухиляється від сплати заборгованості у розмірі 13859, 39 грн. по виконанню наказу Господарського суду АР Крим від 15 серпня 2011 року.

Відмовляючи в задоволенні подання Шевченківського ВДВС Запорізького міського управління юстиції, суд першої інстанції прийшов до висновку, що заявник не надав доказів на підтвердження здійснення державним виконавцем виконавчих дій спрямованих на встановлення наявного майна боржника, за рахунок якого може бути виконано зобовязання, тому не має підстав для обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_3

З таким висновком суду погодитися не можна, оскільки при розгляді справи допущені процесуальні порушення.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21 січня 1994 року «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (зі змінами) регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Помилково прийнявши до провадження подання державного виконавця, суд не врахував вимог Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», яким регулюється порядок та випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України.

Згідно із п.1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Статтею 2 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу». П. 18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Тобто, зазначене звернення здійснюється в межах повноважень державного виконавця як посадової особи органу державної влади.

Проте, виконавче провадження за ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» визначається як завершальна стадія судового провадження. Якщо судове провадження у справі здійснювалось в порядку цивільної юрисдикції, то, відповідно, судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється також в порядку цивільного судочинства, що прямо встановлено Розділом VII ЦПК України.

Якщо виконавче провадження було відкрито на виконання судових рішень судів загальної юрисдикції при розгляді кримінальних, господарських, адміністративних справ (ч. 1 ст. 18 Закону України «Про судоустрій і статус суддів») чи рішень інших органів (посадових осіб) суду необхідно вирішити питання щодо можливості розмежування цивільної, кримінальної, господарської чи адміністративної юрисдикції при розгляді справ про обмеження права боржника на виїзд за межі України.

Слід виходити з того, що процесуальний порядок обмеження права боржника на виїзд за кордон прямо встановлений виключно нормами ЦПК України (ст. 377-1 ЦПК України).

Застосування процесуальних норм по аналогії при здійсненні судочинства не допускається, а тому слід зробити висновок, що обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише в порядку цивільної юрисдикції на підставі ст. 377-1 ЦПК України, якщо здійснюється виконання судових рішень у цивільних справах.

Розділ VІ ЦПК України «Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень в цивільних справах та інших органів (посадових осіб)» передбачає вирішення судами в порядку цивільної юрисдикції процесуальних питань пов'язаних з виконанням судових рішень виключно у цивільних справах.

Відповідно, вирішення процесуальних питань, в тому числі обмеження права на виїзд боржника за кордон, пов'язаних з виконанням рішень, ухвал, постанов в господарських та адміністративних справах та постанов органів в порядку цивільного судочинства не допускається.

Враховуючи те, що на виконанні державної виконавчої служби знаходиться наказ господарського суду Запорізької області про звернення стягнення на майно ТОВ « Юріс» для задоволення вимог ПАТ « Полтава Банк», питання щодо виконання зазначенного судового наказу повинен вирішувати господарський суд, тому що відповідно до вимог ЦПК України, загальні суди здійснюють контроль за виконанням судових рішень загальних судів.

Згідно із ч. 1 ст. 310 ЦПК України судове рішення підлягає скасуванню в апеляційному порядку із закриттям провадження у справі з підстав, визначених ст. 205 цього Кодексу.

Оскільки подання державного виконавця щодо тимчасового обмеження виїзду за межі України боржника у виконавчому провадженні за рішенням господарського суду не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, то відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі.

Керуючись ст. ст. 205, 307, 310, 313, 314, 315, 317 ЦПК України , колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції задовольнити частково.

Ухвалу судді Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 27 квітня 2012 року у цій справі скасувати. Провадження у справі за поданням Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міськрайонного управління юстиції про обмеження в праві виїзду за кордон ОСОБА_3 закрити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: