2014/2-902/11
2/2014/95/2012
09.04.2012 м. Зміїв
Зміївський районний суд Харківської області:
у складі головуючого Пархоменко М.О.
за участю секретаря Онацької В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Змієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, який вчинено під впливом обману, за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, який вчинено під впливом обману, посилаючись на те, що незадовільний стан його здоровя та здоровя дружини змусило їх влітку 2008 року звернутися до онука ОСОБА_2 з проханням довічного догляду за ними з наданням необхідної допомоги, матеріального забезпечення в обмін на будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою: вул. Польова, 12, с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, на що ОСОБА_2 надав свою згоду та запропонував це оформити договором дарування. 25 червня 2008 року в присутності нотаріуса, дружини ОСОБА_3, яка надала нотаріусу письмову згоду на укладання договору дарування будинку та земельної ділянки, ОСОБА_2 був укладений договір дарування вказаного будинку та земельної ділянки. До підписання цього договору ОСОБА_2 запевнював його, що буде здійснювати довічний догляд та допомагати. При укладанні договору дарування нотаріус у нього та його дружини пересвідчувався про надання ними згоди саме на підписання договору дарування. Після укладання угоди ОСОБА_2 став приїздити до них дуже рідко, на прохання надати допомогу не реагував, погрожував відвезти їх до будинку для пристарілих. Після таких дій онука вони з дружиною зрозуміли, що він ввів їх в оману, а тому змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
01 лютого 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про визнання угоди недійсною, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, посилаючись на те, що з 23 листопада 1952 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У 1980 року вона з чоловіком за рахунок сумісних коштів побудували спірний будинок, який є спільною сумісною власністю подружжя. У звязку з незадовільним станом здоровя вона та її чоловік ОСОБА_1 змушені були звернутися до ОСОБА_2, який є їх онуком з проханням про їх довічне утримання в обмін на належний їм будинок та земельну ділянку. 25 червня 2008 року між ОСОБА_2 та її чоловіком ОСОБА_1 укладено договір дарування вищезазначеного будинку та земельної ділянки, а нею була надана нотаріусу письмова згода на укладання вказаного договору. ОСОБА_2 в усній формі запевнив їх, що буде здійснювати за ними догляд, допомагати. Підстав не вірити онуку у них не було, тому й погодилися на укладання договору дарування будинку та земельної ділянки. Договір дарування укладався не в їх присутності, їх нотаріус лише запросив до кабінету для підписання угоди, нотаріус не розяснив їм зміст, суть угоди та її наслідки. Крім того, договір дарування ОСОБА_2 зареєстрував в КП «Зміївське БТІ»лише 09 червня 2011 року, а реєстрацію земельної ділянки взагалі не здійснив, що свідчить про те, що договір дарування не укладений. З січня 2011 року ОСОБА_2 перестав здійснювати за ними догляд та допомагати їм, почав погрожувати про направлення їх до будинку пристарілих. Вважає, що ОСОБА_2 умисно ввів їх в оману, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права.
Ухвалою суду від 02 лютого 2012 року вищезазначені позовні заяви обєднанні в одне провадження для спільного їх розгляду.
Позивач-відповідач та представник позивача-відповідача ОСОБА_5, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги за первісним позовом підтримали у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Позивач зазначив, що він розумів те, що укладає договір дарування нерухомого майна, але в обмін розраховував на допомогу відповідача, оскільки довіряв йому. Позивач-відповідач та його представник просили суд визнати недійним договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельною ділянкою площею 0,1575 га, що розташовані за адресою: вул. Польова, 12, с. Пролетарське Зміївського району Харківської області, укладений 25 червня 2008 року та посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4, як такого, що вчинений під впливом обману та скасувати попередню реєстрацію майнових прав ОСОБА_6 на відчужене ним нерухоме майно житловий будинок з надвірними будівлями та земельною ділянкою в КП «Бюро технічної інвентаризації»та управління Держкомзему у Зміївському районі Харківської області. Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 визнали в повному обсязі, не заперечували проти їх задоволення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку, передбаченому ст. 76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, а тому зі згоди сторін по справі, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, на підставі наявних у ній даних і доказів.
Третя особа та позивач за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3, а також її представник ОСОБА_7, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, первісний позов ОСОБА_1 визнали у повному обсязі не заперечували проти його задоволення. Зустрічну позовну заяву підтримали у повному обсязі з підстав, викладених в останній, просили суд визнати недійним договір дарування, укладений 25 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2; визнати за нею право власності на Ѕ частину вказаного будинку та земельної ділянки. Третя особа-позивач зазначила, що вона усвідомлювала про укладання договору дарування нерухомого майна, надавала письмову згоду про це, нотаріус їм розяснювала суть такого договору, його наслідки, але вважає, що онук ОСОБА_2 ввів їх в оману, оскільки на теперішній час перестав виконувати надані ним обіцянки щодо догляду за ними, побоюється, що він відправить їх до будинку пристарілих, він змусив їх укласти такий договір шляхом залякування та погрозами, скориставшись їх похилим віком та незадовільним станом здоровя. Вони вважали, що укладаючи договір дарування, належного їм нерухомого майна, ОСОБА_2 буде виконувати обіцянки щодо догляду за ними. Відповідач спочатку надавав їм допомогу, здійснював догляд за нею та її чоловіком, але на даний час своїх обіцянок не виконує тому вони і вирішили з чоловіком звернутися до суду. З моменту укладання договору дарування та по теперішній час вони з чоловіком мешкають у будинку, який подарували ОСОБА_2, він їх не виганяє, але вони побоюються, що він може реалізувати свої погрози щодо відправлення їх у будинок пристарілих.
Третя особа приватний нотаріус ОСОБА_4 позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічною позовною заявою не визнала, при вирішенні спору покладалася на розсуд суду. Зазначила, що нею дотримані всі вимоги діючого законодавства України та Інструкції про порядок здійснення нотаріальних дій нотаріусами України, розяснено суть угоди, її наслідки, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розуміли зміст договору, що ОСОБА_3 надавала письмову згоду на укладання договору дарування нерухомого майна ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 Угода укладалася у присутності як ОСОБА_1 так і ОСОБА_3 про що свідчать згода останньої та підпис на договорі ОСОБА_1
Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, оцінивши докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до наступного:
Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, 25 червня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір дарування житлового будинку з надвірними будівлями № 12 та земельної ділянки, розташованих по вул. Польовій в с. Пролетраське Зміївського району Харківської області (а.с. 17-18).
В пункті 9 вказаного договору зазначено, що ОСОБА_3 надала свою письмову згоду на укладання такої угоди ОСОБА_1 на імя ОСОБА_2 (а.с. 17).
Виходячи з положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
З аналізу вказаної норми та з п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9, вбачається, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.
Таким чином, сторонами на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним вчиненого під впливом обману не надано належних та допустимих доказів, з яких би вбачалося, що ОСОБА_2 навмисно, цілеспрямовано ввів їх в оману щодо фактів, які вплинули на укладення договору; не доведено істотність значення обставин, щодо яких їх введено в оману та сам факт обману.
Про відсутність умислу на введення сторін в оману з боку відповідача свідчить і та обставина, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 й досі проживають в будинку, який подарували ОСОБА_2
Посилання сторін по справі на перебування у похилому віці та наявністю незадовільного стану здоровя, як на підставу визнання договору дарування, який вчинено під впливом обману недійсним є безпідставними та не можуть бути основним та єдиним доказом того, що їх було введено в оману.
Також на знайшли свого підтвердження доводи сторін про застосування до них з боку ОСОБА_2 погроз та залякувань.
Посилання сторін по справі про відсутність реєстрації права власності на земельну ділянку за ОСОБА_2 не мають правого значення для визнання договору недійсним, який вчинено під впливом обману.
Доводи про порушення нотаріусом порядку ведення нотаріальних дій не знайшли свого підтвердження та не є підставою визнання договору, вичиненого під впливом обману, недійсним, але дана обставина не перешкоджає сторонам змінивши підстави позову звернутися до суду.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги як ОСОБА_1 позивача за первісним позовом, так і ОСОБА_3 позивача за зустрічною позовною заявою, не знайшли свого підтвердження та не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 224 ЦПК України, ст. ст. 215, 230 ЦК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, який вчинено під впливом обману, відмовити у повному обсязі.
У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про визнання угоди недійсною, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки, відмовити у повному обсязі.
Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через Зміївський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя