АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4460/12 Справа № 2/422/10/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Пономарь З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Приймаковій М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи: територіальна громада в особі Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) про визнання частини домоволодіння обєктом спільної сумісної власності, розподіл майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за частину майна,

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2005 року ОСОБА_4 звернувся до ОСОБА_3 з позовом про усунення перешкод в користуванні ? частино будинку, вселення та визнання права власності на ? частину домоволодіння

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що у 1996 році він вступив у фактичні шлюбні відносини з відповідачкою, а 09.07.1999 року між ними було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Жовтневого районного суду від 12.04.2002 року розірвано.

В період спільного проживання сторін, родич відповідачки ОСОБА_5подарував їй ? частину домоволодіння № 9 по вул. Киринаківській в м.Дніпропетровську, про що свідчить договір дарування, посвідчений Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою, за реєстровим № 3-326. Під час спільного проживання та перебування в шлюбі вказана частка домоволодіння значно збільшилась, внаслідок трудових та грошових вкладень з його позивача боку.

Оскільки відповідачка перешкоджає користуватися житловим приміщенням, ОСОБА_4 просив суд усунути перешкоди в користуванні ? частино будинку № 9 по вул. Киринаківській в м.Дніпропетровську, шляхом вселення та визнати право власності на ? частину вказаного домоволодіння.

У наступному ОСОБА_4 неодноразово уточнював позовні вимоги і просив суд: визнати ? частини спірного домоволодіння, зареєстрованого на праві власності за ОСОБА_3 яка складається з: квартири № 2 в житловому будинку літ «А-1» з сінями літ. «а1-1», з погребом під сіньми літ. «а1-1.», прибудовами літ. «А1-1» та літ «А2-1»господарські будівлі та споруди: вбиральня літ. «Ж», огорожа № 2, 1/2 частина воріт з хвірткою № 3, хвіртка № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, 1/2 частина водо колонки №7, ? частина мостіння - об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 Анатоліївни та ОСОБА_4,розподілити вказану частину домоволодіння, визнати за ОСОБА_3 право власності к ? частини домоволодіння та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 76 220 грн. в якості грошової компенсації замість частки спільної сумісної власності, а також стягнути судові витрати /а.с.198-199/.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено /а.с.207-209/.

З таким рішенням ОСОБА_4 не погодилася і звернулася з апеляційною скаргою, в який ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та постанову нового рішення про задоволення його позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства / а.с.213-217/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду - скасувати, у звязку з чим постановити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання частини домоволодіння обєктом спільної сумісної власності, розподіл майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за частину майна, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано письмових доказів в підтвердження доходу на той час позивачем.

Проте з висновками суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Так, згідно ст. 25 КпШС України, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

При цьому, відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», будинок, який належав одному з подружжя, може бути визнаний згідно зі ст. 25 КпШС спільним майном, подружжя, якщо в період шлюбу істотно збільшилась його цінність внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя їх обох.

Судом встановлено, що у 1996 році ОСОБА_4 вступив у фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_3

09.07.1999 року між сторонами було зареєстровано шлюб, який згідно рішення Жовтневого районного суду від 12.04.2002 року розірвано /а.с. 196/.

Згідно договору дарування від 25.04.1998 року ОСОБА_5 подарував ? частину домоволодіння № 9 по вул. Киринаківська, 9 в м. Дніпропетровську ОСОБА_6 Вказаний договір дарування був нотаріальним чином посвідчений державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори (а.с. 12).

Вказана ? частина домоволодіння зареєстрована за ОСОБА_3 на підставі дублікату договору дарування від 17.02.2004 року (а.с.158).

Судом також встановлено, що частка вказаного домоволодіння значно збільшилась та поліпшилася.

Згідно висновку № 1885 від 10.11.2008 року судової будівельно-технічної експертизи сіні літ. "а -1" з приміщенням кухні (8,8 м ), прибудові "А -1" з приміщеннями холу 2-5 (16,2 м2) та приміщенням веранди 2-6 (17,8 м2 ), прибудові "А2-1" з приміщеннями котельної 2-7 (7,3 м2) та приміщенням санвузлу 2-8 (11,6 м2) з побудовою огорож №5,6 , проведенням газопостачання, опалення , водопроводу, каналізації - виконані ОСОБА_6 та ОСОБА_7 разом.

Висновком вказаної судової будівельно-технічної експертизи також встановлено, що вартість переобладнання приміщень у спірному домоволодінні складає 152440 грн. і що ? частина домоволодіння , істотно збільшилась в період шлюбу, а саме, на 60 %. Згідно з висновком експерта, сума грошової компенсації, що має бути виплачена при поділі складає 76220 грн. (а.с.71-83)

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність», що діяв на час шлюбу сторін та перебудування спірного домоволодіння, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними.

В суді свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 пояснили, що ОСОБА_4 особистою працею, коштами забезпечував перебудування і збільшення спірного домоволодіння, а також залучав їх особисто до виконання конкретних чітко названих будівельних робіт, та крім того, для забезпечення будівництва коштами продав особистий автомобіль.

Згідно ст..29 КпШС, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок" (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 25 грудня 1992 року N 13) при неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за цими особами на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з врахуванням конкретних обставин залишити його одній із сторін, а іншій присудити грошову компенсацію.

Згідно висновку № 1885 від 10.11.2008 року судової будівельно-технічної експертизи неможливо технічно поділити спірний будинок та визначити варіанти порядку користування будинком та надвірними будівлями /а.с. 80/.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: Закону України «Про власність», ст. 25 КпШС України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання частини домоволодіння обєктом спільної сумісної власності, розподіл майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за частину майна і вважає, можливим рішення скасувати та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити частково та визнати сіні літ. "а -1" з приміщенням кухні (8,8 м ), по прибудовам "А -1" з приміщеннями холу 2-5 (16,2 м2) та приміщенням веранди 2-6 (17,8 м2 ) та прибудові "А2-1" з приміщеннями котельної 2-7 (7,3 м2) та приміщенням санвузлу 2-8 (11,6 м2) з побудовою огорож №5,6 , проведенням газопостачання, опалення , водопроводу, каналізації вартістю 152 440 грн. - обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4, визнати за ОСОБА_6 право власності на них, та стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 76220 грн. в якості грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2011 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (треті особи: територіальна громада в особі Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради, Сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Ленінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області) про визнання частини домоволодіння обєктом спільної сумісної власності, розподіл майна, визнання права власності та стягнення грошової компенсації за частину майна задовольнити частково.

Визнати сіні літ. "а -1" з приміщеням кухні (8,8 м ), по прибудовам "А -1" з приміщенями холу 2-5 (16,2 м2) та приміщеням веранди 2-6 (17,8 м2 ) та прибудові "А2-1" з приміщенями котельної 2-7 (7,3 м2) та приміщенням санвузлу 2-8 (11,6 м2) з побудовою огорож №5,6 , проведенням газопостачання, опалення , водопроводу, каналізації вартістю 152 440 грн. обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_6 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на сіні літ. "а -1" з приміщеням кухні (8,8 м ), по прибудовам "А -1" з приміщенями холу 2-5 (16,2 м2) та приміщеням веранди 2-6 (17,8 м2 ) та прибудові "А2-1" з приміщенями котельної 2-7 (7,3 м2) та приміщенням санвузлу 2-8 (11,6 м2) з побудовою огорож №5,6 , газопостачання, опалення , водопровід, каналізацію вартістю 152 440 грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 76220 грн. в якості грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: