АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3611/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3611/2012Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

Суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 серпня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, а розписки безгрошовою.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 16 серпня 2012 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 заборгованість у сумі 68100,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 681,00 грн.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про визнання договору позики недійсним, а розписки безгрошовою відмовлено.

Вказане рішення оскаржив відповідач ОСОБА_5, який в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Зазначає, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2. виходив з доведеності її вимог на підставі її особистих показів. Однак вважає, що показипозивачки не можуть бути належним доказом дійсної передачі грошових коштів, зважаючи на те, що розписка від 19.03.2008 року оскаржується другою стороною на підставі її безгрошевості.

Посилається на те, що районний суд безпідставно відмовив йому у допиті його як свідка для підтвердження факту не отримання коштів від ОСОБА_2, тим самим порушивши принципи змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства.

Вказує, що розписка від 19.03.2008 року є договором про наміри взяти в борг певну суму грошей для придбання конкретного обєкту нерухомості - кімнати 4-5 сектору 21 в будинку 8 по вул. Перемоги в м. Кременчуці, а гроші, які вказувалися в розписці взагалі не передавалися, у зв»язку з відсутністю в цьому потреби, оскільки зазначене житло було одержане ним на підставі ордера, який не передбачає передачу права власності.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 просить скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін, посилаючись на те, що покази, дані відповідачем в якості свідка, не могли вплинути на вирішення справи, а підставою скасування рішення може бути порушення норм процесуального права, якщо це призвело до неправильного вирішення справи.

Зазначає, що надана нею на підтвердження укладення договору позики розписка була власноруч написана відповідачем 19.03.2008 року і ця обставина ним не заперечується.

З посиланням на ст.218 ЦК України вказує, що заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими та ін.. доказами, рішення не може ґрунтуватися на свідченнях свідків, а, враховуючи, що обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, навіть якщо б відповідач був допитаний як свідок суд не міг би ґрунтуватися на цих показах та винести інше рішення.

Вказує, що суд правомірно застосував ті норми матеріального права, які регулюють позику та виніс законне і обґрунтоване рішення.

У судовому засіданні позивач та її представник проти апеляційної скарги заперечували, посилаючись на доводи, наведені у запереченнях на неї.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, її представника, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, згідно розписки від 19 березня 2008 року ОСОБА_5, зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, взяв у ОСОБА_2 в борг 68100,00 грн. на придбання малосімейної квартири за адресою м. Кременчук, вул. Перемоги, секція 21, кімната 4-5. Вказану суму відповідач зобовязався повернути упродовж 4-х років /а.с. З/.

Установлено, що ОСОБА_5 свого обовязку щодо повернення коштів по договору позики не виконав.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Стаття 1049 ЦК України визначає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За приписом статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що факт отримання відповідачем від позивачки грошових коштів підтверджується письмовою розпискою ОСОБА_5, і жодними доказами з боку позичальника не спростований.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, районний суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_5, оспорюючи договір позики за безгрошевістю, не надав доказів недобросовісності позикодавця.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Згідно ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Докази повинні відповідати вимогам належності, допустимості, достатності та достовірності.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Статтею 184 ЦПК України передбачено, що, якщо сторона, третя особа, їх представники заявляють, що факти, які мають значення для справи, їм відомі особисто, вони за їх згодою можуть бути допитані як свідки згідно із статтями 180-182 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.

Згідно чинного на час укладення договору позики Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» від 22.05.2003 року неоподаткований мінімум доходів громадян становив 17,00 грн. Таким чином, факт передачі у позику грошових коштів у сумі 68100,00 грн. більше ніж у десять разів перевищував неоподатковуваний мінімум громадян та належно був зафіксований у письмовій формі, а оспорювання договору позики з посиланням на покази свідків за таких обставин не допускається.

Отже судження відповідача, про те, що районний суд обмежував його у праві надавати докази, є безпідставним, оскільки свідчення свідків не можуть кваліфікуватися як допустимі засоби доказування.

Посилання ОСОБА_5 на те, що розписка від 19.03.2008 року була за своїм змістом договором про наміри, ґрунтується тільки на довільному тлумаченні відповідачем її тексту. Зі змісту вказаного документу вбачається, що передача грошей відбулася.

Посилання відповідача на те, що він попрохав позивачку надати у борг гроші, якщо така сума йому знадобиться нічим не підтверджено.

Окрім того, наявність боргової розписки у позикодавця свідчить про факт неповернення позичальником боргу.

Так само, не має правового значення, та обставина чи була досягнута мета заради якої укладався договір позики.

Факт написання боргової розписка від 19.03.2008 року відповідач визнає.

Таким чином, саме розписка від 19.03.2008 року є належним та достовірним доказом, засобом доказування, який містить інформацію щодо предмета доказування та має значення для вирішення спору.

У відповідності до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

З огляду на вищевикладені норми права, враховуючи принцип диспозитивності цивільного процесу, виходячи з якого ніхто не може зобов»язати особу робити те, чого вона не бажає і що відноситься до її прав, а також те, що свідок не є суб»єктом доказування, а відноситься до осіб, які відіграють допоміжну роль у процесі доказування, твердження в апеляційній скарзі про те, що місцевий суд безпідставно відмовив відповідачу у допиті його як свідка для підтвердження факту не отримання коштів від ОСОБА_2, рівно, як і про те, що задовольняючи позовні вимоги суд виходив з їх доведеності на підставі особистих пояснень позивача, яка не була допитана як свідок колегія суддів до уваги не приймає.

Окрім того, будучи опитаною у суді першої інстанції позивач у формі вільної розповіді повідомила суду факти, якими вона обґрунтовує свої позовні вимоги і на підтвердження цих фактів надала суду як доказ боргову розписку від 19.03.2008 року, факт написання якої відповідач не заперечував.

У відповідності до вимог чинного цивільного процесуального законодавства особиста обізнаність про обставини справи є головною цінністю пояснень сторін у справі і тоді, коли вони опитуються, а не допитуються.

Суд першої інстанції повно та об»єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4- відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Полтави від 16 серпня 2012 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ /підпис/ ОСОБА_6

/підпис/ ОСОБА_7

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області: ОСОБА_1