Справа № 2-1549/12
РІШЕННЯ

іменем України

06.04.2012

Деснянський районний суд міста Києва в складі:

головуючого - судді Смирнової Є.П.,

при секретарі Грей О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві

справу за позовом

Першого заступника прокурора

Деснянського району м. Києва

в інтересах Держави в особі

Київської міської ради до

ОСОБА_1, -

Про відшкодування шкоди, заподіяної

Внаслідок самовільного зайняття

земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В :

Перший заступник прокурора Деснянського району м. Києва звернувся до суду з позовом в інтересах Держави в особі Київської міської ради до ОСОБА_1, в якому просить стягнути з відповідачки на користь Державного бюджету України шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, в розмірі 127.224 грн. 82 коп. (код банку 820019, УДК у Деснянському районі ГУ ДКУ у м. Києві, р/р 0004).

При цьому позивач вказує на те, що вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2011 року ОСОБА_1 було визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ст. 197-1 КК України, тобто за самовільне зайняття земельної ділянки, яким завдано значної шкоди її законному власнику державі, а саме територіальній громаді м. Києва в особі Київської міської ради.

Вироком суду було встановлено, що ОСОБА_1, працюючи директором ПП «Компанія «ОСОБА_2» в порушення вимог ст.ст. 116, 125 Земельного кодексу України, починаючи з 30.04.2010 року, маючи злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,24 га, спричинивши державі матеріальні збитки у розмірі 127.224 грн. 82 коп., що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Крім того, під час судового розгляду справи, ОСОБА_1 визнала себе винною, щиро розкаялася і підтвердила вищезазначені обставини справи.

Як вказує позивач, в рамках розгляду кримінальної справи відносно ОСОБА_1 судом не було вирішено питання про відшкодування шкоди в розмірі 127.224 грн. 82 коп., завданої державні внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки, прокуратурою району встановлено підстави для стягнення зазначених коштів з відповідачки.

Посилаючись на викладені обставини, а також на положення ст. 1166 ЦК України, згідно якої майнова шкода завдана неправомірними діями чи бездіяльністю фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття нею земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, в розмірі 127.224 грн. 82 коп. (код банку 820019, УДК у Деснянському районі ГУ ДКУ у м. Києві, р/р 0004).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала та пояснила, що згідно з витягом з ЄДРПОУ єдиним засновником ПП «Компанія Анфір» є ОСОБА_1

Відповідно до витребуваної прокуратурою Деснянського району м. Києва з Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва інформації про кількість працюючих в ПП «Компанія Анфір» було встановлено, що вказане підприємство не подає звітність до Управління та з 01.10.2010 року не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Крім того, 01.10.2010 року ОСОБА_1, як директором ПП «Компанія Анфір», до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва було подано заяву про те, що вказане підприємство фінансово-господарську діяльність не веде, найманих працівників не має, заробітна плата не нараховується та не виплачується. З відновленням діяльності підприємства ОСОБА_1 зобовязується звітувати.

Посилаючись на викладене, представник прокуратури ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_1 є належним відповідачем по справі та просить саме з неї стягнути на користь Державного бюджету України шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки

Представник Київської міської ради ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася. При цьому в своїх поясненнях до суду позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу у її відсутність за наявними матеріалами справи (а.с. 48-50, 51, 52).

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 проти позову заперечують. При цьому, представник відповідачки в своїх запереченнях вказує на те, що земельну ділянку по вул. Пухівській, 2 в м. Києві займала не ОСОБА_1, а ПП «Компанія «ОСОБА_2», директором якого вона була, через що відповідачку і було притягнуто до кримінальної відповідальності. Факт зайняття земельної ділянки саме ПП «Компанія «ОСОБА_2» а не безпосередньо відповідачкою, підтверджується документами, наданими прокурором в якості додатків до позовної заяви, а саме: актом № А 509/09 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 17.08.2011 року, ОСОБА_2 обстеження земельної ділянки № 87/09 від 23.09.2011 року, розрахунком розміру шкоди, Приписом № 509/09 від 17.08.2011 року та вироком Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2011 року по справі № 1-966/11 (а.с. 31-34).

Як зазначає ОСОБА_5, відповідно до розрахунку розміру шкоди, складеного державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель у м. Києві ОСОБА_6 23.09.2011 року, шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ПП «Компанія «ОСОБА_6» за адресою: вул. Пухівська у Деснянському районі м. Києва, полягає не у прямих збитках, а в неотриманому доході, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням (упущена вигода). На думку ОСОБА_5, наявність або відсутність у підприємства прибутку від самовільного заняття землі не може бути підставою для звільнення підприємства від відповідальності за завдану шкоду.

Крім того, представник відповідачки зазначає, що згідно ОСОБА_6 обстеження земельної ділянки № 87/09 від 23.09.2011 року, ПП «Компанія «ОСОБА_6» самовільно займає земельну ділянку орієнтованою площею 0,26 га за адресою: вул. Пухівська у Деснянському районі м. Києва для розміщення та обслуговування платної автостоянки. Земельна ділянка огороджена металевою сіткою, доступ обмежений, на території знаходиться МАФ для охорони та транспортні засоби. На думку представника відповідачки, очевидно, що вказана земельна ділянка використовувалася ПП «Компанія «ОСОБА_6» в рамках власної господарської діяльності з метою отримання доходу від облаштування на ній автостоянки, і враховуючи те, що завдана самовільним зайняттям земельної ділянки шкода підлягає в отриманому доході особою, яка має відповідати за завдану шкоду, є саме ПП «Компанія Анфір», а не відповідачка.

Також, ОСОБА_5 вказує на те, що земельна ділянка використовувалася ПП «Компанія Анфір», а не безпосередньо ОСОБА_1, і саме дії ПП «Компанія Анфір» завдали збитків позивачеві, тому в діях відповідачки відсутній склад правопорушення і, відповідно, немає законних підстав для покладання на неї обовязку відшкодувати завдані позивачеві збитки. Як зазначає представник відповідачки, ОСОБА_1 було притягнуто до кримінальної відповідальності за самовільне зайняття земельної ділянки, оскільки нею вчинено дії в якості директора ПП «Компанія Анфір», що містять в собі ознаки злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України.

Посилаючись на викладені обставини, роз»яснення Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» та положення ст. 1172 ЦК України, згідно якої юридична особа відшкодовує шкоду, завдану її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків, а підприємницькі товариства, кооперативи відшкодовують шкоду, завдану їхнім учасником (членом) під час здійснення ним підприємницької або іншої діяльності від імені товариства чи кооперативу, представник відповідачки ОСОБА_1 ОСОБА_5 вважає безпідставними вимоги позивача саме до ОСОБА_1 та просить відмовити в задоволенні позову.

Крім того, в своїх письмових поясненнях від 03.04.2012 року представник відповідачки зазначає, що відповідно до ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобовязаннями. Учасник (засновник) юридичної особи не відповідає за зобовязаннями юридичної особи, а юридична особа не відповідає за зобовязаннями її учасника (засновника). Відповідно до ст. 219 Господарського кодексу України за невиконання або неналежне виконання господарських зобовязань чи порушення правил здійснення господарської діяльності правопорушник відповідає належним йому на праві власності або закріпленим за ним на праві господарського відання чи оперативного управління майном. Засновники субєкта господарювання не відповідають за зобовязаннями цього субєкта. Виходячи з цих положень Закону, на думку ОСОБА_5, не повинні братися до уваги твердження прокурора про те, що ОСОБА_1 має нести відповідальність за завдану шкоду, оскільки вона є засновником ПП «Компанія Анфір».

Посилаючись на те, що земельну ділянку площею 0,24 га за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, займала не відповідачка, а ПП «Компанія Анфір», а також на те, що відповідачку було притягнуто до кримінальної відповідальності як директора підприємства, а шкода, заподіяна внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки полягає не у прямих збитках, а у неотриманому доході, який можна отримати від використання земель за цільовим призначенням (упущена вигода), представник ОСОБА_1 вважає, що відповідальність за завдану шкоду має нести не відповідачка, а Приватне підприємство «Компанія Анфір».

Заслухавши пояснення представника прокуратури ОСОБА_2, відповідачки ОСОБА_1 та її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного.

Як встановлено судом та вбачається з вироку Деснянського районного суду м. Києва від 25.11.2011 року, рішенням Київської міської ради від 30.12.2010 року за № 573/5385 «Про бюджет міста Києва за 2011 рік», земельна ділянка площею 115 кв.м. була відведена КП «Київтранспарксервіс» для влаштування 10 машино-місць за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2.

30.04.2010 року між КП «Київтранспарксервіс» та ПП «Компанія Анфір» було укладено договір № НП-49, відповідно до якого приватному підприємству було надано право на експлуатацію 10-ти фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів за вищевказаною адресою. В-подальшому, 31.12.2010 року та 04.03.2011 року зазначений договір неодноразово переукладався (продовжувався), але його зміст щодо надання права на експлуатацію 10-ти фіксованих місць не змінювався.

При розгляді кримінальної справи також встановлено, що починаючи з 30.04.2010 року ОСОБА_1, маючи злочинний умисел, направлений на самовільне зайняття земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, з корисливих мотивів, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, самовільно зайняла земельну ділянку площею 0,24 га, що підтверджується актом обстеження земельної ділянки № 87/09 від 23.09.2011 року, складеним державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Держземінспекції у м. Києві. Вищезазначеними діями ОСОБА_1 спричинила державі матеріальні збитки у розмірі 127.224 грн. 82 коп., що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Вироком Деснянського районного суду від 25.11.2011 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені злочину, передбаченого ч. 1 ст. 197-1 КК України та призначено покарання у вигляді штрафу у розмірі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян 3.400 грн. (а.с. 11-13).

Як зазначає представник позивача, в звязку з протиправним, самовільним зайняттям земельної ділянки, яка розташована за адресою: м. Київ, вул. Пухівська, 2, площею 0,24 га, ОСОБА_1 було спричинено державі матеріальні збитки у розмірі 127.224 грн. 82 коп., що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Вказані доводи представника позивача підтверджуються матеріалами справи, зокрема, розрахунком розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки ПП «Компанія Анфір», складеним Державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель м. Києва ОСОБА_6, згідно якого загальний розмір шкоди, заподіяної неправомірними діями ОСОБА_1 складає 127.224 грн. 82 коп. (а.с. 18).

Таким чином, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідачки ОСОБА_5 про те, що під час скоєння злочину ОСОБА_1 діяла як директор ПП «Компанія Анфір», а тому саме підприємство повинно відшкодовувати завдану шкоду, виходячи з наступного.

Як вбачається з витягу з ЄДРПОУ, ОСОБА_1 з жовтня 2009 року є єдиним засновником та директором ПП «Компанія Анфір» (а.с. 55-56).

30.04.2010 року між КП «Київтранспарксервіс» та ПП «Компанія Анфір» в особі його директора ОСОБА_1 було укладено договір № НП-49, відповідно до якого приватному підприємству було надано право на експлуатацію 10-ти фіксованих місць для паркування автотранспортних засобів за вищевказаною адресою. В-подальшому, 31.12.2010 року та 04.03.2011 року зазначений договір неодноразово переукладався (продовжувався), але його зміст щодо надання права на експлуатацію 10-ти фіксованих місць не змінювався.

Сторонами Договору, також було узгоджено графік платежів за експлуатацію 10-ти фіксованих місць для нічного паркування автотранспортних засобів та відповідно до цієї кількості місць проводились розрахунки щодо фінансово-господарської взаємодії у відповідності до Договору № НП-49 від 30.04.2010 року, що підтверджується відповідними актами за період з 0-1.06.2010 року по 01.12.2010 року (а.с.72-75,76-81,82-88).

В той же час прокуратурою Деснянського району м. Києва отримана відповідь з Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва щодо кількості працюючих в ПП «Компанія Анфір» та було встановлено, що вказане підприємство не подає звітність до Управління та з 01.10.2010 року не сплачує страхові внески на загальнообовязкове державне соціальне страхування.

Крім того, 01.10.2010 року ОСОБА_1, як директором ПП «Компанія Анфір», до Управління Пенсійного фонду України в Деснянському районі м. Києва було подано заяву про те, що вказане підприємство фінансово-господарську діяльність не веде, найманих працівників не має, заробітна плата не нараховується та не виплачується. З відновленням діяльності підприємства ОСОБА_1 зобовязується звітувати.

Аналізуючи зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що відповідачка, як єдиний засновник ПП «Компанія Анфір», при здійсненні самовільного зайняття земельної ділянки по вул. Пухівській, 2 в м. Києві, площею 0,24 га, та діючи від імені ПП «Компанія Анфір», яке з жовтня 2010 року фінансово-господарську діяльність не веде, діяла з власних корисливих мотивів, оскільки вона особисто та одноособово отримувала дохід від самовільного зайняття ділянки.

При таких обставинах, суд вважає що саме ОСОБА_1 повинна відшкодувати державі матеріальні збитки у розмірі 127.224 грн. 82 коп., що більше ніж у 100 разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян.

Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, а позивач звільнений від сплати судових витрат, то на підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідачки на користь держави судовій збір в розмірі 1272 грн. 25 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 57-60, 79, 88, 213-214, 218 ЦПК України, ст. 1166 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов Першого заступника прокурора Деснянського району м. Києва в інтересах Держави в особі Київської міської ради задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету України шкоду, заподіяну внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки за адресою: м. Київ, вул. рухівська, 2, в розмірі 127.224 грн. 82 коп. (код банку 820019, УДК у Деснянському районі ГУ ДКУ у м. Києві, р/р 0004).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовій збір в сумі 1.272 грн. 25 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: