Справа № 2-604/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року ,

Сватівський районний суд

Луганської області

У складі головуючого судді Половинки В.О.

при секретарі Фурсовій Н.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому засіданні зала суду міста Сватове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення недоплаченої заробітної плати у цивільній справі № 2-604-11

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, в якому прохає суд стягнути з ОСОБА_4 на її користь недоплачену суму заробітної плати за час роботи з 14 травня 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 4 284, 45 гривень, незаконно утримані податки в розмірі 660 гривень, та моральну шкоду в розмірі 2500 грн.

В судовому засіданні позивачка надала заяву про уточнення позовних вимог, а саме просить стягнути з ОСОБА_4 на її користь недоплачену суму заробітної плати за час роботи з 14 травня 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 4 944, 75 гривень, та моральну шкоду в розмірі 2500 грн. На задоволенні позову наполягає та суду пояснила, що між нею та відповідачем була укладена трудова угода, відповідно до якої позивачка повинна нести матеріальну відповідальність як продавець, відповідати за якість товару, зберігати комерційну таємницю. Працювати повинна з 8 до 12 години 5 днів в неділю, вихідний субота та неділя. Відповідачка зобовязана була виплатити заробітну плату за виконану роботу в розмірі 473 грн. в місяць. Але фактично відповідачка встановила інший розпорядок роботи, відповідно до якого позивачка повинна працювати з 7 годин ранку до 22 години вечора без перерви на протязі неділі, потім передавала зміну іншому продавцю. Таким чином позивачка в такому режимі відпрацьовувала 2 неділі кожного місяця. Але оплата їй проводилась відповідно до угоди. Таким чином вона за кожен місяць переробляла по 130 годин. За фактично перепрацьований час відповідачка їй не сплатила заробітну плату.

Представник позивача також наполягає на задоволенні позову.

Відповідачка позов не визнала та суду пояснила, що позивачка працювала відповідно до угоди з 8 до 12 години і за це отримувала заробітну плату також відповідно до угоди.

Представник відповідача також позов не визнав, вважає що відсутні підстави для його задоволення.

Свідки ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні підтвердили той факт, що позивачка працювала з 7 до 22 години щодня та дві неділі на місяць без вихідних.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Вислухавши пояснення сторін, їх представників, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали цієї цивільної справи суд вважає, що даний позов підлягає частковому задоволенню. До такого висновку суд приходить, враховуючи наступні обставини:

В судовому засіданні судом встановлено, що позивачка працювала у роботодавця, тобто відповідачки в період з 14 травня 2011 року по 31 серпня 2011 року з 7 до 22 години щодня та дві неділі на місяць. Даний факт підтверджується поясненнями позивачки, її представника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка разом з позивачкою працювала, передавала зміну їй під час роботи і достеменно знає режим роботи. Також цей факт підтверджується дослідженими в судовому засіданні даними книги обліку розрахункових операцій.

Оскільки в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що позивачка працювала в період з 14 травня 2011 року по 31 серпня 2011 року з 7 до 22 години щодня та дві неділі на місяць, то суд погоджується з розрахунком позивача та його представника щодо оплати праці за цей період, а саме з його розміром з урахуванням податкових утримань всього в сумі 4 944, 75 гривень.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Згідно до ст. 62 Кодексу законів про працю України надурочні роботи, як правило, не допускаються. Надурочними вважаються роботи понад встановлену тривалість робочого дня. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи лише у виняткових випадках, що визначаються законодавством і в частині третій цієї статті. Власник або уповноважений ним орган може застосовувати надурочні роботи тільки у таких виняткових випадках: 1) при проведенні робіт, необхідних для оборони країни, а також відвернення громадського або стихійного лиха, виробничої аварії і негайного усунення їх наслідків; 2) при проведенні громадсько необхідних робіт по водопостачанню, газопостачанню, опаленню, освітленню, каналізації, транспорту, зв'язку - для усунення випадкових або несподіваних обставин, які порушують правильне їх функціонування; 3) при необхідності закінчити почату роботу, яка внаслідок непередбачених обставин чи випадкової затримки з технічних умов виробництва не могла бути закінчена в нормальний робочий час, коли припинення її може призвести до псування або загибелі державного чи громадського майна, а також у разі необхідності невідкладного ремонту машин, верстатів або іншого устаткування, коли несправність їх викликає зупинення робіт для значної кількості трудящих; 4) при необхідності виконання вантажно-розвантажувальних робіт з метою недопущення або усунення простою рухомого складу чи скупчення вантажів у пунктах відправлення і призначення; 5) для продовження роботи при нез'явленні працівника, який заступає, коли робота не допускає перерви; в цих випадках власник або уповноважений ним орган зобов'язаний негайно вжити заходів до заміни змінника іншим працівником.

Виходячи зі змісту цієї статті, суд приходить до висновку, що праця позивачки в час, який не обумовлений договором, а саме з 12 до 22 години та у вихідні дні, не можна вважати надурочними роботами, оскільки відсутні підтвердження того, що ці роботи застосовувалися відповідно до ст. 62 КЗпП України.

Таким чином норми КЗпП України не регулюють вищевказані правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 ЦК України, якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).

Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 " Про судове рішення у цивільній справі" визначено, що якщо спірні правовідносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Порядок та умови оплати праці позивачки, яка працювала у працедавця в період, який не обумовлений трудовим договором, не врегульований нормами КЗпП України, а ні іншими актами законодавства, а ні умовами самого трудового договору.

За таких обставин, суд вважає за необхідне застосувати до вказаних правовідносин аналогію Закону: зокрема щодо умов, які визначають укладання трудового договору та оплату праці за виконану роботу.

Відповідно до ст. 24 КЗпП України трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Виходячи з аналізу вищевказаних норм, суд вважає, що відповідачка зобовязана сплатити позивачці за фактично виконану роботу недоплачену заробітну плату в період з 14 травня 2011 року по 31 серпня 2011 року з 7 до 22 години щодня та дві неділі на місяць з урахуванням вже виплачених сум, всього в розмірі 4 944, 75 гривень.

Стосовно вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд вважає, що ці вимоги задоволенню не підлягають, оскільки позивачкою та її представником не надані суду докази, які б підтверджували факт спричинення позивачці моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала в звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю відшкодовуються особою, яка її завдала.

Згідно з абз. 2 п. 5 Постанови, Верховного Суду України N 4 від 31.03.1995 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкодипри вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому доказуванню позивачем підлягають такі обставини: наявність моральної шкоди, протиправність діяння того хто спричинив цю шкоду, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Зокрема, необхідно з'ясувати, чи підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до п. 9 цієї постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. І відповідно до положень ст. 10 ЦПК саме позивач має довести наявність усіх вищевказаних обставин для вирішення питання про наявність та розмір моральної шкоди.

За загально прийнятими філософськими визначеннями честь це суспільна оцінка моральних та духовних якостей людини; гідність це самооцінка особою своїм соціальних та моральних якостей; репутація це суспільна оцінка якостей людини. Честь є мірою гідності, тобто ці категорії взаємоповязані.

Як встановлено в судовому засіданні, ніякими діями не була принижена честь та гідність сторін, оскільки доказів, які б підтверджували факт приниження честі та гідності сторонами суду не надані. Пояснення сторін та свідків також не підтверджують конкретні факти приниження честі та гідності сторін.

Також в судовому засіданні судом не встановлено обставини, які б призвели позивачку до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також позивачкою та її представником не надано суду доказів щодо спричинення моральної шкоди.

Доводи відповідачки та її представника про те, що позивачка працювала з 8 до 12 години з вихідними субота та неділя, не знайшли підтвердження в судовому засіданні та спростовуються наступними доказами: поясненнями позивачки, її представника, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, яка разом з позивачкою працювала і достеменно знає режим роботи, а також цей факт підтверджується дослідженими в судовому засіданні даними книги обліку розрахункових операцій.

Надані відповідачкою та досліджені в судовому засіданні Графік роботи продавців крамниціта зошит, в якому вказані розрахунки по заробітній платі суд оцінює критично та не бере до уваги, оскільки дані записи в зошиті та Графіку…спростовуються як поясненнями позивачки та її представника, так і поясненнями свідків та дослідженими в судовому засіданні даними книги обліку розрахункових операцій.

Відповідно до даних довідки № 51 з перевірки законодавства про працю від 7 грудня 2011 року (а.с. 71) та направленого на підставі цієї довідки листа прокурору району( а.с. 72) встановлено, що звільненій ОСОБА_8 не нараховано та не виплачено компенсацію за не використані дня відпустки, табелі обліку робочого часу для перевірки не надані. Ці дані довідки дають підстави для висновку, що на момент перевірки табелі обліку робочого часу були відсутні взагалі. Суд приходить до висновку, що цією перевіркою неможливо було встановити факт роботи позивачки в період з 7 до 2 години щоденно без вихідних на протязі двох неділь в місяць. Такий факт встановлено було саме в судовому засіданні під час розгляду цієї справи на підставі системного аналізу наданих сторонами доказів у справі. Такими висновками суду спростовуються доводи представника відповідача про те, що цією довідкою та листом прокурора не знайдено порушень трудового законодавства в діях відповідачки.

Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

На підставі викладеного, керуючись

ст. ст. 43, 124 Конституції України;

ст. ст. 8, 1167 ЦК України;

ст. ст. 24, 62, 94, 237-1 КЗпП України;

ст. ст. 3, 8, 10, 11, 57, 58, 60, 88, 212-215 ЦПК України

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення недоплаченої заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, інд. код НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 недоплачену суму заробітної платні за час роботи з 14 березня 2011 року по 31 серпня 2011 року в розмірі 4 944, 75 гривень.

В задоволені інших позовних вимогах відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір в розмірі 214, 60 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в апеляційний суд Луганської області через Сватівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 квітня 2012 року.

Суддя Сватівського

районного суду ОСОБА_9