Справа № 22-ц-365/2012 Головуючий у I інстанції Ченцова С. М.
Категорія цивільна Доповідач - Мамонова О. Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддімамонової о.є.,
суддів:ОСОБА_1, ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3, ОСОБА_4
за участю:представника позивача ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Товариства з обмеженою відповідальністю „Чернігівпродовоч, ОСОБА_8 про усунення перешкод у виконанні обовязків директора ТОВ „Чернігівпродовоч, -

в с т а н о в и в:

В квітні 2011 року ОСОБА_7 звернувся до суду з позовом, в якому, після його уточнення, посилаючись на приписи КЗпП України, просив визнати: пункт 3 рішення, зафіксованого в протоколі №5 від 02.08.1999 року щодо звільнення ОСОБА_7 з посади директора ТОВ „Чернігівпродовоч та призначення на цю посаду ОСОБА_8 таким, що прийнятий не уповноваженими, окрім ОСОБА_9, особами; пункт 3 рішення, зафіксованого в протоколі №5 від 02.08.1999 року, в частині звільнення ОСОБА_7 з посади директора ТОВ „Чернігівпродовоч згідно поданої заяви 04.08.1999 року, незаконним; наказ по ТОВ «Чернігівпродовоч» від 04.08.1999 року №19-к, згідно якого ОСОБА_8 приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Чернігівпродовоч», а ОСОБА_7 до виконання обов»язків заступника директора цього товариства, незаконним; запис №57 в трудовій книжці ОСОБА_7 щодо звільнення з посади директора ТОВ «Чернігівпродовоч» за ст.36 п.1 КЗпП України згідно з наказом №27-к від 26.06.2000 року недійсним; наказ по ТОВ «Чернігівпродовоч» від 28.12.2000 року №59-к щодо поновлення ОСОБА_8 виконання обов»язків директора цього товариства на підставі рішення загальних зборів засновників, оформлених протоколом №1 від 28.01.2000 року недійсним.

Позовні вимоги ОСОБА_7 обґрунтовував тим, що 12.05.1999 року він був прийнятий на посаду директора ТОВ „Чернігівпродовоч, однак рішенням зборів засновників від 02.08.1999 року його було звільнено з цієї посади, про що позивачу стало відомо лише в серпні 2009 року. Вказане рішення було прийнято особами, які не є засновниками ТОВ „Чернігівпродовоч, тобто нелегітимними особами. Позивач наголошує на тому, що його звільнено з роботи наказом № 27 к від 02.08.2000 року (з посади заступника директора), а не наказом №19 к від 04.08.1999 року, яким його було лише переведено на посаду заступника директора, заяву про своє звільнення він не писав, згоди на звільнення або на переведення на іншу посаду не надавав, продовжує, на момент звернення до суду з позовом, виконувати обовязки директора ТОВ „Чернігівпродовоч.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2011 року в задоволенні позову ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що позивач 26.06.2000 року був звільнений з посади заступника директора ТОВ „Чернігівпродовоч, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_7 в період з 12.05.1999 року по 26.06.2000 року надавав свою згоду на своє звільнення та переведення з посади директора на посаду заступника директора. Наказ ТОВ „Чернігівпродовоч №27-к від 26.06.2000 року не може бути допустимим доказом по справі, оскільки його підписано неуповноваженою особою, яка не була керівником товариства у зазначений період. Крім того, відповідачами не надано оригіналів документів, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень.

Апелянт зазначає, що ОСОБА_8 04.08.1999 року особисто попрохав ОСОБА_10 написати заяву про звільнення з посади директора товариства, однак позивач і після написання такої заяви продовжував виконувати обовязки директора товариства, що підтверджується наявними матеріалами справи, зокрема: витягом з трудової книжки, витягом з ЄДРПОУ, іншими судовими рішеннями. На думку апелянта, рішення зборів засновників ТОВ „Чернігівпродовоч від 02.08.1999 року є незаконним, оскільки воно, всупереч установчого договору про створення ТОВ „Чернігівпродовоч та статуту товариства, прийнято нелегітимними особами, котрі не були засновниками цього товариства.

Апелянт посилається також на те, що місцевий суд безпідставно застосував наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, адже ОСОБА_7 не був присутній на зборах засновників товариства від 02.08.1999 року, заяви про своє звільнення не писав, трудова книжка на руки йому видана не була, в звязку з чим, на його думку, матеріали справи не містять доказів стосовно того, коли саме позивачу стало відомо про порушення його трудових прав.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск позивачами строку позовної давності.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

По справі встановлено, що наказом №1к від 12.05.1999 року ОСОБА_7 прийнятий на роботу на посаду директора ТОВ „Чернігівпродовоч (а.с.7).

02 серпня 1999 року ОСОБА_7 подано заяву про звільнення його з посади директора товариства з 04 серпня 1999 року (а.с.28).

З копії протоколу № 5 від 02 серпня 1999 року зборів засновників ТОВ „Чернігівпродовоч вбачається, що ОСОБА_7 було звільнено з посади директора товариства згідно із заявою з 04.08.99 року. Призначено на посаду директора ТОВ „Чернігівпродовоч ОСОБА_8 з 04.08.99 року (а.с.29).

Згідно наказів ТОВ „Чернігівпродовоч № 19к від 04 серпня 1999 року ОСОБА_7 приступив до виконання обовязків заступника директора ТОВ „Чернігівпродовоч (а.с.30), ОСОБА_8 до обовязків директора ТОВ „Чернігівпродовоч (а.с.31).

Наказом ТОВ „Чернігівпродовоч №27к від 26 червня 2000 року ОСОБА_7 було на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України звільнено з посади заступника директора товариства (а.с.182).

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КЗпП України право на звернення до суду за захистом порушеного права, у тому числі і щодо забезпечення можливості виконувати трудові обов'язки, має особа, суб'єктивні права якої порушені іншою стороною трудового договору.

Статтею 232 КЗпП України визначено, що безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами:

1) працівників підприємств, установ, організацій, де комісії по трудових спорах не обираються;

2) працівників про поновлення на роботі незалежно від підстав припинення трудового договору, зміну дати і формулювання причини звільнення, оплату за час вимушеного прогулу або виконання нижчеоплачуваної роботи, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службових осіб державної контрольно-ревізійної служби та органів державного контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого та регіонального самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, оплати за час вимушеного прогулу і накладання дисциплінарних стягнень, за винятком спорів працівників, вказаних у частині третій статті 221 і статті 222 цього Кодексу;

4) власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації;

5) працівників у питанні застосування законодавства про працю, яке відповідно до чинного законодавства попередньо було вирішено власником або уповноваженим ним органом і виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) підприємства, установи, організації (підрозділу) в межах наданих їм прав.

Виходячи з аналізу зазначених норм закону, незалежно від того, працівником, власником чи іншою особою, якій надано право відповідно до закону захищати права, свободи та інтереси інших осіб, порушено справу щодо захисту прав за трудовим договором, суд розглядає її в порядку позовного провадження як трудовий спір, в якому позивачем є працівник, права якого порушені.

З уточненої позовної заяви ОСОБА_7 вбачається, що позовні вимоги зводяться до визнання незаконним рішення зборів засновників ТОВ „Чернігівпродовоч, яким ОСОБА_7 було звільнено з посади директора цього товариства, визнання незаконним наказу, згідно якого ОСОБА_8 приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Чернігівпродовоч», а ОСОБА_7 до виконання обов»язків заступника директора; визнання недійсним запису в трудовій книжці; визнання недійсним наказу щодо поновлення ОСОБА_8 виконання обов»язків директора цього товариства на підставі рішення загальних зборів засновників, оформлених протоколом №1 від 28.01.2000 року.

Районний суд вірно зазначив, що способами захисту порушених або оспорюваних трудових прав у таких категоріях спорів - є спір за позовом особи, права якої порушені: про поновлення особи на посаді, зобов'язання усунути перешкоди у виконанні посадових обов'язків за відповідною посадою тощо, а не позов про визнання недійсним відповідного рішення загальних зборів товариства

Позивачем у серпні 2011 року було уточнено позовні вимоги, проте питання щодо поновлення ОСОБА_7 на посаді директора ТОВ „Чернігівпродовоч або усунення перешкод у виконанні обовязків директора цього товариства в уточненій позовній заяві не ставилось (а.с.149-153).

За таких обставин при вирішенні даного спору, суд першої інстанції вірно керувався положеннями гл. XV КЗпП Індивідуальні трудові спори і прийшов до правильного висновку стосовно того, що позивачем ОСОБА_7 обрано непередбачений Законом для даної категорії спорів спосіб захисту свого порушеного права.

Що стосується вимог про визнання незаконним наказу від 04.08.1999 року № 19к, згідно якого ОСОБА_8 приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «Чернігівпродовоч», а ОСОБА_7 до виконання обов»язків заступника директора; визнання недійсним наказу від 28.12.2000 року № 59к щодо поновлення ОСОБА_8 виконання обов»язків директора цього товариства на підставі рішення загальних зборів засновників, оформлених протоколом №1 від 28.01.2000 року, то слід зауважити, що вони обґрунтовано не задоволені судом першої інстанції, оскільки є похідними від вимог про визнання незаконним рішення про звільнення ОСОБА_7 з посади директора. Вказані накази були прийняті після звільнення ОСОБА_7 із займаної посади директора ТОВ „Чернігівпродовоч, а так як питання про поновлення на роботі або усунення перешкод у виконанні обовязків директора позивачем не ставилось, то апеляційний суд приходить до висновку, що ними не порушуються законні права позивача ОСОБА_7

Вимога ОСОБА_7 про визнання недійсним запису в трудовій книжці №57 щодо звільнення його з ТОВ „Чернігівпродовоч на підставі наказу товариства №27к від 26.06.2000 року також не може бути задоволена, оскільки позивачем не оспорюється наказ, на підставі якого було вчинено цей запис у трудовій книжці ОСОБА_7

Таким чином, районним судом було обґрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 і доводи апеляційної скарги не містять підстав для скасування вірного по суті судового рішення.

Однак, як вбачається з мотивувальної частини рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2011 року, районний суд відмовив в задоволенні позовних вимог також і у звязку із пропуском позивачем строку позовної давності. При цьому судом не враховано, що правила про позовну давність мають застосовуватись лише тоді, коли буде доведено існування та порушення субєктивного матеріального права позивача та наявність підстав для його правового захисту. У випадку відсутності такого права або коли воно ніким не порушено, в позові має бути відмовлено не з причин пропуску строку позовної давності, а в звязку з необгрунтованістю самої вимоги.

Відтак, з мотивувальної частини рішення суду підлягає виключенню посилання на пропуск позивачами строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, пп. 3, 4 ч. 1 ст. 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 27 вересня 2011 року змінити, виключивши з мотивувальної частини рішення суду посилання на пропуск позивачем строку позовної давності.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:Судді: