Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Меленко О.Є.

суддів Бойчука І.В., Шалаути Г.І.

секретаря Балагури М.О.

з участю: представників ОСОБА_1- ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4- ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом прокурора Коломийського району в інтересах ОСОБА_1 до Верхньовербізької сільської ради про визнання права власності та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Верхньовербізької сільської ради про визнання права власності, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Коломийського міськрайонного від 09 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09 грудня 2011 року частково задоволено позов прокурора Коломийського району в інтересах ОСОБА_1 до Верхньовербізької сільської ради про визнання права власності. Цим же рішенням задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1, Верхньовербізької сільської ради про визнання права власності.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на 13/16 частки будинковолодіння по вул. Шевченка 36 в с. Верхній Вербіж Коломийського району.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/16 частки будинковолодіння по вул. Шевченка,36 в с. Верхній Вербіж Коломийського району.

На дане рішення представник ОСОБА_1- ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, та на порушення норм матеріального і процесуального права.

_______________________________________________________________________________

Справа №2/0901/1536/2011 Головуючий у 1 інстанції Потятинник Ю.Р.

Провадження № 22ц/0990/259/2011р. Суддя-доповідач ОСОБА_6

Категорія 37

Зазначає, що суд не взяв до уваги той факт, що за час перебування у шлюбі з ОСОБА_7 спільно побудували житловий будинок та господарські споруди в с. Верхній Вербіж по вул. Шевченка, 36 Коломийського району. Після смерті чоловіка, вона фактично вступила в управління та володіння всім майном, зокрема оплачувала комунальні послуги, обробляла земельну ділянку, здійснювала поточний ремонт житла, займалась встановленням газових пристроїв; отриманням пенсійного забезпечення та державної допомоги після повені 2008 року. В утриманні майна, допомогу їй надавала дочка ОСОБА_2

Що стосується її сина ОСОБА_8, то після одруження він разом із сімєю проживав окремо; жодної допомоги в утриманні майна не надавав. Надані відповідачами довідки з Верхньовербізької сільської ради про те, що на час смерті сина його дружина, діти та онуки проживали в спірному будинку є недостовірними. Більше того, суд не взяв до уваги, що будинок складається з однієї житлової кімнати площею 19,1 м?, у якій така кількість осіб не могла ні перебувати, ні проживати.

Також суд не врахував, що після смерті сина, його дружина відмовилась від спадкування частки у спільному майні, а в заяві про прийняття спадщини, обєктом спадкування є тільки земельна ділянка.

Крім того, на думку апелянта, суд безпідставно обєднав два позови в одне провадження.

З цих підстав, рішення суду першої інстанції ОСОБА_2 просила скасувати, та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, а позов, що заявлений в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримали з наведених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_4- ОСОБА_5 доводів скарги не визнала посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування.

Як вірно встановив суд першої інстанції, після смерті ОСОБА_7 у 1999 році відкрилась спадщина, яка складається з ? житлового будинку та господарських споруд, що знаходяться за адресою вул. Шевченка, 36, с. Верхній Вербіж, Коломийського району.

На підставі матеріалів справи судом також встановлено, що на час смерті спадкодавця ОСОБА_7 в господарстві по вул. Шевченка, 36, с. Верхній Вербіж, Коломийського району проживали та були зареєстровані ОСОБА_1- дружина, ОСОБА_8- син, ОСОБА_4 невістка, ОСОБА_9 онука, ОСОБА_4 онука.

Даний факт підтверджується, зокрема, довідками Верхньовербізької сільської ради та поясненнями представників ОСОБА_1, які в засіданні апеляційної інстанції зазначеного не заперечували.

Спадкоємцями померлого ОСОБА_7, які вступили у фактичне володіння спадковим майном були його дружина ОСОБА_1 та син - ОСОБА_8

Таким чином, до кожного з них перейшло право на ? частку спадкового майна, або ? домоволодіння за адресою вул. Шевченка, 36, с. Верхній Вербіж, Коломийського району. Дочка ОСОБА_2 (нині представник у справі) фактично не вступала в управління або володіння спадковим майном, заяву про прийняття спадщини не подавала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщини.

Після смерті у 2010 році сина ОСОБА_8 чоловіка ОСОБА_4, а сина ОСОБА_1 відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння. Відповідно, спадкоємцями за законом стали ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Однак, в подальшому ОСОБА_10 та ОСОБА_11 ( доньки ОСОБА_4 та ОСОБА_8М.) в межах терміну на прийняття спадщини, відмовились від спадкування своїх часток у спадковому майні в користь їх матері ОСОБА_4, що підтверджується нотаріально-посвідченими заявами (а.с.70-71).

Задовольняючи частково позов прокурора Коломийського району в інтересах ОСОБА_1, та позов ОСОБА_4, суд першої інстанції на підставі наявних в матеріалах справи доказів прийшов до правильного висновку, щодо визначення кола спадкоємців після смерті ОСОБА_8 та розміру часток кожного з них у спадковому майні.

Що стосується посилань апелянта, на недостовірність даних, які відображені в довідках Верхньовербізької сільської ради, то такі не приймаються судом до уваги, оскільки, жодних обєктивних доказів, які б спростовували встановлені судом обставини, та викликали сумнів у достовірності наданої сільською радою інформації ОСОБА_2 в апеляційній скарзі не наведено.

Не заслуговують також на увагу доводи апелянта в частині обєднання двох позовів в одне провадження - це питання вирішено судом з врахуванням вимог статей 34, 126 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія судів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_12 відхилити, а рішення Коломийського міськрайонного від 09 грудня 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: О.Є. Меленко

Судді: І.В. Бойчук

ОСОБА_13