Справа № 2-2789/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.02.2012року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Трілі Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою №15 по вулиці Драгана, 21 у м.Львові. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що квартира АДРЕСА_1 належить їй на праві власності. У вказаній квартирі, крім неї, проживають та зареєстровані: її чоловік - ОСОБА_3, її донька ОСОБА_4, її онуки ОСОБА_5, 2003р.н. та ОСОБА_6, 2009р.н. Окрім вказаних осіб в свою квартиру вона прописала свого зятя відповідача ОСОБА_2, який у зв'язку з погіршенням сімейних відносин з її донькою, вже понад рік, а саме з 09 грудня 2010 року в квартирі не проживає. Відповідач у вказане помешкання не приходить, участі в утриманні житла не бере, дітьми та дружиною не цікавиться. Враховуючи наведене, просить позов задоволити.

Позивач в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений в порядку передбаченому ст.74 ЦПК України, через оголошення в газеті „ Високий Замок, а тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності, на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомив, у зв'язку з чим суд розглядає справу у його відсутності, на підставі наявних у ній доказів.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1, загальною площею 54,9 кв.м., що стверджується свідоцтвом про право власності на квартиру №С-01057 від 04 травня 2006 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10941473 від 15.06.2006р.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник має право володіння, користування та розпорядження своїм майном, яке він здійснює на власний розсуд незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Стаття 383 ЦК України, встановлює, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно довідки ЖБК №247 з місця проживання про склад сім'ї і прописки №141 від 06.12.2011р. у спірній квартирі зареєстровані: позивач ОСОБА_1 власник, її чоловік ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4, ОСОБА_5, 2003р.н. внучка, ОСОБА_6, 2009р.н. внук та відповідач ОСОБА_2 зять.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сімї власника квартири (будинку), в тому числі і колишні, користуються жилим приміщенням нарівні з власникам. Їх право користування жилим приміщенням урегульовано житловим законодавством, згідно яким ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч. 3 ст. 9 ЖК України). Члени сімї (колишні члени сімї) власника право користування втрачають у разі вибуття на інше постійне місце проживання, у разі не проживання члена сімї (колишнього члена сімї) власника питання втрати права користування вирішується на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку або законом.

Як стверджує позивач, в спірній квартирі фактично проживають її чоловік ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4, внучка ОСОБА_5, 2003р.н. та внук ОСОБА_6, 2009р.н., відповідач ОСОБА_2 у зв'язку з погіршенням сімейних відносин з її донькою покинув дане помешкання та не проживає в спірній квартирі понад рік, а саме з 09 грудня 2010 року, не проводить оплату за житлово-комунальні послуги та жодних його речей у спірному приміщенні немає. Перешкод у користуванні спірною квартирою відповідачу ніхто не чинив, таку він залишив добровільно.

Факт непроживання відповідача без поважних причин у спірній квартирі стверджується також актами, складеними комісією ЖБК №247 від 11.08.11р., 18.10.2011р., 14.12.2011р., з яких вбачається, що відповідач не проживає у спірному жилому приміщенні з грудня 2010 року, зі своєю дружиною та дітьми жодних контактів не підтримує.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що відповідач добровільно залишив спірну квартиру та не проживає в ній без поважних причин понад встановлений законом строк збереження права користування нею, перешкод в користуванні спірною квартирою йому не чинилось, а тому він втратив право користування нею.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А відтак, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача 94,10грн. судового збору.

На підставі ст.ст. 16, 316, 317, 319, 383, 391, 405 ч.2 ЦК України, ст.ст.9, 156 ЖК УРСР, та керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 169, 209, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування квартирою № 15 по вулиці Драгана, 21 у м.Львові.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 94,10грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.