АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1036/2012
Головуючий по 1-й інстанції
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової
палати з цивільних справ Апеляційного
суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Кузнєцової О.Ю.,

суддів: Хіль Л.М.,Чічіля В.А.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м. Полтава
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Київського
районного суду м. Полтави від 02 грудня
2011 року

у справі за позовом
Публічного акціонерного товариства
«ОСОБА_3 Аваль»до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Київського районного суду м.
Полтави від 02 грудня 2011 року позов
Публічного акціонерного товариства
«ОСОБА_3 Аваль»до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ
«ОСОБА_3 Аваль»заборгованість по
кредитному договору № 223337909 від 22
серпня 2008 року у розмірі 74 753, 91 доларів
США, що є еквівалентом за курсом НБУ 595
041 грн. 12 коп.

У задоволенні інших позовних вимог
відмовлено.

З рішенням суду не погодився ОСОБА_2, у
зв’язку з чим звернувся на нього з
апеляційною скаргою, в які зазначає, що
оскаржуване рішення вважає незаконним,
необґрунтованим та таким, що винесено з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, у зв’язку з чим
просить змінити рішення районного
суду, зменшивши суму заборгованості по
кредитному договору, яка підлягає
стягненню з нього до 62671,36 доларів США.

Заслухавши доповідь судді доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
постановити ухвалу про відхилення
апеляційної скарги і залишення рішення
без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 22 серпня 2008 року між ПАТ
«ОСОБА_3 Аваль»та ОСОБА_2 укладено
кредитний договір № 223337909, відповідно
до умов якого був наданий кредит у
розмірі 100 000 доларів США строком
користування до 22 серпня 2028 року та
сплатою процентів за користування
кредитними коштами у розмірі 13,85 %
річних.

Відповідно до п.7. кредитного договору
ОСОБА_2 зобов’язався рівними
щомісячними платежами в розмірі
згідно з додатком №1 до договору
здійснювати погашення кредиту та
процентів.

В свою чергу ОСОБА_3 виконав всі свої
зобов’язання за кредитним договором,
що підтверджується матеріалами справи
.

З метою зменшення фінансових
навантажень на позичальника 10 вересня
2010 року між ПАТ «ОСОБА_3 Аваль»та ОСОБА_2
укладено додаткову угоду № 2 до
кредитного договору № 223337909, якою
встановлено процентну ставку за
користування кредитом 6,75% річних,
порядок нарахування процентної ставки
в разі прострочення виконання грошових
зобов’язань за кредитним договором,
порядок зміни процентної ставки.

Графік погашення кредиту та інших
платежів, розрахунок сукупної вартості
кредиту викладено в новій редакції.

Частиною 2 ст. 604 ЦК України
передбачено, що зобов’язання
припиняється за домовленістю сторін
про заміну первісного зобов’язання
новим зобов’язанням між тими ж
сторонами (новація).

Доводи відповідача у апеляційній
скарзі щодо припинення первісного
зобов’язання згідно кредитного
договору від 22.08.2008 року у зв’язку з
укладенням додаткової угоди від 10.09.2010
року та додатку № 2 від 22.08.2010 року є
неприйнятними, оскільки згідно п. 6
вказаної додаткової угоди, вона є
невід’ємною частиною кредитного
договору і відповідні положення
кредитного договору застосовуються з
врахуванням змін умов кредитування,
внесених цією додатковою угодою.

Статтею 60 ч.1 ЦПК України встановлено,
що кожна сторона зобов’язана довести
ті обставини, на які вона посилається
як на підставу своїх вимог і
заперечень, крім випадків,
встановлених статтею 61(підстави
звільнення від доказування) цього
Кодексу.

Статтею 10 ч. 2, 3 ЦПК України передбачено,
що сторони та інші особи, які беруть
участь у справі мають рівні права щодо
подання доказів, їх дослідження та
доведення перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог та заперечень.

Суду не надано доказів того, що
зобов’язання по кредитному договору
від 22.08.2008 року припинені між сторонами
у відповідності до ст. 598 ЦК України,
якою передбачено, що зобов’язання
припиняється частково або у повному
обсязі на підставах, встановлених
договором або законом.

Статтею 525 ЦК України встановлено, що
одностороння відмова від зобов’язання
або одностороння зміна його умов не
допускається, якщо інше не встановлено
договором або законом.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання
має виконуватись належним чином
відповідно до умов договору та вимог ЦК
України, інших актів цивільного
законодавства, а за відсутності таких
умов та вимог –відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

ОСОБА_2 взяті на себе зобов’язання
належним чином не виконує внаслідок
чого, станом на 29 березня 2011 року
утворилась заборгованість в розмірі 91
241, 45 доларів США, що еквівалентно за
курсом НБУ 726 281, 92 грн., яка складається
з: заборгованості за кредитом 59 710,68
доларів США, що еквівалентно за курсом
НБУ 475 297,02 грн., в тому числі прострочена
заборгованість за кредитом 1 023,30
доларів США, що еквівалентно за курсом
НБУ 8 145,47 грн.; заборгованість за
простроченими відсотками - 2 786,53
доларів США, що еквівалентно за курсом
НБУ 2 180, 78 грн.

Пунктом 16.3 кредитного договору
встановлено нарахування пені за
прострочення виконання грошових
зобов’язань.

Згідно розрахунку наданого позивачем,
нарахована пеня за прострочення
сплати кредиту становить 2 800, 34 долари
США, що еквівалентно за курсом НБУ 22 290,68
грн. та за прострочення сплати
відсотків 25 934,90 доларів США, що
еквівалентно за курсом НБУ 206 513, 46 грн.
Пеня нарахована за період з 29 березня
2010 року по 22 березня 2011 року.

Враховуючи заяву відповідача про
застосування строків позовної
давності та вимоги ст. 258 ч.2 п.1 ЦК
України з відповідача на користь
позивача правомірно стягнув
нараховану пеню за відсотками у
розмірі 10 680, 7 доларів США, що є
еквівалентом 85 018, 37 грн. та нараховану
пеню за прострочення кредиту 1 576
доларів США, що є еквівалентом 12 544, 96
грн.

Посилання відповідача в
апеляційній скарзі на те, що судом не
правильно застосовано положення
Закону України «Про відповідальність
за несвоєчасне виконання грошових
зобов’язань», а саме ст. 3 цього Закону,
якою встановлено, що розмір пені,
передбачений статтею 1 цього Закону,
обчислюється від суми простроченого
платежу та не може перевищувати
подвійної облікової ставки
Національного банку України, що діяла у
період, за який сплачується пеня, є
необґрунтованими.

Закон України «Про
відповідальність за несвоєчасне
виконання грошових
зобов’язань»регулює договірні
правовідносини між платниками та
одержувачами грошових коштів щодо
відповідальності за несвоєчасне
виконання грошових зобов’язань, що
визначено у преамбулі наведеного
закону.

Суб’єктами вказаних правовідносин є
підприємства, установи та організації
незалежно від форм власності та
господарювання, а також фізичні особи
–суб’єкти підприємницької
діяльності.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що посилання
апелянта на порушення вимог
вищевказаного Закону є
необґрунтованим, оскільки зазначений
нормативно-правовий акт не
розповсюджується на правовідносини
сторін у справі.

Приймаючи до уваги викладені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку
про те, що порушень норм матеріального
та процесуального права, які б могли
призвести до зміни чи скасування
рішення Київського районного суду м.
Полтави від 02 грудня 2011 року не
встановлено. Підстав для задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. 303, ст. 307 ч. 1 п. 1, ст. 308 ч.1,
ст. 314, ст. 315 ЦПК України, колегія суддів
, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2
–відхилити.

Рішення Київського
районного суду м. Полтави від 02 грудня
2011 року –залишити без змін.

Ухвала набирає законної
сили з моменту її проголошення і може
бути оскаржена протягом двадцяти днів
з дня набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя : ____________ О.Ю.
Кузнєцова

Судді: ____________ Л.М. ОСОБА_4 Чічіль