Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22 ц 2905 / 2012 р. Головуючий у 1-й інстанції: Мєркулова Л. О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 липня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

ОСОБА_1,

ОСОБА_2

при секретарі: Волчановій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ»

на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2012 року у справі за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованності за кредитним договором та договором поруки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» про визнання кредитного договору недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2011 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» ( далі Банк) звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення суми заборгованності за кредитним договором та договором поруки.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 05.06.2008 року між Банком та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір на суму 15 000 грн. строком до 03.06.2011 року , зі сплатою 0,0001 % річних за користування кредитом.

В забезпечення повернення кредиту позивачем було укладено договір поруки від 05.06.2008 року з ОСОБА_4

У звязку з тим, що відповідач належним чином не виконує зобовязання за кредитним договором, станом на 01.02.2011 року утворилась заборгованість за кредитним договором у розмірі 63 361, 81 грн.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 суму заборгованності та судові витрати.

Заочним рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 11.05.2011 року позов задоволено: стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 5-1472-068ФД в розмірі 63 361, 81 грн. та судові витрати.

Ухвалою Заводського районного суду м. Запоріжжя від 14.07.2011 року скасовано зазначене заочне рішення.

У вересні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» про визнання кредитного договору недійсним.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в червні 2011 року він дізнався із позовної заяви ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та заочного рішення від 11.05.2011 року, що 05.06.2008 року від його імені, скориставшись втраченим паспортом було укладено кредитний договір з Банком на суму 15 000 грн. Оскільки ніякого договору він не підписував, просив суд визнати недійсним кредитний договір № 5-1472-068ФД.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04.04.2012 року в задоволенні позову ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 задоволено: визнано недійсним кредитний договір № 5-1472-068ФД від 05.06.2008 року, укладений між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» та ОСОБА_3

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ».

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» про стягнення заборгованності за кредитним договором та договором поруки, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено факт отримання ОСОБА_3 коштів у банку.

Проте, такий висновок суду зроблено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати достроково повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що 05 червня 2008 року між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5-1472-068ФД, за умовами якого позичальник отримав кошти у сумі 15 000 грн. із строком повернення до 03.06.2011 року , зі сплатою 0,0001 % річних за користування кредитом ( а.с.7-9)

У забезпечення виконання позичальнкиом своїх зобовязань, між ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 05.06.2008 року , відповідно до якого остання зобовязалась відповідати перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, у т.ч. по основному боргу, сплаті щомісячних процентів, підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків .

ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» є правонаступником щодо всіх прав та зобовязань ВАТ «Банк «Фінанси та Кредит» ( а.с.28)

Відповідно до наданого Банком розрахунку, заборгованість за кредитним договором станом на 01 лютого 2011 року складає: сума по непогашеній щомісячні комісії 6 585 грн.; сума непогашених процентів 249 грн. 90 коп.; сума судної заборгованості 13 333 грн. 32 коп.; сума непогашеної пені по щомісячній комісії, процентам, кредиту 43 193 грн. 59 коп., а всього на загальну суму - 63 361 грн. 81 коп.

Названий розрахунок відповідачами не спростовано належними та допустими доказами.

Позивачем 18 серпня 2009 року було направлено ОСОБА_3 вимогу про дострокове виконання грошових зобовязань за кредитним договором, у звязку з припиненням останнім належним чином виконувати свої зобов`язання за кредитним договором, яке було отримано 22 серпня 2009 року ( а.с.21) .

Проте, боржник не сплатив суму заборгованності на вимогу банку.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст.554 ЦК України .

Згідно зі ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Отже, колегія суддів, дослідивши обставини справи, приходить до висновку про те, що ОСОБА_3 не виконав взятих на себе зобовязань згідно умов кредитного договору, а тому позовні вимоги Банку щодо стягнення суми кредиту в розмірі 13333 грн.32 коп., суми щомісячної комісії 6 585 грн., суми процентів за користування кредитом 249 грн. 90 коп., є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Вирішуючи спір про стягнення суми пені по щомісячній комісії, процентам, кредиту, колегія суддів приходить до висновку, що позов у цій частині підлягає задоволенню частково виходячи з наступного.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч.ч.1, 3 ст. 549 ЦК України).

За змістом частини 3 статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, сума нарахованої пені, яка складає 43 193 грн. 59 коп, в 3,2 рази перевищує суму заборгованості за кредитним договором, що є недопустимим та суперечить нормам чинного законодавства.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір пені, оскільки він значно перевищує розмір суми заборгованості за кредитом, та вважає справедливим стягнути пеню в розмірі 20 000 грн.

Поручитель ОСОБА_4 несе відповідадьність солідарно із боржником у томуж обсязі що і боржник відповідно до положень ст. 554ЦК України.

Задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір не відповідає вимогам закону, а тому відповідно до положень ст. ст. 203, 215 ЦК України є недійсним.

Проте такий висновок суду першої інстанції не відповідає нормам процесуального та матеріального права.

Зустрічний позов ОСОБА_3 обґрунтовував тим, що він кредитний договір не підписував, а невідома особа, скориставшись загубленим ним паспортом від його імені уклала спірний кредитний договір, тобто внаслідок вчинення шахрайських дій. Враховуючи, що кредитний договір не підписував, а тому такий договор не може бути підставою для покладення на нього юридичної відповідальності на невиконання умов кредитного договору.

Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 10 , ст. 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_3 відмовився в суді першої інстанції від призначення та проведення судово-почеркознавчої експертизи на підтвердження своїх доводів.

Доводи ОСОБА_3 про те, що ним було на декілька днів втрачено паспорт, не підтвердждено належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст. ст. 58,59 ЦПК України .

Згідно ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Як вбачається з матеріалів справи під час укладення оспорюваного кредитного договору були дотримані вимоги ч. 1 ст. 1055 ЦК України щодо письмової форми кредитного договору .

За таких обставин, колегія суддів вважає, що правові підстави на час ухвалення судового рішення по даній справі для визнання кредитного договору недійсним відсутні, а тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 необхідно відмовити.

З мотивів, викладених вище, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» та про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3

Згідно ст. 88 ЦПК України на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають стягненню судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, тобто 1% від розміру задоволених позовних вимог, що складає 401 грн. 68 коп ( 40 168 грн.22 коп. х 1%), а також половина судового збору за подання апеляційної скарги, що становить 200 грн. 84 коп.( 401грн. 68 коп. / 2) , а також витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120 грн.

Керуючись ст. ст. 549, 551, 1048, 1055, ст. ст. 88, 303, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 04 квітня 2012 року по цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту:

«Позовні вимоги АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» заборгованість за кредитним договором № 5-1472-068ФД від 05 червня 2008 року в розмірі 40 168 грн.22 коп., яка складається: суми кредиту в розмірі 13333 грн.32 коп., суми щомісячної комісії 6 585 грн., суми процентів за користування кредитом 249 грн. 90 коп., суми пені по щомісячній комісії, процентам, кредиту в розмірі 20 000 грн.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Запорізьке РУ» судовий збір у розмірі 602 грн. 52 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним відмовити.»

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: