АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 22-961 Головуючий у 1-й інстанції Шевчук А.В.
Доповідач: Волошина В.М.
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючого Волошиної В.М.
Суддів Котули Л.Г.,Волкової Л.О.
при секретарі Вендоліної А.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів.
Заслухавши доповідь судді Волошиної В.М., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

В С ТА Н О В И Л А :
У квітні 2011 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 26.05.2011 року. Від цього шлюбу вони мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Син ОСОБА_5 постійно хворіє, має хронічні хвороби, які потребують додаткових витрат на лікування та харчування. Вказувала, що стосунки з відповідачем не склалися, відповідач ухиляється від виховання та утримання дитини. В зв'язку з цим, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 1000 гри. щомісячно до досягнення дитиною повноліття.
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про стягнення аліментів, задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_3, проживаючого в ІНФОРМАЦІЯ_4 к. 43 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини даного віку, починаючи з 20 квітня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 держмито в розмірі 51,00 грн. та 30,00 гри, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в дохід держави.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, позивач подала апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі позивач порушує питання про скасування рішення по справі з ухваленням нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В обґрунтування оскарженого судового рішення зазначила, що суд першої інстанції в порушення прав дитини, що охороняються міжнародними договорами та не дивлячись на стан здоров'я дитини без застосування Закону України «Про охорону дитинства», Міжнародної конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 р. та частини 1 статті 184 Сімейного кодексу України, прийняв рішення в інтересах лише відповідача, який працює на мінімальну заробітну плату, має відмінне здоров'я та відсутність інших обставин для зменшення розміру аліментів.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб розірвано 26.05.2011 року. Від цього шлюбу мають сина - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з матір'ю. Згідно довідки Дитячої поліклініки №3 Оболонського району м. Києва від 18.04.2011 року ОСОБА_4 має хронічні захворювання та потребує лікування. Відповідач ухиляється від виховання та належного утримання дитини. У відповідності до довідки ТОВ «Максимус Констракшн» № 83 відповідач - ОСОБА_3 працює в зазначеному підприємстві на посаді майстра будівельних та монтажних робіт, має регулярний, постійний дохід.

Часткового задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався тим, що з урахуванням стану здоров'я дитини, стану здоров'я і матеріального становища платника аліментів, який має регулярний дохід доцільно стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини в частковому відношенні до його заробітку, а саме у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку.

Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідають вимогам закону.

Відповідно до положень статті 51 Конституції України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Обовязок батьків по утриманню своїх дітей виникає з моменту народження дитини і зберігається до досягнення ним повноліття і являє собою, як моральний так і правовий обовязок батьків.

В статті 180 Сімейного Кодексу України відтворюються положення статті 51 Конституції України, зобовязуючи батьків утримувати своїх неповнолітніх дітей.

За загальним правилом способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними ( ч. 1, 2 ст. 181 СК України). У разі відсутності домовленості між батьками відносно утримання їх дітей той із батьків, з яким проживає дитина (діти), має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає два способи визнання розміру аліментів: у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини ( стаття 183 СК України) та у твердій грошовій сумі ( стаття 184 СК України).

Із досліджених судом першої інстанції матеріалів справи, а також пояснень сторін та їх представників при розгляді справи в суді апеляційної інстанції встановлено, що відповідач по справі працевлаштований, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог закону прийшов до обґрунтованого висновку про те, що стягненню з відповідача на користь позивача на утримання дитини підлягають аліменти у частці від заробітку (доходу) батька дитини, оскільки останній має постійне місце роботи.

При визначенні частини заробітку, стягуваної як аліменти, судом першої інстанції враховані обставини щодо стану здоров'я дитини, стану здоров'я і матеріального становища платника аліментів, тому висновок суду першої інстанції щодо визначення фіксованої аліментної частки у розмірі 1/3 від суми заробітної плати (доходу) відповідача також є правильним.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 19 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: