Справа № 1527/2-172/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2012 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі - Шушулкова М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування та заповіту недійсними, визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 після уточнень позовних вимог (а.с.66-67) звернулася до ОСОБА_2 про визнання заповіту від 26.03.2003року недійсним, визнання договору дарування від 30.05.2006року недійсним, визнання за позивачкою та відповідачкою по Ѕ частині спадщини за законом та визнати право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В судовому засіданні представник позивача та позивачка підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити.

Відповідачка в судовому засіданні позовні вимоги не визнала.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, позивачки та відповідачки, свідків, дослідивши висновки експертиз, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 27.07.2007року померла ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть ОСОБА_4 1-ЖД №084637 (а.с.19)), яка, була рідною тіткою позивача та відповідача.

ОСОБА_3, на правах приватної власності приналежала квартира АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_3, склала 26.03.2003року заповіт, яким заповіла ОСОБА_2 все майно, належне на момент смерті ОСОБА_3, в тому числі й квартиру АДРЕСА_1. Цей заповіт 26.03.2003року о 10:55 год. посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1361 (а.с.21).

З матеріалів справи також вбачається, що згодом, 30.05.2006року було складено договір дарування, в якому ОСОБА_3 дарує приналежну їй квартиру АДРЕСА_2 ОСОБА_5. Цей договір дарування 30.05.2006року посвідчений державним нотаріусом Восьмої одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-1853. Зареєстровано в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 23.08.2006року (а.с.22, 23).

Згідно довідок Четвертої одеської державної нотаріальної контори від 02.09.2009року №2425 та від 23.02.2010року №682/01-14 спадкова справа що до майна померлої 27.07.2007року ОСОБА_3 спадкова справа не заводилась (а.с. 29,65).

ОСОБА_1 обгрунтовувала свої вимоги тим, що на її думку заповіт, який було складено на імя відповідачки не відповідав дійсній волі померлої, оскільки позивачка стверджувала, що саме вона фактично доглядала за тіткою - ОСОБА_3, шляхом відвіден декілька разів на місяць. Крім цього посилалася на неодноразове проведення ремонту у квартирі ОСОБА_3 Одночасно з тим, позивачка стверджувала, що померла - ОСОБА_3 не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними в звязку з наявними у померлій захворюваннями.

В судовому засіданні за клопотаннями сторін були допитані свідки: рідний брат померлої ОСОБА_6, сусіди по поверху та підїзду будинку за місцем постійного проживання померлої ОСОБА_7, ОСОБА_8, лікарі, які за життя ОСОБА_3 обслідували та надавали їй рекомендації ОСОБА_9, ОСОБА_10 - які кожен особисто пояснили суду, що померла перебувала в адекватному стані, чітко та ясно відповідачала на питання, розуміла дії та усвідомлювала їх наслідки.

Рідний брат та близька подруга та сусідка померлої - ОСОБА_6 та ОСОБА_7 свідчили про те, що ОСОБА_3 за життя радилася з ними по майже, кожному питанню, зокрема й після складення заповіту на імя відповідачки, задля запобігання розпалення ворожнечі між родичами з приводу спадкового майна після її смерті, вирішила укласти договір дарування на імя ОСОБА_2 оскільки саме остання весь останній час доглядає за нею.

Сусідка по поверху у будинку за місцем постійного мешкання ОСОБА_3 - ОСОБА_8 пояснила суду, що була знайома з ОСОБА_3 протягом 6 років та у разі необхідності відїзду по справах неодноразово залишала з ОСОБА_3 своє немовля оскільки вважала померлу адекватною, чемною та дуже уважною особою. Також свідок пояснила, що протягом останнього часу з померлою постійно мешкала її племінниця - ОСОБА_2, про наявність другої племінниці ніколи від померлої не чула та в квартирі не бачила.

Згідно довідок КУ міського психіатричного диспансеру від 09.06.2010р. та 13.10.2010р. ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, за даними архіву, реєстратури та картотеки установи не значиться (а.с. 89,110).

Згідно акту КУ «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня №1»№1194 від 22.12.2010року веріфікувати актуальний психічний стан ОСОБА_3, 1928року народження на період 2003 та 2006 роки стосовно формули медичного критерію «дієздатність - недієздатність», неможливо. Встановити те, чи впливали захворювання, якими страждала за життя ОСОБА_3 на її можливість усвідомлювати значення своїх дій та можливість керувати ними також неможливо (а.с.124-130).

Відповідно до висновка експерта КУ Бюро судово-медичної експертизи №221 від 29.06.2011р.- 04.01.2012р. захворювання, діагностовані за життя у ОСОБА_3, мали можливість впливати на усвідомлення своїх дій та можливість керувати ними ОСОБА_3 При цьому, зазначені у висновку розлади психічного стану мали можливість виникати, прогресувати та регресувати в залежності від ступеню виразності загально соматичної симптоматики, будьяким чином повязати їх з датами: 26.03.2003р. та 30.05.2006р. та встановити ступень виразності неможливо (а.с.147-156).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судових дебатах в обгрунтування заявлених вимог, представник позивачки посилався зокрема й на те, що підписи ОСОБА_3 на заповіті та на договорі дарування відрізняються, однак під час розгляду справи не заявляв з цього приводу жодного клопотання чи заяви.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже, в звязку з вищевикладеним, суд не вбачає підстав для визнання заповіту від 26.03.2003року недійсним, визнання договору дарування від 30.05.2006року недійсним, визнання за позивачкою та відповідачкою по Ѕ частині спадщини за законом та визнати право власності по Ѕ частині квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 63, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування та заповіту недійсними, визнання права власності відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: