АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3754/11
Справа № 2-3754/11 Головуючий в першій
Провадження 22-ц/491/394/12 інстанції Прихожанов О.В.
Категорія № 26 ( ІІІ ) Доповідач - Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Грищенко Н.М.,Савіної Г.О.,

при секретарі: Бадалян Н.О.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу від 28 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства "Євраз Суха Балка" про відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду із зазначеним позовом, та просила стягнути з відповідача на її користь 192000 грн. у відшкодування моральної шкоди у зв'язку із професійним захворюванням.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2011 року, позов задоволено частково: стягнуто з публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» (надалі - ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка») на користь ОСОБА_4 50000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В апеляційній скарзі ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка», посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушенням норм матеріального та процесуального законодавства, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позову.

Вважають, що суд не врахував, що спірні відносини регулюються спеціальними нормам, тому ПАТ «ЄВРАЗ Суха Балка» не може бути належним відповідачем у справі.

Крім того, позивачем не наданий висновок МСЕК про наявність факту спричинення моральної шкоди, а довідка МСЕК про відсоток втрати працездатності не є підтвердженням факту заподіяння моральної шкоди, не взято до уваги, що позивачем не надано доказів спричинення їй моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 працювала на шахті «ім..Фрунзе» в дробильно-сортирувальній фабриці ВАТ «Суха Балка» з 09.08.1988 року по 30 квітня 2009 року на різних посадах у шкідливих умовах.

Згідно Акту № 23 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 23 березня 2009 року, комісією встановлено, що причиною захворювання ОСОБА_4 є тривала робота, протягом 16 років 2 місяців, в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ПДК, несприятливого мікроклімату, робота з джерелами іонізуючого випромінювання з радиоактивними речовинами.

Згідно п.19 винними у профзахворенні позивача є керівництво шахти ім.. Фрунзе ВАТ «Суха Балка» в період роботи ОСОБА_4 на підприємстві (а.с.15).

Висновком МСЕК від 29.04.2009 року позивачу первинно було встановлено 30% втрати професійної працездатності.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції правильно виходив з того, що відповідач винен у виникненні у позивача професійного захворювання, під час праці на підприємстві.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з Акту № 23 розслідування хронічного професійного захворювання позивача від 23 березня 2009 року, комісією встановлено, що причиною захворювання позивача є робота на протязі 16 років 2 місяців в умовах підвищеного рівня запиленості повітря робочої зони, яка перевищувала ПДК, несприятливого мікроклімату, робота з джерелами іонізуючого випромінювання з радиоактивними речовинами, які виникли у зв'язку з порушенням керівництвом підприємства відповідача, де працювала ОСОБА_4, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обов'язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Отже, враховуючи викладене й те, що, право на відшкодування моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням здоров'я у ОСОБА_4, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, виникло з 29.04.2009 року, тобто з моменту встановлення їй стійкої втрати професійної працездатності, питання про відшкодування працівнику такої шкоди слід вирішувати на загальних підставах, передбачених нормами КЗпП України та Закону України «Про охорону праці», а не відповідно до положень Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», норми якого є спеціальними.

У зв'язку із чим, доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не ґрунтуються на законі.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу у зв'язку з професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні. Позивач періодично потребує амбулаторного і стаціонарного, медикаментозного лікування, санітарно- курортного оздоровлення. Обмежена у фізичній роботі по дому, переносить моральні страждання, що позбавляє її нормальних життєвих зв'язків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги стосовно не надання позивачем доказів спричинення їй моральної шкоди не можуть бути взяті колегією суддів до уваги.

Доводи апеляційної скарги про те, що в даному випадку саме на органи МСЕК покладений обов'язок встановлення факту заподіяння моральної шкоди позивачу є безпідставними та такими, що суперечать Порядку встановлення медико-соціальними експертними комісіями ступеня втрати професійної працездатності у відсотках працівникам, яким нанесене ушкодження здоров'я, пов'язане з виконанням трудових обов'язків, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров'я України від 22.11.1995 р. № 212, оскільки МСЕК встановлює даний факт щодо потерпілих на виробництві, яким не було встановлено стійку втрату професійної працездатності, в той час як позивачу встановлено стійку втрату професійної працездатності.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер отриманого позивачем професійного захворювання, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

З огляду на те, що позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності за 16 років 2 місяці праці на підприємстві відповідача в умовах впливу шкідливих факторів та беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманого позивачем професійного захворювання, і пов'язані з ним фізичні і моральні страждання, інтенсивність і довготривалість фізичних і психічних страждань позивача, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди , який підлягає стягненню на користь ОСОБА_4 з ВАТ «Євраз «Суха балка», повинен бути зменшений з 50000 грн. до 15 000 грн., а рішення суду підлягає в цій частині зміні відповідно до положень п.3ч.1ст.309 ЦПК України, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309 ст.ст.313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» задовольнити частково.

Змінити рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 28 листопада 2011 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди з публічного акціонерного товариства «ЄВРАЗ Суха Балка» на користь ОСОБА_4 зменшивши цей розмір до 15 000 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Виготовлення повного рішення відкладено до 28 лютого 2012 року.

Головуючий :

Судді