АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22-ц/2090/7811/2012 Головуючий 1-ї інстанції Майстренко О.М.
Справа №2-2027/1761/2012 Доповідач: Довгаль А.П.
Категорія: про визнання права власності
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи: Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, Управління державної автомобільної інспекції ГУМВС України в Харківської області про визнання права власності та виключення майна з акту опису та арешту, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третьої особи: Московсь кого відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (надалі ВДВС), в якому просив: 1.визнати за ним право власності на автомобіль «Фольксваген Поло», 2004року випуску, державний реєстраційний №70071 ХВ; 2. виключити вказаний автомобіль з акту опису та арешту майна від 19.05.2011 року, серія АК ВП № 25759526, складеного старшим дер жавним виконавцем Московського ВДВС Харківського міського управління юстиції.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 01.04.2008року він придбав за 50 000,00грн. у свого брата ОСОБА_4 по розписці спірний автомобіль. При цьому дружина ОСОБА_3 - ОСОБА_5 надала свою згоду на продаж автомобіля, про що є відповідний запис у розписці. Оскільки всі істотні умови угоди ними було узгоджено та ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди не виникало, ОСОБА_3 видав 01.04.2008року на його ім'я довіреність щодо повного розпорядження, користування та володіння цим транспортним засобом. Однак, коли у листопаді 2011року він зібрався переоформити документи на автомобіль на своє ім'я, брат ОСОБА_3 повідомив його, що 19.05.2011року старшим державним виконавцем Московського ВДВС ХМУЮ накладено арешт на все його майно та оголо шено заборону на його відчуження в межах виконавчого провадження по стягненню з ОСОБА_3 на користь ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк»боргу в сумі 718 860,47грн. Також, цією постановою був накладений арешт на автомобіль «Фольксваген Поло», 2004року випуску, реєстраційний №70071ХВ, який належить йому і ця обставина змусила позивача звернутися до суду з даним вимогами.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 , його представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти задоволення позову, визнав факт продажу автомобіля позивачу.

Третя особа ВДВС про час і місце розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, свого представника до суду не направила.

Третя особа Управління ОСОБА_6 України в Харківській області надали письмові заперечення, в яких просили відмовити позивачу в позові, вказуючи, що ним порушено порядок реєстрації транспортних засобів, також просили розглядати спра ву у відсутності їх представника.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити у справі нове про задоволення позову ОСОБА_1 в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. Зокрема вказує, що суд не прийняв до уваги той факт, що угода про продаж спірного автомобіля була укладена між ОСОБА_3 і ОСОБА_1 01.04.2008року, а арешт на автомобіль накладено тільки 19.05.2011року, тобто через три роки після того як автомобіль фактично був проданий йому ОСОБА_3

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст.16 ЦК України.

А за змістом зазначених норм, саме власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частиною 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження»встановлено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на майно і про звільнення майна з під арешту.

Судовим розглядом встановлено, що згідно облікової картки приватного транспортного засобу (а.с. 38), власником автомобіля марки VOLKSWAGEN POLO 1.4, рік випуску 2004, державний реєстраційний №70071 ХА, по теперішній час є відповідач - ОСОБА_3. Вказаний автомобіль за даними ОСОБА_6 України в Харківській області зареєстровано за місцем проживання ОСОБА_3

01.04.2008року ОСОБА_3 видана довіреність на імя ОСОБА_1, згідно якої відповідач уповноважував позивача представляти його інтереси в усіх необхідних установах і організаціях незалежно від їх форми власності, галузевої належності та підпорядкування, в тому числі в органах Державтоінспекції, перед фізичними особами з усіх питань, повязаних з управлінням та розпорядженням автомобіля марки і моделі VOLKSWAGEN POLO 1.4, рік випуску 2004, державний реєстраційний №70071 ХА, який належить йому ОСОБА_3, в тому числі з правом його продажу в установленому законом порядку, обміну, страхування, здачі в оренду, передачі в позичку, зміни номерних агрегатів і вузлів, поїздок за кордон, догляду на митницях, для чого надавалося право довірителю керувати вказаним автомобілем під час здійснення цією довіреністю зазначених повноважень (а.с.6).

Сторони стверджували, що у цей же день - 01.04.2008року між ними також укладено письмовий договір купівлі-продажу спірного автомобіля, на підтвердження чого надали ксерокопію розписки про отримання грошей по сплаті за автомобіль (а.с.5).

У ст.328 ЦК України визначені підстави набуття права власності. Згідно положень цієї статті право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 34 Закону України «Про дорожній рух»встановлено, що реєстрація, перереєстрація, зняття з обліку транспортних засобів проводиться згідно з Постановою Кабінету Міністрів України №1388 від 07.09.1998року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації) зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок та інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів»(надалі Порядок).

Відповідно до п.п.1,2 вищевказаного Порядку на території України встановлюється єдина процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів. Цей Порядок є обовязковим для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів. Пункт 4 Правил передбачає, що перед відчуженням транспортний засіб повинен бути знятий з обліку в підрозділі ДАІ, а п.43 визначено якщо транспортний засіб знімається з обліку в звязку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) робиться відмітка про зняття з обліку транспортного засобу для реалізації в межах України. Також, згідно з п.44 Правил зняття з обліку транспортних засобів здійснюється після їх огляду в підрозділі ДАІ на підставі заяви власника з поданням документів, що посвідчує його особу.

Сторони у справі ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зазначеного вище Порядку не дотрималися, оскільки спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ і залишився бути зареєстрованим за ОСОБА_3 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалася і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява й від ОСОБА_1, який мав на те повноваження за дорученням від власника автомобіля ОСОБА_3

Як свідчать матеріали справи, Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №6-1296 від 03.03.2011року про стягнення з ОСОБА_3 боргу в сумі 718 860,47грн. на користь ХОФ ПАТ «Укрсоцбанк». На підставі вказаного виконавчого документу старшим державним виконавцем Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції було відкрито виконавче провадження та 19.05.2011року винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, згідно якої накладено арешт на майно, яке належать боржнику ОСОБА_3, в тому числі на транспортний засіб - автомобіль VOLKSWAGEN POLO 1.4, рік випуску 2004, державний реєстраційний №70071 ХА (а.с.7).

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову, суд дійшов правильного й обґрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання за ним права на спірний автомобіль та виключення його з акту опису майна.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, суттєвими не являються і не дають колегії суддів підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 відхилити

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -