АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/1672/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Єлізаренко І.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Михайловської С.Ю., Чубукова О.П.,

при секретарі Керімовій Л.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»», ОСОБА_3 про визнання третейської угоди недійсною, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»», ОСОБА_2 про визнання третейської угоди недійсною,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернулася з позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»», ОСОБА_3 про визнання третейської угоди недійсною.

В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що між АКІБ «Укрсоцбанк»та ОСОБА_5 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №105/6-351-8 від 19 вересня 2008 року. На забезпечення виконання кредитного договору між АКІБ «Укрсоцбанк»та нею було укладено договір поруки №105/29-50-8, в пункті 5.2 якого встановлено третейське застереження. Вважає, що третейське застереження як правочин має бути визнано недійсним, оскільки при підписанні договору поруки вона не мала правової можливості відмовитися від третейського застереження, вирішення спорів, що випливають із кредитного договору та похідного від нього договору поруки мають розглядатися не в третейському суді, а в суді загальної юрисдикції., тому на підставі ст.ст. 27, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 12 Закону України «Про третейські суди», ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»просила третейську угоду, укладену у вигляді третейського застереження у пункті 5.2 договору поруки №105/29-50-8 від 19 вересня 2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк»та нею визнати недійсною.

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»», ОСОБА_4 про визнання третейської угоди недійсною.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилався на те, що між ним та АКІБ «Укрсоцбанк»було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №105/6-351-8 від 19 вересня 2008 року. У забезпечення виконання кредитного договору між АКІБ «Укрсоцбанк»та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №105/29-50-8 від 19 вересня 2008 року. Пунктом 6.2 кредитного договору встановлено третейське застереження, яке вважає таким, що не відповідає вимогам закону та є несправедливим, оскільки порушено вимоги Закону України «Про третейські суди», вирішення спорів, що випливають з кредитного договору та договору поруки мають розглядатися не в третейському суді, а в суді загальної юрисдикції, тому на підставі ст.ст. 27, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 12 Закону України «Про третейські суди», ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»просив третейську угоду, укладену у вигляді третейського застереження у пункті 6.2 договору про надання відновлювальної кредитної лінії №105/6-351-8 від 19 вересня 2008 року між АКІБ «Укрсоцбанк»та ним визнати недійсною.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк»відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи між ОСОБА_6 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №105/6-351-8 від 19 вересня 2008 року (а.с.9-13).

У пункті 6.2 вказаного кредитного договору зазначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовилися про те, що спір розглядається третейським судом (а.с.12).

В якості забезпечення виконання зобов»язань за вищевказаним кредитним договором між ОСОБА_6 банком соціального розвитку «Укрсоцбанк»та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №105/29-50-8 від 19 вересня 2008 року (а.с.7-8).

У пункті 5.2 вказаного договору поруки зазначено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди»домовились про те, що спір розглядається в третейському суді (а.с.7).

Найменування відповідача ОСОБА_6 банк соціального розвитку «Укрсоцбанк»було змінено на Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»(а.с.49-50).

У відповідності до ст.ст. 1, 6 Закону України «Про третейські суди»сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ст.12 Закону України «Про третейські суди»третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода може містити як вказівку про конкретно визначений третейський суд, так і просте посилання на вирішення відповідних спорів між сторонами третейським судом. Третейська угода укладається у письмовій формі.

Згідно ст.17 ЦПК України сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

За таких обставин, на підставі викладеного суд правильно дійшов висновку, що укладення між сторонами третейської угоди не є порушенням прав позивачів, оскільки угода про передання справи на розгляд третейського суду не є відмовою від права звернення до суду, а є одним із способів реалізації права на захист, та згідно ст.ст. 203, 215, 627 ЦК України, ст.ст. 2, 5, 12 Закону України «Про третейські суди»відмовив ОСОБА_2І та ОСОБА_3 в задоволенні їх позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги, що позивач ОСОБА_2 не мала свободи волевиявлення щодо укладення третейського застереження будь-якими доказами не підтверджуються і є безпідставними.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Судді