Справа № 1312/2-2135/11 Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/1390/2292/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2012 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю представника ОСОБА_2 ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошей за договором позики, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням суду в позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення грошей за договором позики в сумі 95 348 грн. відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_4

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення є незаконним, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Посилається на те, що суд у її відсутності допитав свідків, тим самим порушив її права на справедливий, всебічний судовий розгляд справи. Крім того, укладення договору у письмовій формі не може ґрунтуватися на показаннях свідків.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення її позову.

Представник відповідачки у своїх запереченнях на апеляційну скаргу її доводи не визнав, вказавши на безпідставність скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції.

Позивачка вдруге, повідомлена належним чином, про що свідчать повідомлення її про відкладення розгляду справи (а.с. 82, 90) та повідомлення про вручення їй особисто рекомендованого поштового відправлення (а.с. 93), в судове засідання апеляційної інстанції не зявилась, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у її відсутності.

Вислухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2 ОСОБА_3, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Судом першої інстанції установлено, що згідно із договором позики від 10 вересня 2009 року ОСОБА_2 позичила у ОСОБА_4 в борг кошти в розмірі 6 тис. доларів США та зобовязалася повернути їх до кінця 2009 року. У визначений договором строк, ОСОБА_2 своїх договірних зобовязань не виконала, однак, як встановлено у судовому засіданні, кошти у 2010 році позивачці повернув дядько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_5 Цього не заперечила позивачка, і таке підтверджується платежами, внесеним на рахунок позивачки ОСОБА_4 (а.с. 22-24).

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що йдеться про один і той же договір позики, оскільки ОСОБА_2 на вимогу ОСОБА_4 двічі переписувала одну і ту ж розписку.

При цьому суд зазначив, що кожна із розписок написана на однакову суму коштів 6 000 доларів США та по суті одинакові за своїм змістом, відповідачка не оспорює написання нею трьох розписок, а лише стверджує наявність одного грошового зобовязання та факт переписування одного і того ж документу про позику суми еквівалентну шести тисячам доларів США, тому районний суд в межах заявлених вимог та поданих заперечень не застосовує норми ст. 1051 ЦК України (оспорювання договору з мотивів одержання грошей в тій чи іншій сумі), а виходить із беззаперечно встановленого в судовому засіданні факту наявності одного договору позики на суму 6 000 дол. США, який виконаний.

Наведене обєктивно стверджується зібраними та оціненими судом доказами, які знайшли своє підтвердження в матеріалах справи та рішенні.

Статтею 59 ЦПК України встановлено правило про допустимість доказів, а надання позивачкою двох копій договору позики, які, як встановлено двічі переписані відповідачкою на вимогу позивачки, не доводить наявність правовідносин між позивачкою та відповідачкою з приводу надання та повернення позики.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в позові ОСОБА_4, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що зобовязання ОСОБА_2 щодо повернення суми боргу за договором позики виконано нею (дядьком ОСОБА_5Б.) у повному обсязі відповідно до вимог закону.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, позивачкою не представлено.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно, всебічно та обєктивно дослідив і оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 16 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_6