Справа № 2-93/2011p.
Справа № 0417/2 -37/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді: Слюсар Л.П.

при секретарі : Шевченко В.О.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 , треті особи: Житлове комунальне підприємство Північне, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням і вселення в квартиру, -

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, треті особи Житлове комунальне підприємство Північне, Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В ході розгляду справи позовні вимоги були уточнені та визначені сторони по справі. В позовній заяві, уточненій позовній заяві ( а.с.33-34) позивачка в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що однокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 32,2 кв.м., житловою 19,1 кв.м. була надана ОСОБА_4 згідно ордеру №48 серія 02 від 16 квітня 1987 року, виданому виконкомом Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська. У 1992 році ОСОБА_4 померла. На теперішній час в цій квартирі зареєстровані вона ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з 24 липня 1989 року. Проте ОСОБА_2 з 2001 року в квартирі не проживає, його майна в квартирі немає, сам він проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. ОСОБА_2 не сплачує квартирну плату і комунальні послуги, в даний час утворилась заборгованість по квартирній платі. 16 жовтня 2009 року, прийшовши додому, вона виявила, що відповідач ОСОБА_3 змінив замки на вхідній двері, викинув із квартири її речі, тобто фактично позбавив її можливості проживати в квартирі. З питання вселення в квартиру вона зверталася в КП Північне, Індустріальний РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, прокуратуру. Вважає, що відповідач ОСОБА_2 не користується житловим приміщенням без поважних причин більше шести місяців і втратив право користування спірним житловим приміщенням. Просила суд: зобовязати ОСОБА_3 усунути перешкоди користування нею квартирою №22 по вул. Косіора б.21 в м. Дніпропетровську, де вона зареєстрована і має намір проживати; вселити її ОСОБА_1 в квартиру №22, яка розташована у домі №21 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську; визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №22, яка розташована у домі №21 по вул. Косіора в м. Дніпропетровську; зобовязати Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти з реєстрації ОСОБА_2 за адресою : АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав та просив суд відмовити в задоволені позовних вимог позивача.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився. Про час і місце слухання справи був повідомлений. Про причину неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Індустріального РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області в судове засідання не зявився. Відповідно до листів просили розглядати справу без їх представника.

Представник третьої особи Житлово-комунального підприємства Північнев судове засідання не зявився. Відповідно до листів просили розглядати справу без їх представника.

Свідок ОСОБА_5, сусідка по вул. Косіора, показала, що знає ОСОБА_1 років 8-10, також знає ОСОБА_3. В листопаді 2009 року бачила, як із квартири виносили речі і змінили замок. В літку 2010 року знову речі були викинуті на вулицю. ОСОБА_1 проживала в квартирі, вона думала, що вони родичі, та що ОСОБА_3 онук ОСОБА_1.

Свідок ОСОБА_6, знайома позивачки з дитинства, показала, що ОСОБА_7 проживає на вул. ОСОБА_6. Відповідача ОСОБА_2 ніколи не бачила. Спірна квартирка була повністю непридатна до житла, ОСОБА_7 її відремонтувала та проживала в ній. Коли ОСОБА_3 відбував покарання вона переказувала йому кошти, направляла посилки. ОСОБА_2 в спірній квартирі ніколи не проживав. Після повернення ОСОБА_3 із місць позбавлення волі вона стала проживати на вул. ОСОБА_6 і тільки приїздила на квартиру.

Свідок ОСОБА_8, знайома позивачки, розповіла про те, що рік назад відповідач ОСОБА_3 повинен був повернутися з місць позбавлення волі, тому ОСОБА_1 перевезла на квартиру диван, телевізор, плиту, телевізор, фрагменти меблевої стінки, письмовий стіл. Спочатку вона проживала в Диєвці, а потім на квартирі.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, представника позивачки, представника відповідача, свідків, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як встановлено в ході судового розгляду і підтверджується матеріалами справи однокімнатна квартира АДРЕСА_3, житловою площею 19,1 кв.м., була отримана ОСОБА_4 на підставі ордеру №48 серія 02, виданого 16 квітня 1987 року Індустріальним райвиконкомом м. Дніпропетровська ( а.с.6). ОСОБА_4 померла в листопаді 1992 року. Рішенням № 341/3 від 19 листопада 1999 року Виконавчого комітету Ленінської районної ради м. Дніпропетровська призначено ОСОБА_1 опікуном над ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.68).

Рішенням № 488 від 16.06.2000 року Виконавчого комітету Індустріальної районної ради м. Дніпропетровська за ОСОБА_3 закріплено частину квартири АДРЕСА_4 (а.с. 67).

20 квітня 2000 року ОСОБА_3 був зареєстрований у вказаній квартирі, що підтверджується довідкою КЖЕП Північне( а.с.9).

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 березня 2001 року по цивільній справі №2-205/01, що набрало чинності ОСОБА_1 відмовлено в вселенні в квартиру АДРЕСА_4, тому що її вимога була безпідставною, оскільки квартира була закріплена за неповнолітніми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.63-64).

У власності ОСОБА_1 з 1982 року перебуває 51/100 частин домоволодіння №165 по вул. Вільямса у м. Дніпропетровську ( а.с.87).

09 квітня 2002 року ОСОБА_1 знялася з реєстрації за місцем проживання у домоволодінні №165 по вул. Вільямса у м. Дніпропетровську та 18 квітня 2002 року була зареєстрована на житловій площі підопічного у спірній квартирі, як опікун ( а.с.10,69).

На теперішній час у квартирі АДРЕСА_5 зареєстровані ОСОБА_1 з 18 квітня 2002 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 24 липня 1989 року, квартира не приватизована ( а.с.69).

Позивачка просить суд усунути перешкоди в користуванні спірною квартирою та вселенні їй необхідний доступ в квартиру для відвідування та можливість користування речами.

Відповідно до ч.2 ст.64 ЖК України до членів сімї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Позивачка ОСОБА_1 не належить до кола осіб, що визначені ст.64 ЖК України.

Відповідно до ч.4 п.4.3 Правил опіки та піклування, затверджених сумісним наказом Державного комітету України в справах сімї та молоді Міністерства освіти України, Міністерства охорони здоровя України та Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 року №34/166/131/88, визначено: як правило, опікун ( піклувальник) повинен проживати разом з підопічним і може бути прописаний на житловій площі останнього на період виконання ним своїх обовязків.

Як встановлено в судовому засіданні сторони ОСОБА_1 з 18 квітня 2002 року була зареєстрована на житловій площі підопічного неповнолітнього ОСОБА_3, як опікун на період виконання своїх обовязків і до 2009 року проживала в спірній квартирі, здійснювала ремонт, оплачувала комунальні послуги, що підтверджено і показаннями свідків. ОСОБА_3 з 14 лютого 2005 року до 30 жовтня 2008 року відбував кримінальне покарання у виді позбавлення волі , тобто виконання обовязків ОСОБА_1 як опікуна було припинено. Восени 2008 року він повернувся із місць позбавлення волі до спірної квартири, забрав у ОСОБА_1 ключі від спірної квартири і вона стала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_3, що є її приватною власністю ( а.с.8) . З 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 виникали сварки, ОСОБА_1 не має вільного доступу в спірну квартиру.

Відповідно до ч.1 ст.99 ЖК України тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання.

Відповідно до вищевикладеного, суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки в частині усунення перешкод в користуванні спірною квартирою та вселення.

Позивачка ставиться питання про визнання ОСОБА_2, таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в спірній квартирі на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України. В судовому засіданні встановлено, що за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, була закріплена частина спірної квартири. Однак в спірній квартирі він не проживає, а проживає за іншою адресою АДРЕСА_6.

Однак оскільки ОСОБА_1 не набула самостійного права на жиле приміщення, тому вона є належним позивачем, а тому суд не вбачає законних підстав для задоволення позовних вимог позивачки в цій частині позову, та вимушений в задоволені позову відмовити повному обсязі.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.84 ЦК України із ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн.20 коп.

Керуючись: ст.ст.64,71,72,98 ЖК України ст.ст.3,7,11, 15, 60,61, 88,169, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 відмовити .

Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн.20 коп.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар