БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 2/1007/250/2012, cправа № 2-3490/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«23» березня 2012 року м.Бровари Київської області

Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Василишина В.О.,

при секретарі Лобко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 й ОСОБА_4, треті особи: приватні нотаріуси Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6, про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки, визнання факту укладення договору купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права спільної сумісної власності на земельну ділянку, визнання недійсним договору дарування земельної ділянки, а також про визначення часток у спільному сумісному майні колишнього подружжя,

в с т а н о в и в:

У вересні 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, який обґрунтовував тим, що він із 12 березня 2004 року по 12 травня 2008 року перебував у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 Під час шлюбу, а саме 05 жовтня 2004 року, вони придбали у ОСОБА_3 незавершений будівництвом житловий будинок та земельну ділянку, площею 0,1561 га, за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13. Між сторонами правочину була досягнута домовленість щодо ціни земельної ділянки та житлового будинку й погоджено усі істотні умови правочину, однак із урахуванням особливостей розрахунку державного мита, яке справляється при посвідченні договорів щодо нерухомого майна, вирішено укласти окремі правочини відносно житлового будинку та земельної ділянки. Зокрема, щодо житлового будинку укладено договір купівлі-продажу, а щодо земельної ділянки договір дарування. Про це позивач довідався випадково під час розгляду іншої цивільної справи про поділ спільного сумісного майна подружжя. Між тим, грошові кошти були сплачені ОСОБА_3 по обом правочинам. Договір дарування є удаваним, оскільки його вчинено сторонами для приховання іншого правочину, а саме договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Придбані житловий будинок та земельну ділянку ОСОБА_1 й ОСОБА_7 набули під час шлюбу, а тому це нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя. Разом із тим, ОСОБА_2 із власної ініціативи та без погодження із ОСОБА_1 уклала 12 вересня 2008 року договори дарування із ОСОБА_4, за якими подарувала житловий будинок та земельну ділянку останній без належних на те правових підстав.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року визнано недійсним договір дарування житлового будинку від 12 вересня 2008 року. Крім того, за ОСОБА_1 визнано право власності на ? частку наголошеного вище житлового будинку. Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 березня 2011 року скасоване рішення суду першої інстанції від 16 листопада 2010 року в частині задоволення вимог ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя й у цій частині ухвалено нове рішення, яким визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності на ? частину (за кожним) у спірному житловому будинку. У іншій частині рішення суду залишено без зміни.

Із урахуванням неодноразових уточнень позовних вимог ОСОБА_1 остаточно просить суд: - визнати удаваним, а також недійсним правочином договір дарування земельної ділянки, площею 0,1561 га, по провулку Леніна, 13 в селі Пухівка Броварського району Київської області від 05 жовтня 2004 року; - встановити факт укладення 05 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 з однієї сторони та ОСОБА_1 й ОСОБА_2 з іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки по провулку Леніна, 13 в селі Пухівка; - визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 12 вересня 2008 року, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4; - визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку; - визнати за ОСОБА_1 і ОСОБА_2 право спільної часткової власності на земельну ділянку; - визначити частку ОСОБА_1 в спірній земельній ділянці в розмірі ? частини цього нерухомого майна; - визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності у розмірі ? частини сараю, бетонної огорожі, доріжок з тротуарної плитки та водозабірної колонки по провулку Леніна, 13 в селі Пухівка. (а.с. 6, 128, 143).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 і його представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 усі позовні вимоги підтримали й просили їх задовольнити. При цьому вони наголосили, що строк позовної давності на звернення до суду не пропущено, оскільки про укладення договору дарування земельної ділянки між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 позивач довідався під час розгляду іншої цивільної справи про поділ спільного сумісного майна подружжя.

У судовому засіданні відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 позов не визнали й просили у його задоволенні відмовити. При цьому відповідач ОСОБА_2 зазначила, що спірна земельна ділянка була їй подарована, а житловий будинок вона придбала за власні кошти. Крім того, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_10 просили суд відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 у звязку із пропуском ним строку позовної давності.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позов визнав й не заперечував проти його задоволення.

У судове засідання треті особи: приватні нотаріуси Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не зявилися, надали до суду письмові клопотання про розгляд справи у їхню відсутність.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи й дослідивши зібрані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що із 12 березня 1994 року по 12 травня 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 51, 52).

05 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_11 укладено договір купівлі-продажу незавершеного будівництвом житлового будинку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13. Цей правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5 й зареєстровано в реєстрі за номером 2592 (а.с.14).

Крім того, 05 жовтня 2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір дарування земельної ділянки, площею 0,1561 га (з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд) за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13. Цей правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5 й зареєстровано в реєстрі за номером 2595 (а.с.13).

12 вересня 2008 року ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_4 договір дарування житлового будинку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13. Цей правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6 й внесено до реєстру за номером 2723.

12 вересня 2008 року ОСОБА_2 уклала із ОСОБА_4 договір дарування земельної ділянки, площею 0,1561 га (з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель). Цей правочин посвідчено приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6 й внесено до реєстру за номером 2722 (а.с.15).

У провадженні Броварського міськрайонного суду Київської області перебувала цивільна справа № 3-37/10 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку і поділ спільного сумісного майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа: приватний нотаріус Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Рішенням цього суду першої інстанції від 16 листопада 2010 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено. Постановлено визнати недійсним договір дарування житлового будинку під номером 13 по провулку Леніна у селі Пухівка Броварського району Київської області, укладений 12 вересня 2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за номером 2723. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частку житлового будинку, позначеного на плані літерою «А-2», загальною площею 202 м2, житловою площею 51 м2, що знаходиться за адресою: село Пухівка Броварського району Київської області, провулок Леніна,13. В іншій частині у задоволенні позову відмовлено (а.с.73).

Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 березня 2011 року скасовано рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 листопада 2010 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поділ спільного сумісного майна подружжя й в цій частині ухвалено нове рішення. Визнано за ОСОБА_1 та за ОСОБА_2 право власності на ? частину (за кожним) житлового будинку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, 13. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишене без зміни (а.с.82).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, будучи допитаним у якості свідка, дав покази про те, що будинок та земельну ділянку він разом із ОСОБА_2 придбавали за спільною домовленістю. Під час укладення цього правочину він був відсутній, оскільки виходив на подвіря нотаріальної контори. Грошові кошти за придбане нерухоме майно він передавав особисто продавцю ОСОБА_3 періодичними платежами. На придбання житлового будинку із земельною ділянкою не вистачало коштів, а тому вони сплачувалися періодично. Крім того, з метою придбання будинку та земельної ділянки ним із ОСОБА_2 було продано квартиру у місті Києві. Про те, що земельна ділянка набувалася шляхом укладення договору дарування, а не договору купівлі-продажу він довідався лише у судовому засіданні під час розгляду цивільної справи про поділ спільного сумісного майна подружжя. В цей час йому стало відомо й про укладення ОСОБА_2 із ОСОБА_4 договорів дарування будинку та земельної ділянки від 12 вересня 2008 року. У ОСОБА_3 не було підстав для дарування ОСОБА_2 земельної ділянки, адже вони на той час навіть не були знайомі.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3, будучи допитаним у якості свідка, дав покази про те, що про відчуження житлового будинку та земельної ділянки він домовлявся із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Кошти передавалися ними періодичними платежами. Під час укладення правочинів зі сторони ОСОБА_2 було незадоволення щодо розміру державного мита, яке підлягало сплаті у дохід держави, який поступово переріс у конфлікт. Він навіть хотів відмовитися від укладення правочинів, однак цього не міг зробити, адже отримані кошти ним вже були витрачені для придбання житла в іншому населеному пункті. Після укладення правочинів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з ним повністю розрахувалися. Ціна нерухомості, яка відчужувалася була визначена і за будинок і за земельну ділянку разом.

Свідок ОСОБА_12 дала покази про те, що із ОСОБА_2 вони разом працювали. Після того, як ОСОБА_2 довідалася про продаж недобудованого будинку та земельної ділянки вона запропонувала зустрітися й оглянути нерухомість. Після цього домовилися про ціну та про періодичність внесення коштів. Однак період сплати всієї суми затягувався зі сторони покупців через відсутність грошових коштів. Вся грошова сума була сплачена після укладення правочинів. Під час укладення договорів ОСОБА_2 відмовилася сплачувати державне мито й з цього приводу виникла конфліктна ситуація. Відмовитися від укладення договорів вони не могли, оскільки вже витратили одержані грошові кошти, однак продавати будинок та земельну ділянку по заниженій ціні вони також не збиралися. ОСОБА_3 не дарував земельної ділянки ОСОБА_2 Укладення договору дарування було вимушеним через неможливість вирішити ситуацію, яка склалася з вини ОСОБА_2 Під час сварки у нотаріуса ОСОБА_1 виходив із приміщення. ЇЇ чоловіком було продано будинок разом із земельною ділянкою.

Статтями 10, 11, 60 ЦПК України чітко визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 235 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Дослідивши зібрані по справі докази й оцінивши покази свідків, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання удаваним договору дарування земельної ділянки від 05 жовтня 2004 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, є обґрунтованими й підлягають задоволенню.

Суд встановлює, що правочин, який укладено 05 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вигляді договору дарування земельної ділянки насправді є договором купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про визнання договору дарування земельної ділянки від 05 жовтня 2004 року недійсним слід відмовити, оскільки у судовому засіданні встановлено удаваність цього правочину, яка по своїй суті не може бути підставою для визнання його недійсним. Інші доводи позивача щодо недійсності договору дарування від 05 жовтня 2004 року також не можуть бути підставою для визнання його недійсним й свого підтвердження у судовому засіданні не знайшли.

Не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту укладення 05 жовтня 2004 року між ним і ОСОБА_2 з однієї сторони та ОСОБА_3 з іншої сторони договору купівлі-продажу земельної ділянки.

Цивільне процесуальне законодавство не передбачає можливість встановлення факту укладення правочину одного виду, яким приховано оформлення правочину іншого виду. Крім того, позивач ОСОБА_1 не є учасником а ні договору дарування земельної ділянки, а ні договору купівлі-продажу.

Також суд приходить до висновку про необхідність відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог про визнання за ним та за ОСОБА_2 права спільної сумісної власності на спірну земельну ділянку.

Згідно із статтями 60, 63 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Оскільки спірна земельна ділянка набута ОСОБА_2 під час шлюбу із ОСОБА_1 й у судовому засіданні встановлено удаваність договору дарування цього нерухомого майна від 05 жовтня 2004 року, то земельна ділянка по провулку Леніна, площею 0,1561, в селі Пухівка є спільною сумісною власністю колишнього подружжя й це право не потребує додаткового визнання на підставі судового рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 12 вересня 2008 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, підлягають задоволенню, оскільки у судовому засіданні встановлено, що спірна земельна ділянка на час укладення цього правочину перебувала у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 й остання не мала права нею розпоряджатися на власний розсуд без згоди іншого співвласника.

Цей правочин суперечить вимогам частини 1 статті 215 та частині 1 статті 203 ЦК України.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права спільної часткової власності на спірну земельну ділянку й визначення йому ? частини цього нерухомого майна підлягають задоволенню.

За змістом статей 317, 355, 356 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Майно, що є власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до статті 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сімї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сімї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Суд вважає за необхідне визначити у спірній земельній ділянці частку ОСОБА_1 у розмірі ? частини цього нерухомого майна.

Частка ОСОБА_2 у земельній ділянці визначається судом у розмірі ? частини цього нерухомого майна.

При визначенні часток судом також враховується й те, що житловий будинок по провулку Леніна, 13 в селі Пухівка належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності. Частка ОСОБА_1 складає ? частину, а частка ОСОБА_2 ? частину цього нерухомого майна.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ним права спільної часткової власності у розмірі ? частини сараю, бетонної огорожі, доріжок з тротуарної плитки та водозабірної колонки по провулку Леніна, 13 в селі Пухівка задоволенню не підлягають через їхню недоведеність. У судовому засіданні позивачем не було надано жодних доказів в їх обґрунтування, не доведено участь у будівництві й в облаштуванні, а також існування цього майна на спірній земельній ділянці.

Вирішуючи спір між сторонами суд приходить до висновку, що позивачем ОСОБА_1 не пропущено строк позовної давності на звернення до суду із позовом, оскільки у судовому засіданні встановлено, що про оспорювані правочини йому стало відомо лише під час розгляду цивільної справи № 2-37/10 й строк позовної давності переривався предявленням позову про поділ спільного сумісного майна подружжя й визнання недійсним правочину, не зважаючи на те, що предметом позову була лише частина вимоги, право на яку має позивач.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 215 ЦПК України, Броварський міськрайонний суд Київської області,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати удаваним договір дарування земельної ділянки від 05 жовтня 2004 року за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_5 й зареєстрований у реєстрі за номером 2595.

Встановити, що правочин, який укладено 05 жовтня 2004 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у вигляді договору дарування земельної ділянки насправді є договором купівлі-продажу земельної ділянки за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд.

Визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 12 вересня 2008 року за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер: :01:029:0005), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Броварського районного нотаріального округу ОСОБА_6 й зареєстрований у реєстрі за номером 2722.

Визнати за ОСОБА_1 право спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер: :01:029:0005) й визначити йому частку в розмірі - ? частини цього нерухомого майна.

Визнати за ОСОБА_2 право спільної часткової власності на земельну ділянку за адресою: Київська область, Броварський район, село Пухівка, провулок Леніна, площею 0,1561 га, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд (кадастровий номер: :01:029:0005) й визначити їй частку в розмірі - ? частини цього нерухомого майна.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати: - із ОСОБА_2 342 (триста сорок дві) грн. 50 коп., - із ОСОБА_4 342 (триста сорок дві) грн. 50 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.О.Василишин