Справа № 2- 1027-2012 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 листопада 2012 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді ТОКОВОЇ С.Є.

при секретарі ЄВТУШЕНКО О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Укрспец-Транс», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договорів, що випливають з трудового договору, недійсними стягнення збитків та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, про визнання договорів, що випливають з трудового договору, недійсними стягнення збитків та моральної шкоди, вказуючи, що 18 січня 2012 року з відповідачем по справі був укладений трудовий договір № 011, відповідно до умов якого, його було прийнято на посаду водія-експедитора. Умовою укладення трудового договору було укладення ще двох договорів - договору про повну матеріальну відповідальність № 013 від 18.01.2012 року та договору № 112 від 18.01.2012 року про внесення залогу на автомобіль, переданий йому у керування. Зазначені договори є невідємною частиною трудового договору. Вважає, що договори № 013 та № 112 від 18.01.2012 р. є такими що не відповідають вимогам чинного законодавства і вчинені під впливом обману та психологічного тиску, а тому недійсними.

Окрім того, що укладання вищезазначених договорів спричинило йому збитки у сумі грошового закладу 10 000 грн., які по цей день знаходяться у Відповідача і повертати йому він їх не збирається (хоча трудовий договір з ним розірваний і він неодноразово надсилав вимогу про повернення коштів), йому також спричинено і моральну шкоду, яка полягає в тому, що протягом його трудової діяльності (3 місяці) на нього постійно чинився психічним тиск у вигляді погроз, щодо утримань з грошового закладу з незаконних і надуманих підстав, примушували підписувати різні документи. Нарешті він не витримав і змушений був розірвати трудовий договір і залишитися без роботи. Все це негативно вплинуло на звичний уклад життя, завдавало і завдає глибоких душевних страждань, оскільки змушений знову шукати роботу, залишився без доходу і без суми закладу, яка для нього є дуже значною. Саме укладення цих договорів стало приводом для виникнення конфлікту між ним, роботодавцем та оточенням, з яким працював. Це принижує його професійну репутацію, гідність і порушує звязки з оточенням. Конфлікти і несправедливе відношення до нього переживає дуже глибоко. Хоча розмір грошового відшкодування моральної шкоди в повній мірі не відображує перенесених ним душевних страждань, оцінює його в 3000 грн. з урахуванням тривалості страждань, їх глибини та негативних наслідків. Вважає, що дії відповідача суперечать законодавству, тому звернувся до суду за захистом своїх прав.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила суд, визнати договори № 013 та № 112 недійсними, стягнути з відповідача на користь позивача в порядку реституції суму закладу, внесеного за договором № 112 від 18.01.2012 року в сумі 10 000 грн., стягнути з відповідача на користь позивача 10 000 грн. у відшкодування збитків, стягнути з відповідача на користь позивача моральну шкоду в розмірі 3 000 грн.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Третя особа в судове засідання не зявився, належним чином був повідомлений, причини неявки суду не відомі.

Зі згоди представника позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини, які регулюються нормами трудового законодавства.

Як встановлено в судовому засіданні, 18 січня 2012 року позивач з ТОВ «Укрспец-Транс» уклав трудовий договір № 011, відповідно до умов якого, ОСОБА_1 було прийнято на посаду водія-експедитора. Умовою укладення трудового договору було укладення ще двох договорів - договору про повну матеріальну відповідальність № 013 від 18.01.2012 року та договору № 112 від 18.01.2012 року про внесення залогу на автомобіль, який переданий позивачу у керування. Зазначені договори є невідємною частиною трудового договору.

З показів представника позивача вбачається, що договори № 013 та № 112 від 18.01.2012 р. є такими що не відповідають вимогам чинного законодавства і вчинені під впливом обману та психологічного тиску, а тому недійсними.

Відповідно до ч. 1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити Цивільному Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Відповідно до ч. І. ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст. 9 КЗпП України, умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмовий договір про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Роботодавець, який в силу своїх обовязків повинен керуватися вимогами законодавства про працю зобовязаний був знати і знав, що з водіями договір про повну матеріальну відповідальність за транспортні засоби, передані їм під керування, не несе.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

Винна сторона (інша особа), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Відповідно до ст. ст. 548 ЦК України недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом. Тому вважаю, що і договір № 112 від 18 січня 2012 про внесення залогу на автомобіль, який забезпечує виконання зобовязань за договором про повну матеріальну відповідальність № 013 від 18. 01.2012 р. є недійсним.

Відповідно до ч. 2 п. 1. ст. 216 Цивільного Кодексу України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Так, зокрема вимогам ст. 22 КЗпП України не допускається будь-яке пряме або не пряме обмеження прав громадян при прийомі на роботу.

Встановлено, що обовязковою умовою прийняття на роботу працівника керівництво ТОВ «Укрспец-Транс»поставило внесення майбутнім працівником грошової застави в сумі 10 000 грн. про що укладається окрема угода, без укладення якої громадянин на роботу не приймається. Внесена майбутнім працівником сума відповідно до умов п. 2.1 договору № 112 про внесення застави на машину та на машину та напівпричіп»має знаходитись у третьої особи громадянина ОСОБА_3, в звязку з тим, що він є засновником ТОВ «Укрспец-Транс».

Як вбачається із змісту договору про повну матеріальну відповідальність від 18 січня 2012 року укладеного між позивачем та відповідачем та договору застави між ними від 18 січня 2012 року, обидва договори є намаганням уникнути ТОВ «Укрспец-Транс»вимог Глави ІХ КЗпП України про обмежену матеріальну відповідальність працівника.

Зокрема із змісту договору про повну матеріальну відповідальність вбачається, що працівник, як водій-експедитор, несе повну матеріальну відповідальність за збереження автомобіля та причіпа, якими користується під час виконання своїх трудових обовязків, в той час, як згідно вимог ст. 134, 135-1 КЗпП України він може нести таку відповідальність лише за отриманий як експедитором під звіт товарно-матеріальні цінності. Отримані від працівника 10 000 грн. без його згоди можуть бути використані повністю для покриття шкоди спричиненої автомобілю п. 3.1 Договору застави № 112 від 18 січня 2012 року.

Суд, вважає, що встановлені в договорах вимоги прямо обмежують право громадян на працю при укладанні трудових договорів, а якщо договір застави із ОСОБА_1 має порядковий номер 112, то таке явище є масовим.

Обмеження права на працю полягає в тому, що працівник, для якого праця по найму є єдиним засобом для існування, зобовязаний відшкодовувати гроші для фінансування підприємства чи його засновників, а також в порушення вимог ст. 25 КЗпП України керівництвом ТОВ «Укрспец-Транс»від працівника вимагається подача та підписання документів не передбачених законодавством.

Позивач ОСОБА_1 вказує, що діями відповідачів йому була нанесена моральна шкода, яку він оцінює в 3000 грн. Моральна шкода виразилася в тім, що протягом його трудової діяльності (3 місяці) на нього постійно чинився психічним тиск у вигляді погроз, щодо утримань з грошового закладу з незаконних і надуманих підстав, примушували підписувати різні документи. Нарешті він не витримав і змушений був розірвати трудовий договір і залишитися без роботи. Все це негативно вплинуло на звичний уклад життя, завдавало і завдає глибоких душевних страждань, оскільки змушений знову шукати роботу, залишився без доходу і без суми закладу, яка для нього є дуже значною. Саме укладення цих договорів стало приводом для виникнення конфлікту між ним, роботодавцем та оточенням, з яким працював. Це принижує його професійну репутацію, гідність і порушує звязки з оточенням. Конфлікти і несправедливе відношення до нього переживає дуже глибоко.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)»розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) суд вважає, що заявлена позивачем моральна шкода підлягає до часткового задоволення в сумі 2000 грн., які підлягають до стягнення з ТОВ «Укрспец-Транс»на користь позивача.

За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,208,212,214-215,218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 9, 135-1, 237 КЗпП України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задоволити частково.

Визнати недійсними договори № 013 від 18 січня 2012 року та № 112 від 18 січня 2012 року.

Стягнути з ТОВ «Укспец-Транс»на користь ОСОБА_1 в порядку реституції суму закладу, внесеного за договором № 112 від 18 січня 2012 року в сумі 10000 грн., у відшкодування збитків (в подвійному розмірі ч. 2 ст.ст. 230, 231 ЦК України), моральну шкоду в сумі 2 000 грн., а всього 22 000 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою не пізніше десяти днів з дня отримання його копії.

ГОЛОВУЮЧИЙ: