Справа № 2/519/416/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року Жовтневий районний суд м.Маріуполя у складі судді Соловйова О. Л., при секретарі Рояновій А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія»(далі за текстом ОСОБА_2 «УПСК»), ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою ,-

ВСТАНОВИВ:

07.11.2011 року позивачка звернулась до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення майнової шкоди, заподіяної дорожньо-транспортною пригодою (далі за текстом ДТП) у розмірі 750 грн., моральної шкоду у розмірі 3 000 грн. та судових витрат, яку в процесі розгляду справи неодноразово уточнювала. В останній редакцій позовної заяви ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 «УПСК»на її користь 2500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, з ОСОБА_3 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; стягнути з ОСОБА_3 на її користь судові витрати у розмірі 700 грн.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 С І. зазначає, що вона 06.07.2011 року керувала автомобілем «ЗАЗ Део», державний номерний знак НОМЕР_1, який належить ОСОБА_4, керування зазначеним транспортним засобом ОСОБА_1 здійснювала на підставі довіреності, виданої на її ім'я власником автомобілю. ОСОБА_1 рухалась по вул. Нове Життя в Іллічівському районі м. Маріуполя, де при русі заднім ходом автомобілю НОМЕР_2 відбулося зіткнення з автомобілем під керуванням позивачки. Винним у зазначеній ДТП визнано відповідача ОСОБА_3 У разі ДТП автомобіль під керування позивачки отримав механічні ушкодження, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивачка відчула стрес, через який тривалий час відчувала страх перед керуванням автомобілем. Крім того внаслідок зазначеної ДТП порушився душевний стан ОСОБА_1, загострились її хронічні захворювання, у зв'язку з чим позивачка була вимушена звернутись за медичною допомогою до лікарів невропатологу та ендокринологу. Лікарем невропатологом позивачці було поставлено діагноз післястресовий стан, внаслідок чого протягом місяця позивачка проходила амбулаторне лікування Крім того зазначає, що автомобілю, яким ОСОБА_1 керувала було завдано механічні ушкодження внаслідок ДТП. ДТП відбулась після здійснення ОСОБА_1 ремонту зазначеного автомобілю, що також спричинило позивачці душевні страждання. Викладені обставини ОСОБА_1 вважає підставами для стягнення на її користь з відповідачів страхової компанії, якою застраховано цивільно-правову відповідальність особи винної у ДТП ОСОБА_3, та безпосередньо особи винної у ДТП відповідача ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 4 000 грн.. оскільки на переконання позивачки саме ця грошова сума відображає характер спричиненої їй моральної шкоди та ступінь пережитих нею страждань.

В судовому засіданні позивачка позовні вимоги, викладені у позовні заяві підтримала, наполягала на стягненні з відповідача ОСОБА_3 1500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, а з відповідача ОСОБА_2 «УПСК»- 2500 грн. в рахунок відшкодування заподіяної позивачці моральної шкоди, оскільки відповідно до договору страхування граничний розмір відшкодування моральної шкоди обмежений сумою у 2 500 грн.

Представник відповідача ОСОБА_2 «УПСК»- ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності позовні вимоги ОСОБА_6 не визнав, зазначивши, що відповідно до вимог діючого законодавства ОСОБА_2 «УПСК»може відшкодувати лише моральну шкоду, яку було спричинено відповідно до п. 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України. Обгрунтування ОСОБА_1 про необхідність сплати їй моральної шкоди ОСОБА_2 «УПСК»не підпадає під жоден випадок, визначений зазначеними нормами діючого законодавства. З огляду на наведене вважає, що позивачка не має права на відшкодування моральної шкоди зі сторони страхової компанії, оскільки із вини ОСОБА_2 «УПСК» не було завдано фізичного болю та душевних страждань позивачці. З огляду на наведене ОСОБА_2 «УПСК» не може нести відповідальність за завдання моральної шкоди ОСОБА_1, отже на переконання представника відповідача правових підстав для відшкодування позивачці моральної шкоди із сторони ОСОБА_2 «УПСК»немає.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи суд вважає, позовні вимог ОСОБА_1 такими, що знайшли своє підтвердження при розгляді даної справи, а отже такими, що не підлягають задоволенні. При цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про державну реєстрацію транспортного засобу № 421601 належить автомобіль марки «ЗАЗ Део», 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1. Відповідно до довіреності від 16.09.2008 року ОСОБА_4 уповноважує ОСОБА_1 представляти його інтереси з питань експлуатації належного йому зазначеного вище автомобілю /а.с.37/.

Автомобіль марки «ВАЗ 21063». 1990 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_3 належить ОСОБА_7 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу. Згідно із довіреністю від 18.09.2010 року ОСОБА_7 уповноважує ОСОБА_3 користуватись та розпоряджатись (керувати, продавати, обміняти, здати в оренду, передати у заставу) належний йому автомобіль /а.с.35/.

06.07.2011 року о «11:40»год. ОСОБА_3 на вул. ОСОБА_8 в районі будинку № 14 в Іллічівському районі м. Маріуполя, керуючи автомобілем «ВАЗ-21063», держаний номерний знак НОМЕР_3,в порушення п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 10.9 Правил дорожнього руху України не вибрав безпечної швидкості руху та дистанцію руху, не впевнився в безпечності руху. при русі заднім ходом здійснив зіткнення з рухаючимся позаду автомобілем «Заз-Део», державний номерний знак НОМЕР_1 під керування ОСОБА_1, що спричинило ушкодження транспортних засобів.

Відповідно до постанови Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 21.07.2011 року ОСОБА_3 визнано винним у зазначеній ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП /а.с.12/.

Згідно із полісом № АА/1982548 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 застрахована ОСОБА_2 «УПСК».

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у постанові № 4 Пленуму верховного суду від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зі змінами та доповненнями, внесеними постановою № 5 Пленуму Верховного суду України від 25.05.2001 року під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно ст. 23 ч.2 п.1,2 Цивільного Кодексу України (далі за текстом ЦК України) моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Згідно із ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями , діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Проаналізувавши позовні вимоги ОСОБА_1, конкретні обставини даної справи та вимоги чинного законодавства, суд приходить до висновку, щодо необґрунтованості посилань позивачки на заподіяння їй моральної шкоди діями відповідачів у справі з наступних підстав.

На переконання суду при розгляді даної справи не знайшли своє підтвердження посилання ОСОБА_1 на заподіяння їй моральних страждань у вигляді сильних душевних хвилювань та стресу, внаслідок чого відбулось загострення хронічних захворювань позивачки зі сторони ОСОБА_3, які ОСОБА_1 оцінює у 1 500 грн. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.

Судом встановлено, та це не заперечується сторонами, що у разі ДТП ОСОБА_1 не було заподіяно ніяких тілесних ушкоджень, будь-яких документальних відомостей, які підтверджують посилання ОСОБА_1 на погіршення ї здоров'я внаслідок перенесених нею душевних хвилювань позивачкою суду не надано. Посилання ОСОБА_1 на пошкодження транспортного засобу, яким вона керувала як на підставу стягнення з ОСОБА_3 на її користь моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження з підстав їх необґрунтованості, оскільки ушкоджено було транспортний засіб, який знаходиться у власності іншої людини, а отже на переконання суду підстави для стягнення моральної шкоди за пошкодження транспортного засобу на користь ОСОБА_1. яка не є його власницею відсутні.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_2 «УПСК моральної шкоди у розмірі 2500 грн. суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Правові засади відшкодування шкоди у вигляді страхового відшкодування врегульовані Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Законом України «Про страхування»тощо.

Страхуванням є вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Згідно із ст. 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є подіє, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Пунктом 22.3 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено відшкодування потерпілій стороні моральної шкоди, передбаченої п. 1,2 ч. 2 ст. 23 ЦК України у розмірі не більше ніж 5 відсотків ліміту, визначеному у п. 9.3 ст. 9 зазначеного Закону.

Проаналізувавши зазначені норми діючого законодавства суд приходить до висновку про відсутність правових підстав стягнення з ОСОБА_2 «УПСК»на користь позивачки моральної шкоди, оскільки, по-перше суд не вбачає вини ОСОБА_2 «УПСК»у заподіяні ОСОБА_1 моральної шкоди, яка б виразилась у душевних стражданнях, яких позивачка зазначала у зв'язку із протиправною поведінкою відповідача у разі ДТП, що сталась. По-друге, у суду відсутні будь-які підстави для стягнення з ОСОБА_2 «УПСК»на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 2500 грн., оскільки, як було зазначено вище ОСОБА_1 суду не надано жодного доказу, який б об'єктивно свідчив про ушкодження здоров'я позивачки, внаслідок ДТП та свідчили б про наявність фізичного болю та страждань, які ОСОБА_1 зазначала у зв'язку із ушкодженням її здоров'я.

Статтею 88 ЦПК України передбачено присудження судом стороні, на користь якої ухвалено рішення понесені нею та документально підтверджені судові витрати. З огляду на той факт, що суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, вимоги позивачки про стягнення на її користь з ОСОБА_3 судових витрат задоволенню не підлягають.

З огляду на наведене, керуючись ст.ст. 10,60,84,88,212,213,215,218 ЦПК України, ст.ст. 23, ч. 1 ст. 1166, ч. 1 ст. 1167, ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди",суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_3 про стягнення моральної шкоди, заподіяною дорожньо-транспортною пригодою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено особами, як брали участь у розгляді справи в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участі у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.Л. Соловйов