Справа № 2-1865/11
УХВАЛА

20 січня 2012 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Деруса А.В.

при секретарі Брус Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про скасування заходів забезпечення позову, застосованих ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 року,

ВСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство Акціонерний банк Південнийзвернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 боргу у розмірі 32 575 019, 08 гривень та з ОСОБА_4 боргу у розмірі 50 000 гривень. Одночасно з позовною заявою позивач подав до суду заяву про вжиття заходів забезпечення позову шляхом тимчасового обмеження ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в праві виїзду за кордон з тимчасовим вилученням їх загальногромадянських закордонних паспортів.

Ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р. заяву АБ Південнийбуло задоволено повністю, тимчасово обмежено право виїзду за кордон ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з вилученням паспортів громадянина України для виїзду за кордон до виконання рішення суду у справі.

Вказану ухвалу було направлено на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України.

За заявою представника ОСОБА_1 Приморським районним судом м. Одеси було прийнято ухвалу від 03 грудня 2009 р., якою скасовані заходи забезпечення позову, накладені ухвалою судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р. в частині тимчасового обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 з вилученням його паспорту громадянина України.

Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 25 січня 2010 р. скасував ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2009 р., залишив в силі ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р.

Представник ОСОБА_1 подав до Приморського районного суду м. Одеси заяву, в якій просить скасувати ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р. про забезпечення позову.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, а ухвала судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р. підлягає скасуванню з наступних підстав.

В заяві представник ОСОБА_1 вказує, що застосовані судом заходи забезпечення позову порушують права ОСОБА_1 та підлягають скасуванню, оскільки договір поруки від 03 липня 2006 р., який є підставою виникнення заборгованості відповідачів, ОСОБА_1 не підписував.

Ні ОСОБА_3, ні ОСОБА_1 своєї згоди на зміну додатку № 1 до Кредитного договору № В 324/2 від 03 липня 2006 р., укладання нових додатків від 27 червня 2007 р., від 31 грудня 2008 р, не надавали. Тому у будь-якому випадку, незалежно від спірності договору поруки, даний договір є припиненим на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України і стягнення грошових коштів за ним є неможливим.

Крім того, ОСОБА_1 з 1996 р. проживає, працює та має можливість заробляти за межами України - в Німеччині, отже застосування такого виду забезпечення позову як обмеження права виїзду за кордон з вилученням паспорту громадянина України для виїзду за кордон не забезпечує виконання рішення суду у разі задоволення позову АБ Південний. Представник ОСОБА_1 зазначає, що всі ці обставини судом не вивчалися і при обранні заходів забезпечення позову АБ Південнийне враховувалися.

Суд вважає, що доводи представника ОСОБА_1 непереконливі та не можуть бути підставою для скасування ухвали судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р.

Згідно ч. 1 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову застосовуються, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Суд, розглядаючи заяву АБ Південнийпро забезпечення позову дотримувався п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. за № 9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, згідно з яким при вирішенні питання про забезпечення позову, суд з урахуванням доказів, наданих на підтвердження вимог, має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 03 липня 2006 року між позивачем та акціонерним товариством закритого типу Холдингова компанія Укренергоснаббуло укладено Кредитний договір № В 324/2, відповідно до умов якого Банк зобовязався відкрити Товариству позичковий рахунок та встановити ліміт кредитування в сумі 5 800 000, 00 (путь мільйонів вісімсот тисяч) доларів США та надати кредит відповідно з акцептованими заявками, строком до 30 серпня 2013 року, зі сплатою за користування кредитом з 03 липня 2006 р. по 14 грудня 2010 р. 8 % річних, а з 15.12.2010 р. 12 % річних, АТЗТ ХК Укренергоснабзобовязалося в розмірі, на умовах та в строки, визначені в Кредитному договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити штрафи та пені, передбачені умовами Кредитного договору.

Приводом звернення позивача до суду стало невиконання АТЗТ ХК Укренергоснабсвоїх зобовязань за кредитним договором та договір поруки від 03 липня 2006 р., відповідно до якого ОСОБА_1 і ОСОБА_3 солідарно відповідають перед позивачем за порушення зобовязання боржником. Те, що ОСОБА_1 заперечує, що він підписував договір поруки та укладав додаткові угоди і додатки до Кредитного договору, по суті є запереченнями проти позовних вимог, підтверджує, що між сторонами існує спір. Однак дані обставини повинні зясовуватися судом при розгляду справи по суті, а не при постановленні ухвали про вжиття заходів забезпечення позову.

При застосування даного заходу забезпечення позову судом також було взято до уваги наполягання позивача, що існують достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають наміри уникнути виконання прийнятих на себе зобовязань перед Банком і дійсно існує загроза їх виїзду за межі України, що зробить неможливим виконання рішення суду. Така впевненість позивача ґрунтувалась на тому, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ігнорували повідомлення про невиконання АТЗТ ХК Укренергоснабумов кредитного договору, направлені їм позивачем 05.10.2009 р.

За таким обставинами суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову позивача є обґрунтованою та на підставі ст. ст. 151, 152, 153 ЦПК України, ст. 6 Закону України № 3857-ХІІ від 21 січня 1994 р. Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян ОСОБА_5 обмежив право виїзду за кордон ОСОБА_1 і ОСОБА_3 з вилученням їх паспортів громадянина України для виїзду за кордон. Обґрунтованість висновків суду в частині існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду на користь позивача підтвердилося, коли 26 листопада 2009 р. ОСОБА_1 намагався пересікти кордон на виїзд з України, але був затриманий службовими особами ОКПП Київз вилученням його паспорту України для виїзду за кордон.

Проте, суд вважає, що ухвала судді Приморського районного суду м. Одеси від 03 листопада 2009 р. підлягає скасуванню з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 154 ЦПК України, заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Прийняті рішення Європейського суду з прав людини вплинули на судову практику застосування в 2011 р. тимчасового обмеження у праві виїзду громадян України за кордон в якості виду забезпечення позову (ухвала Верховного Суду України від 15 червня 2011 р., від 01 червня 2011 р.). Згідно правових позицій, викладених Верховним Судом України в даних ухвалах, статтею 33 Конституції України передбачено, що право кожного вільно залишити територію України може бути обмежено лише законом. Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон передбачені в ст. 6 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в України громадян України. Враховуючи, що в Цивільному процесуальному кодексі України відсутня правова норма, яка б надавала суду повноваження в порядку, передбаченому ст. ст. 151-153 ЦПК України, в тимчасовому обмеженні у виїзду за межі України, то застосування судом такого виду забезпечення позову є порушенням норм ЦПК України, вихід за межі процесуальних повноважень.

Окрім того, в звязку з набранням чинності 08 березня 2011 р. статті 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується лише при виконанні судових рішень в порядку, передбаченому даною статтею.

Керуючись ст. ст. 151, 152, 153, ч. 3 ст. 154, ст. ст. 208, 209, 210 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Заяву представника ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати ухвалу судді Приморського районного суду м. Одеси Дерус А.В. про забезпечення позову від 03 листопада 2009 року про тимчасове обмеження права виїзду за кордон ОСОБА_1 (паспорт: серія АЕ № 209252, виданий 22.01.1996 р. Жовтневим РВ ДГУ УВМС України в Дніпропетровській області, проживаючий: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 27, кв. 169, ІНН НОМЕР_1; ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_3 (паспорт: серія АЕ № 017504, виданий 25.09.1995 р. Бабушкінським РВ ДГУ УВМС України в Дніпропетровській області, проживаючий: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 10, кв. 31, ІНН НОМЕР_2; ІНФОРМАЦІЯ_4) з вилученням їх паспортів громадянина України для виїзду за кордон (загальногромадянського закордонного паспорту).

Ухвалу передати на виконання до Адміністрації Державної прикордонної служби України (01034 м. Київ, вул. Володимирська, 26) для її виконання.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подачі до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Оскарження ухвали суду про скасування забезпечення позову зупиняє виконання цієї ухвали.

Суддя: А.В. Дерус