АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/491/60/12 Головуючий в 1 інстанції Лиходєдов А.В.
Категорія 26 (1) Доповідач Братіщева Л.А.
У Х В А Л А

Іменем України

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ПАТ «ПівнГЗК» ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області про стягнення недоплат по втраченому заробітку у звязку з відшкодуванням шкоди здоровю та компенсації за порушення строку їх виплати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2005 року позивач ОСОБА_1 звернувся із позовом до Відкритого акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат», яке змінило назву на публічне акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПівнГЗК»), Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (далі Відділення Фонду) про стягнення недоплат по втраченому заробітку у звязку з відшкодуванням шкоди здоровю та компенсації за порушення строку їх виплати і уточнивши позовні вимоги просив суд стягнути на його користь з ПАТ «ПівнГЗК» 2511,82грн. недоплат по сумам відшкодування шкоди, 3463,58грн. компенсацію за порушення строку сплати недоплат за період з 01.01.1996р. по 01.04.2001р., стягнути з Відділення Фонду 15869,83грн. недоплат по сумам відшкодування шкоди, 9941,01грн. компенсації за порушення строків сплати недоплат за період з 01.04.2011р. по 01.08.2010р. та стягувати з Відділення Фонду з 01.08.2010р. щомісячно по 750,81грн.

В обґрунтування своїх позивних вимог позивач вказав, що працював на підприємстві відповідача, де висновком ВТЕК від 05.11.1990р. йому було встановлено 45% втрати професійної працездатності. Висновком ВТЕК від 01.12.1996р. встановлено 40% втрати профпрацездатності безстроково.

Вважає, що у 01.11.1996р. підприємство не застосовувало коефіцієнт 1,4; з 01.01.2000р. коефіцієнт 1,4 і з 01.01.2001р. коефіцієнт 1,2 підвищення тарифних ставок та окладів для збільшення регресних виплат, що в подальшому потягло неправильне нарахування страхових виплат Відділенням фонду.

Справа неодноразово переглядалась судами.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2011 року ОСОБА_1 у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, оскільки рішення суду не відповідає обставинам справи і ухвалене з порушенням норм процесуального права. Зокрема, суд не дослідив спільні Постанови про застосування спірних коефіцієнтів та не застосував зазначені коефіцієнти.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач тривалий час працював на Першотравневому карєрі ПАТ «ПівнГЗК» машиністом екскаватора. Висновком ВТЕК від 05.11.1990р. вперше позивачу було встановлено 45% втрати професійної працездатності. При наступних переоглядах відсоток втрати працездатності змінювався і висновком МСЕК від 01.12.1996р. позивачу встановлено 40% втрати працездатності безстроково (т. 1 а.с. 16-21).

Наказом ПАТ «ПівнГЗК» №19 від 21.01.1991р. ОСОБА_1 встановлено розмір виплат в сумі 168,98руб. на відшкодування шкоди здоровю, виходячи із заробітної плати позивача, з приводу розміру якої спір не виникає та які до 01.11.1996р. позивач вважає вірними, проте розраховуючи розмір відшкодування шкоди з 01.11.1996р. ПАТ «ПівнГЗК» застосувало не всі коефіцієнти, які запроваджувалися на підприємстві для підвищення тарифних ставок та окладів, що потягло неправильне нарахування та виплату регресних сум підприємством та було невірно розраховано суму відшкодування шкоди при передачі особової справи позивача до Відділення Фонду, у звязку із набранням з 01.04.2001р. чинності Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

На момент передачі особової справи позивача до Відділення Фонду сума страхової виплати становила 155 грн. 16 коп.

Спір виник з приводу, на думку позивача, невірного коригування його середньої заробітної плати при нарахування втраченого заробітку за умови підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві ПАТ «ПівнГЗК» і неправильного застосування коефіцієнтів підвищення тарифних ставок і посадових окладів до сум відшкодування шкоди ПАТ «ПівнГЗК» з 01.11.1996р. по 01.01.2001р., що потягло в подальшому неправильне нарахування та виплату регресних сум підприємством та страхових сум, які виплачує відділення Фонду з 01.04.2001р.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до 28 «Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівником ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №472 від 23.06.1993р. в редакції зі змінами, внесеними Постановою Кабінету Міністрів України №492 від 18.07.1994р. (надалі Правила), перерахування розміру відшкодування шкоди (втраченого заробітку, витрат на соціальну і медичну допомогу) проводиться у разі: підвищення тарифних ставок (окладів) працівників госпрозрахункових і бюджетних підприємств, а також заробітної плати відповідно до колективного договору.

Положення про перерахунок сум відшкодування шкоди передбачено Галузевими угодами між Міністерством промислової політики України та добровільними обєднаннями і ЦК профспілок на 1995-2000 рр., а саме: роботодавець проводить перерахунок відшкодування шкоди, повязаної з виконанням трудових обовязків одночасно з підвищенням на підприємстві тарифних ставок та посадових окладів на коефіцієнт фактичного підвищення заробітної плати за даною професією.

Госпрозрахункові підприємства, виходячи із своїх фінансових можливостей самостійно визначають зростання коефіцієнтів тарифних ставок (посадових окладів) та терміни їхнього запровадження відповідно до фінансових можливостей та граничного розміру коефіцієнтів підвищення тарифних ставок та посадових окладів, вказаних в Постановах КМУ за погодженням із профспілковими органами підприємства, що відповідно відзначалося в Спільних Постановах адміністрації та профспілкових організацій, які встановлювали розмір підвищення тарифних ставок та посадових окладів.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачем, відповідно до наказів по підприємству, в межах своїх повноважень та, виходячи із своїх фінансових можливостей, проводився перерахунок сум відшкодування шкоди позивачу, заподіяної внаслідок ушкодження здоровя при виконанні ним трудових обовязків про, що відповідачем суду надані відповідні докази.

Так, сумісною Постановою адміністрації і профспілкової організації №215/55 від 28.11.1996р. відбулося збільшення тарифних ставок у 1,4 рази з 01.11.1996р. без застосування коефіцієнту для підвищення регресу (а.с. 30, 50 т.1).

Відповідно сумісної Постанови адміністрації і профспілкової адміністрації № 79/9 від 24.02.2000р. тарифні ставки та посадові оклади були підвищені на коефіцієнт 1,156 (а.с. 30, 54 т.1).

Спільною Постановою №725/27 від 11.12.2001р. дирекції та профспілкової організації підвищення тарифних ставок і окладів було збільшено на коефіцієнт 1,2 (а.с. 92 т.1).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про відсутність підстав перерахунку призначених позивачеві підприємством сум відшкодування шкоди, з 01.11.1996р., з 01.01.2000р. та з 01.01.2011р. і обґрунтовано взяв до уваги доводи відповідача про те, що після введення договірної заробітної плати ідеального підвищення тарифних ставок та посадових окладів на підприємстві фактично не проводилось у звязку з тим, що при підвищенні тарифних ставок змінювалася структура заробітної плати, тому доводи позивача про те, що суд не взяв до уваги надані докази щодо фактичного підвищення посадових окладів на коефіцієнти 1,4 з 01.11.1996р., 1,4 з 01 січня 2000 року та з 01 січня 2001 спростовуються висновками суду.

Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Проте позивачем не надано суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо фактичного підвищення заробітної плати за оспорюваний період.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд правильно прийшов до висновку що ПАТ «ПівнГЗК» правомірно не застосовував у період з 1996 по 2000 роки коригуючих коефіцієнтів при перерахуванні розміру щомісячного її відшкодування, а Відділення Фонду в свою чергу продовжував відшкодування шкоди в розмірі, визначеним ПАТ «ПівнГЗК».

Інші доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 27 вересня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: