АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2024/1246/2012 рік. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/2090/8108/2012 рік. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2012 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»- про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати, заборгованості за витрати на відрядження та оренду автомобіля, компенсації за час затримки виплати належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії та зустрічним позовом ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»до ОСОБА_6 - про стягнення суми,

в с т а н о в и л а:

У червні 2012 року ОСОБА_6 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила в особі свого представника у вересні 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 1 жовтня 2008 року вона працювала на посаді заступника директора з економіки та фінансів в ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування», а з 1 листопада 2008 року першим заступником директора інституту - заступником директора з економіки та фінансів.

Наказом №50/к від 27 липня 2009 року її звільнено з посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України .

В день звільнення з роботи адміністрація ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»не виплатила їй всіх сум, що належать їй від підприємства, а саме: заробітну плату у сумі 11 618 грн. 48 коп., витрати на відрядження у сумі 2 666 грн. 84 коп., заборгованість за оренду автомобіля у сумі 5 604 грн. 08 коп.

За посвідченням КТС підприємства №25 від 23 вересня 2009 року з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на її користь стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 11 618 грн. 48 коп., яка перерахована їй державною виконавчою службою платіжним дорученням №296/6 від 13 квітня 2009 року.

У відповідності з «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою КМ України від 21 лютого 2001 року №159 компенсація втрати її заробітної плати у звязку з порушення строків її виплати становить 975 грн. 75 коп.

Оскільки ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»допустило затримку розрахунку при її звільненні з роботи, воно відповідно до вимог ст. 117 КЗпП України зобовязано виплатити їй середній заробіток за ввесь час затримки по день фактичного розрахунку.

Крім того, діями відповідача їй завдано моральної шкоди, так як затримка проведення розрахунку призвела до втрати нею нормальних життєвих звязків, вимагала від неї додаткових зусиль для організації свого звичайного способу життя.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 47, 116, 117, 237-1 КЗпП України, ч. 2 ст. 625 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд стягнути з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у сумі 975 грн. 95 коп.; заборгованість за витрати на відрядження з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 3 437 грн. 65 коп.; середній заробіток за затримку виплати належних їй сум при звільненні з 27 липня 2009 року по 4 вересня 2012 року у сумі 112 559 грн. 30 коп.; заборгованість за оренду автомобіля з урахуванням положень ч. 2 ст. 625 ЦК України у сумі 7 223 грн. 86 коп.; моральну шкоду у сумі 20 000 грн.; зобовязати відповідача в подальшому нараховувати та сплачувати їй середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку; зобовязати відповідача перераховувати заборгованість за витрати на відрядження та оренду автомобіля з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми на день фактичного розрахунку.

Відповідач, в особі свого представника, позов визнав частково.

Не заперечував проти сплатити позивачці компенсації за втрату частини заробітної плати у звязку з порушення термінів її виплати у сумі 975 грн. 75 коп.

В іншій частині позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

У січні 2012 року ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»звернулося в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_6 про стягнення шкоди.

В обґрунтування зустрічного позову зазначало, що актом ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»№06-12/77 від 7 липня 2010 року, складеного працівниками КРУ в Харківській області, поставлено під сумнів доцільність і достовірність направлення ОСОБА_6 у березні 2009 року у відрядження до «Туристично-оздоровчого комплексу «Восход»м. Алушти АР Крим. Витрати інституту на ці відрядження визнані необґрунтованими та визначена сума збитків завданих ОСОБА_6 інституту у сумі 3 241 грн. 12 коп. Крім того, вказаним актом КРУ встановлено заподіяння збитків інституту ОСОБА_6 у сумі 2 800 грн. за необґрунтовано виплачену заробітну плату за трудовими угодами, у сумі 969 грн. 90 коп. за необґрунтовано сплачені внески до державних цільових фондів, у сумі 56 686 грн. 67 коп. за виплату коштів за оренду автомобілів які є нікчемними, а також незаконне списання на них пального без відповідного оформлення.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 526, 610, 611, 990 ЦК України, ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»просило суд стягнути з ОСОБА_6 на його користь майнову шкоду у сумі 62 681 грн. 44 коп.

Представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, зустрічний позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2012 року позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Стягнуто з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у сумі 975 грн. 95 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У задоволені зустрічного позову ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення заборгованості за витрати на відрядження, оренду автомобіля, середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_6

Рішення суду в частині стягнення з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати у сумі 975 грн. 95 коп., а також в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»до ОСОБА_6 про стягнення майнової шкоди сторони не оскаржили та судовою колегією не переглядається.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, - в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 в частині стягнення заборгованості за витрати на відрядження, оренду автомобіля, середнього заробітку за час затримки виплати належних їй сум при звільненні, відшкодування моральної шкоди, зобовязання вчинити певні дії, суд виходив з їх недоведеності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що з 1 жовтня 2008 року ОСОБА_6 працювала на посаді заступника директора з економіки та фінансів в ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування», а з 1 листопада 2008 року першим заступником директора інституту - заступником директора з економіки та фінансів.

Наказом №50/к від 27 липня 2009 року ОСОБА_6 звільнена із займаної посади за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України.

В день звільнення з роботи ОСОБА_6 адміністрація ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»не виплатила їй заробітну плату у сумі 11 618 грн. 48 коп.

23 вересня 2009 року КТС ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»видано посвідчення №25, згідно з яким стягнуто з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі у сумі 11 618 грн. 48 коп.

Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень УВДС Головного управління юстиції в Харківській області від 21 жовтня 2009 року відкрито виконавче провадження за вказаним виконавчим документом, а 13 квітня 2010 року державною виконавчою службою стягнуто з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»та перераховано ОСОБА_6 платіжним дорученням №296/6 заборгованість по заробітній платі у сумі 11 618 грн. 48 коп.

У відповідності з «Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», затвердженим постановою КМ України від 21 лютого 2001 року №159, судом стягнуто з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушення строків її виплати за період з 27 липня 2009 року по 13 квітня 2010 року у сумі 975 грн. 75 коп.

Згідно ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Відповідно до розяснень, викладених в абзаці 5,6 п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» не проведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України. У цьому разі перебіг тримісячного строку звернення до суду починається з наступного дня після проведення зазначених виплат незалежно від тривалості затримки розрахунку. Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необґрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі виплачена ОСОБА_6 у примусовому порядку ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» 13 квітня 2010 року.

З позовом до ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати належних їй сум при звільненні ОСОБА_6 звернулася в суд 18 червня 2012 року, тобто після сплину трьохмісячного строку.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 27 липня 2009 року по 13 квітня 2010 року та обґрунтовано відмовив їй у цій частині позову.

Законним та обґрунтованим є рішення суду і в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 заборгованості по витратам на відрядження та оренду автомобіля.

Із акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»№06-12/77 від 7 липня 2010 року, складеного працівниками КРУ в Харківській області вбачається, що відповідно до наказу по підприємству №6/1 від 5 березня 2009 року ОСОБА_6 в період з 6 березня 2009 року по 10 березня 2009 року направлено у відрядження до туристичного оздоровчого комплексу «Восход», розташованого в м. Алушта АК Крим, який є власністю ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування». Загальні витрати підприємства на її відрядження склали 1428 грн. 91 коп. Факт відрядження ОСОБА_6 не підтверджено даними табелю обліку робочого часу за березень 2009 року, до того ж 7, 8, 9 березня 2009 року були вихідними днями.

Відповідно до наказу по підприємству №11 від 25 березня 2009 року ОСОБА_6 в період з 26 березня 2009 року по 28 березня 2009 року направлено у відрядження до туристичного оздоровчого комплексу «Восход», розташованого в м. Алушта АК Крим. Загальні витрати підприємства на її відрядження склали 1812 грн. 21 коп. Факт відрядження ОСОБА_6 не підтверджено даними табелю обліку робочого часу за березень 2009 року, до того ж 28 березня 2009 року був вихідним днем.

З огляду на документальне не підтвердження табелем обліку робочого часу за березень 2009 року факту відрядження ОСОБА_6, знаходження у відрядженні у вихідні дні коли вирішити виробничі питання є не можливим, придбання нею в відрядженні путівки на проживання в ДП «Клінічний санаторій «Місхор»при наявності в м. Алушта АК Крим у підприємства власного корпусу в туристично-оздоровчому комплексі «Восход», необґрунтовані витрати підприємства на дані відрядження склали 3241 грн. 12 коп. Враховуючи, що витрати на відрядження ОСОБА_6 були відшкодовані в повному обсязі, внаслідок цього підприємству нанесено матеріальні збитки на вказану суму.

Ухвалюючи рішення у справі, суд надав оцінку акту ревізії фінансово-господарської діяльності ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»№06-12/77 від 7 липня 2010 року, складеного працівниками КРУ в Харківській області та правомірно дійшов висновку, що витрати на відрядження ОСОБА_6 відшкодовані ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»у повному обсязі.

З матеріалів справи вбачається, що 1 жовтня 2008 року ОСОБА_6 та ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»уклади між собою договір оренди легкового автомобіля №28-47/у, згідно з яким ОСОБА_6 передала в оренду підприємству автомобіль DAEWOO Lanos, реєстраційний номер АХ 54117 АМ строком на один календарний рік, а підприємство зобовязалося виплачувати їй щомісячну орендну плату у сумі 700 грн.

Згідно ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України у разі недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемний.

Таким чином, нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом.

Зважаючи на те, що договір оренди легкового автомобіля укладений між ОСОБА_6 та ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»1 жовтня 2008 року нотаріально не посвідчений та є нікчемним, суд обґрунтовано дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 заборгованості за договором оренди легкового автомобіля.

Відповідає вимогам діючого законодавства й висновок суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_6 до ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»про стягнення моральної шкоди, покладення на відповідача зобовязання у подальшому нараховувати та сплачувати їй середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку, зобовязання відповідача перераховувати заборгованість за витрати на відрядження та оренду автомобіля з урахуванням встановленого індексу інфляції за ввесь час прострочення, а також трьох відсотків річних від простроченої суми на день фактичного розрахунку, оскільки вказані вимоги є необґрунтованими.

Вирішуючи спір між сторонами, суд зясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що суд безпідставно не стягнув з ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування»на користь ОСОБА_6 середній заробіток за час затримки розрахунку при її звільненні за період з 27 липня 2009 року по 13 квітня 2010 року, не можуть бути прийняті до уваги колегією суддів, оскільки позивачкою пропущено трьохмісячний строк на звернення з вказаним позовом до суду, перебіг якого починався з наступного дня після проведення їй підприємством виплат, тобто почався з 13 квітня 2010 року та сплинув 14 липня 2010 року.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів й доводи апеляційної представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 про те, що суд вирішуючи спір безпідставно не взяв до уваги довідку ДП «Харківський науково-дослідний інститут технології машинобудування» №52 від 15 березня 2010 року, підписану попереднім директором інституту, згідно з якою підприємство визнавало перед ОСОБА_6 заборгованість за відрядження у сумі 2 666 грн. 84 коп., заборгованість за оренду автомобіля у сумі 5 604 грн.08 коп.

Вказана довідка визнана судом такою, що не відповідає дійсності, оскільки витрати на відрядження відшкодовані підприємством ОСОБА_6 в повному обсязі та ця обставина підтверджена актом КРУ №06-12/77 від 7 липня 2010 року, а договір оренди легкового автомобіля є нікчемним.

Інші доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 5 листопада 2012 року в оскаржуваній частині - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: