Справа № 1003/7105/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 червня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Примаченко В. О. ,

при секретарі Третьякова Т. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного сумісного майна подружжя

В С Т А Н О В И В :

У березні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить встановити факт її та ОСОБА_2 проживання однією сім'єю без шлюбу з 13.02.2004 року по 11.02.2012 рік. Визнати за позивачем право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка придбана в період спільного проживання; визнати право власності на Ѕ частину автобуса АІ 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що з відповідачем ОСОБА_2 вона перебувала у шлюбі з 25.08.1992року. В січні 2012 року їй випадково стало відомо, що їх шлюб з відповідачем був розірваний рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.02.2004 року.

З 11.02.2012 року позивач та відповідач фактично перестали вести спільне господарство та перестали проживати разом, у зв'язку з чим виникла необхідність встановити факт спільного проживання з 13.02.2004 року по 11.02.2012 та розділити майно, що було набуте під час шлюбу.

Інших обставин в обґрунтуванні позовних вимог у позовній заяві не наведено.

У судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги в частині марки автобуса та просить визнати за позивачем право власності на Ѕ частину автобуса А 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримала позовні вимоги з вищевказаних підстав. Крім того, пояснила, що після реєстрації шлюбу постійно проживала з відповідачем однією сім'єю, про рішення суду, яким було розірвано її шлюб з позивачем їй не було відомо до тих пір, поки вона не побачила відмітку у паспорті відповідача на початку 2012 року про розірвання шлюбу. Вважає, що факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю після розірвання шлюбу підтверджується тим, що вона була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, та що лише у 2009 році змінила своє дошлюбне прізвище «Гуд» на шлюбне «Гарнага».

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_1 не визнав. Заперечуючи проти заявлених вимог, посилається на те, що під час розгляду його позовної заяви в суді відповідач не була присутня, але надала заяву про визнання позову та розгляд справи без її участі. Після розірвання шлюбу в суді позивач та відповідач не проживали однією сім'єю. Позивач проживала у квартирі своїх дітей, а відповідач у будинку, який йому залишився у спадщину після смерті батька АДРЕСА_2. 31.08.2004 року відповідач частково за кошти сина та особисті кошти придбав квартиру АДРЕСА_3. Зробивши у ній ремонт, відповідач та позивач з січня 2005 року знову стали спільно проживати у ній однією сім'єю до лютого 2012 року. У вказаній квартирі він зареєстрував позивача. Визнає, що автобус придбано під час перебування з позивачем у шлюбі, але, оскільки відповідач є приватним підприємцем і автобус А 091 «Богдан» використовується ним для здійснення підприємницької діяльності та на ньому працює син, вважає, що він розподілу не підлягає.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі з 25.08.1992 року.

Під час перебування у шлюбі позивач та відповідач 19.02.2003 року придбали спільне майно: автобус марки А 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 146 800 грн. Договір купівлі продажу від імені подружжя укладався відповідачем ОСОБА_2

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 13.02.2004 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано за позовною заявою позивача. Відповідач, не будучи присутньою в судовому засіданні надала заяву про визнання позову та розгляд справи за її відсутності.

31.08.2004 року відповідач за особисті кошти придбав квартиру АДРЕСА_4.

З січня 2005 року позивач та відповідач стали проживати у вказаній квартирі однією сім'єю без реєстрації шлюбу по 11.02.2011 рік.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до ст.ст.60, 61 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із ст.ст.69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини і чоловіка є рівними, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя, за обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у? шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спіль?ної сумісної власності, якщо і?нше не встановлено письмовим? договором між ними.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 24 своєї постанови від 21 грудня 2007 N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду від 13.02.2004 року шлюб зареєстрований 25.08.1992 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. У рішенні вказано, що відповідачка (ОСОБА_1А.) у судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій позов визнає, на розірвання шлюбу погоджується, просить справу розглядати у її відсутності. Як вбачається з рішення суд визнав встановленими факти, наведені позивачем, зокрема, що вони ведуть роздільне господарство мають окремий бюджет не підтримують подружніх стосунків.(а.с. 7).

Таким чином у даному судовому засіданні не підлягають доказуванню факти, що позивачу не було відомо про розірвання шлюбу та що на час винесення судом рішення від 13.02.2004 року позивач та відповідач вели спільне господарство, мали спільний бюджет та підтримували подружні стосунки.

В судовому засіданні позивач у порядку та у спосіб передбачений законом, не надала суду відповідних доказів, що з 13.02.2004 року по 01.01.2005 рік проживала однією сім'єю з відповідачем.

З фототаблиці, наданої позивачем, видно, що 21-23.03.2004 року позивач та відповідач спільно перебували на відпочинку в Німеччині (а.с.42). На інших фотознімках видно, що позивач та відповідач у період 2005 2012 року спільно перебували на святкових заходах, перебували на відпочинку (а.с.43-48).

Відповідно до пояснень відповідача вони дійсно після розлучення у 2004 році разом їздили в гості на запрошення їх спільних знайомих в Німеччину, з якими обоє підтримують дружні стосунки. Проаналізувавши вказані фотознімки суд вважає, що пояснення відповідача не спростовуються даними знімками та не містять даних, які свідчать про спільне проживання однією сім'єю позивача та відповідача, тоді як фотознімки за 2005-2012 року вказують на спільне проживання однією сім'єю позивача та відповідача.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, позивач та відповідач постійно проживали разом однією сім'єю вели спільне господарство в тому числі і протягом 2004 року.

Відповідно до показань свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 позивач та відповідач у період з 2003 року по 2004 рік не проживали разом однією сім'єю.

Суд критично оцінює посилання позивача на обставини, які підтверджують факт спільного проживання з відповідачем однією сім'єю після розірвання шлюбу протягом 2004 року те, що вона була зареєстрована у ІНФОРМАЦІЯ_1, та що лише у 2009 році змінила своє дошлюбне прізвище «Гуд» на шлюбне «Гарнага».

Як вбачається з копії паспорту позивача, виданого 22.07.2009 вона зареєстрована у спірній квартирі 24.03.2010 (а.с.4, 58), що узгоджується з поясненнями відповідача та не є підтвердженням спільного проживання позивача та відповідача однією сім'єю після розірвання шлюбу у 2004 році. Зміна прізвища у 2009 році, зі слів позивача, також не є підтвердженням фактів, які мали місце у 2004 році. Крім того, дана обставина, на яку посилається позивач, не підтверджується жодним доказом у справі.

Враховуючи, що показання вищевказаних свідків суперечливі, інших доказів, які б обєктивно підтверджували викладені в позовній заяві обставини щодо проживання однією сім'єю з відповідачем з 13.02.2004 року по 01.01.2005 рік позивачем не надано, суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

За таких обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_5, оскільки нею також не надано доказів, які б свідчили, що при придбанні відповідачем спірної квартири були витрачені кошти, які належали особисто позивачу .

Як вбачається з договору від 31.08.2004 року купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6 позивач не є стороною договору.(а.с.10)

Враховуючи, що відповідач визнав факт спільного проживання з позивачем з 01.01.2005 року по 11.02.2012 року, а також, що вказаний факт підтверджується наданими позивачем доказами фотознімками та показаннями допитаних в суді свідків, суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задовольнити та визнати факт спільного проживання позивача та відповідача однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 01.01.2005 року по 11.02.2012.

Суд критично оцінює заперечення відповідача в тій частині що автобус А 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1, не є спільним сумісним майном подружжя та не підлягає поділу.

Як вбачається з договору купівлі продажу від 19.02.2003 року сторонами в договорі купівлі продажу автобуса марки А 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1 вартістю 146 800 грн. був ОСОБА_2 як фізична особа. (а.с.50)

Відповідно до свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 зареєстрований як фізична особа-підприємець 06.02.2004. (а.с. 30).

Такими чином транспортний засіб було придбано в той час, коли позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі та відповідач не був підприємцем, а отже є спільним сумісним майном подружжя, яке підлягає поділу, а тому позовні вимог в цій частині підлягають задоволенню.

Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з ОСОБА_2 слід стягнути на користь Гар?наги Л.А. судовий збір в сумі 123 грн. 86 коп. у розмірі, пропорційному до задоволеного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.57, 60, 61, 69, 70,71 СК України, 203, 206, 218, 719, 1046 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60, 79, 88, 212-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, поділ спільного сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без реєстрації шлюбу з січня 2005 року по 11.02.2012 рік.

Розділити спільне сумісне майно між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, виділивши кожному у власність 1/2 частку автобуса А 091 «Богдан», державний номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску.

В частині встановлення факту проживання однією сім'єю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, без реєстрації шлюбу з 13.02.2004 року по січень 2005 року, визнання за позивачем права власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_7 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 123 (сто двадцять три) грн. 86 коп. у розмірі, пропорційному до задоволеного позову. Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлено 27.06.2012 року

Суддя ОСОБА_11