АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/4356/2012 Номер провадження 22-ц/1690/4356/2012Головуючий у 1-й інстанції 0412201 Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 грудня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Пікуля В.П.

при секретарі: Цюрі Я.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2012 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4 державна нотаріальна контора, Білецьківська сільська рада Кременчуцького району Полтавської області, про визнання заяви про відмову від прийняття спадщини недійсною та про визначення додаткового строку, достатнього для прийняття спадщини.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом до ОСОБА_2

В позовній заяві вказала, що 10 грудня 2005 року померла її мати ОСОБА_5, після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок № 71, розташований по вул. Набережній в селі Новоселівка Кременчуцького району Полтавській області. Спадкоємцями на спадкове майно після смерті матері були вона та її рідний брат ОСОБА_6 З метою спрощення процедури оформлення спадкового майна, вони домовилися, що будинок буде оформлений лише на імя ОСОБА_6, який зобовязувався після оформлення на своє імя спадщини, продати спадковий будинок та розподілити між ними виручені від продажу будинку кошти рівними частками.

В уточненій у серпні 2012 року позовній заяві посилалась на те, що брат її обманув, спадщину на себе не оформив, будинок не продав та не повернув їй кошти в розмірі Ѕ частини вартості спадкового будинку. 12 травня 2010 року ОСОБА_6 помер. Дружина померлого ОСОБА_2 відповідач у справі, питанням оформлення спадщини також не займалася. За вказаних обставин, вважає, що заява про відмову від спадщини на користь брата ОСОБА_6, що міститься у спадковій справі №190/06 Другої кременчуцької державної нотаріальної контори, складена нею внаслідок обману, а тому просила визнати дану заяву недійсною та визначити їй, як спадкоємцю першої черги, додатковий строк, достатній для прийняття спадщини за законом після померлої 10 грудня 2005 року її матері ОСОБА_5 і померлого 12 травня 2010 року брата ОСОБА_6 /а.с. 1, 62-63/.

Рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано заяву ОСОБА_3 про відмову від спадщини після смерті матері ОСОБА_5 на користь брата ОСОБА_6, що знаходиться у спадковій справі № 190/06 Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, недійсною.

Визначено ОСОБА_3 додатковий строк один місяць з дня набрання рішенням суду законної сили, додатковий строк для подання нею заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини після померлої 10 грудня 2005 року матері ОСОБА_5.

Не погодившись з даним рішенням суду, відповідач ОСОБА_2 оскаржила його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила оскаржуване нею рішення місцевого суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким уточнену позовну заяву ОСОБА_3 залишити без задоволення.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє заперечення подала позивач ОСОБА_3, в якому просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Виходячи з положень п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено та не заперечується сторонами по справі, що 10 грудня 2005 року померла мати позивачки ОСОБА_5. Після її смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № 71, розташований по вул. Набережній в селі Новоселівка Кременчуцького району Полтавській області. Спадкоємцями на спадкове майно були позивачка та її рідний брат ОСОБА_6О .

Згідно листа Другої ОСОБА_4 державної нотаріальної контори, в конторі заведена спадкова справа 190/06 після померлої 10.12.2005 року ОСОБА_5 В спадковій справі є заява про відмову від спадщини від імені ОСОБА_3 Справжність підпису в цій заяві засвідчена секретарем Білецьківської сільської ради 18.01.2006 року за реєстраційним № 01 /а. с. 67/.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, визнаючи вказану заяву про відмову від спадщини недійсною, та визначаючи додатковий строк для прийняття спадщини, суд першої інстанції виходив з положень ч. 5 ст. 1274 ЦК України, вважаючи встановленим той факт, що в момент подання заяви про відмову від спадщини позивачка діяла під впливом обману з боку свого брата ОСОБА_6

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком місцевого суду з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що під час її домовленості з братом ОСОБА_6 про оформлення останнім спадкового майна на його імя з метою подальшого продажу та передачі їй половини коштів, отриманих від продажу спадкового домоволодіння, ОСОБА_6 мав намір переїхати на постійне місце проживання до майбутньої дружини в м. Київ та залишався проживати у спадковому будинку тимчасово.

Згідно положень ст. 230 ЦК України та п. 20 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року Про судову практику розгляду цивільних справ про визнаня правочинів недійсними, правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

В ході судового розгляду ОСОБА_3 не надала суду доказів на підтвердження того, що ОСОБА_6 навмисно, цілеспрямовано, з метою заволодіння спадковим майном, до досягнення домовленості, ввів її в оману щодо обставин, які вплинули на відмову позивача від спадщини та у чому конкретно полягав обман.

Основною обставиною, яка впливала на досягнення угоди між спадкоємцями, за поясненням позивачки, була та, що її брат мав намір проживати однією сімєю зі своєю нареченою, в звязку з чим планував продати спадщину та виїхати на постійне місце проживання до неї у м. Київ.

У ході судового розгляду даного спору встановлено, підтверджено позивачкою, що після досягнення угоди та відмови позивачки від спадщини на користь її брата, останній посварився з жінкою, щодо якої мав намір одружитися, розірвав з нею стосунки, у звязку з чим наміру на зміну місця проживання вже не мав, а згодом у червні 2008 року одружився з відповідачкою ОСОБА_2 та продовжував проживати у спадковому домоволодінні. 12 травня 2010 року ОСОБА_6 помер.

Виходячи з вищевикладеного, висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_6 умисно ввів свою сестру ОСОБА_3 в оману, щоб спонукати її до укладення вказаного правочину, є помилковим, суперечить як встановленим обставинам, так і нормам ст. 230 ЦК України. Окрім того, недійсність заяви про відмову від прийняття спадщини суд повязав з обставинами, які мали місце не на час її складання, а після.

При цьому судом не дано належної оцінки тому факту, що окрім зазначеного спірного спадкового домоволодіння, в якому ОСОБА_6, згідно ксерокопії його паспорту, долученого до матеріалів справи, був зареєстрований з 1992 року, іншого житла не мав, тому, після зміни обставин, що унеможливили переїзд останнього за його намірами до м. Києва у випадку продажу спадкового будинку, фактично залишився б без житла /а.с. 87-89/.

Виходячи з наведеного, позивачем не доведено наявності умислу з боку її брата ОСОБА_6 під час підписання нею заяви про відмову від прийняття спадщини на користь останнього, а тому правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 відсутні.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідно до п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 2, 3, 4 ч.1 ст. 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кременчуцького районного суду Полтавської області від 23 жовтня 2012 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: