Дата документу: 06.03.2012
Справа № 2-339/11
Номер провадження 2/818/180/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Рибалко Н.І., при секретарі Косатій М.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, вказавши на те, що 26.08.2009 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_1, який належить позивачу на правах приватної власності, на трасі Запоріжжя-Маріуполь, при зміні напрямку руху не переконався в безпеці, виїхав на зустрічну смугу руху, не впоравшись з керуванням, зїхав у кювет, наїхав на дерево, пошкодивши автомобіль. Своїми діями ОСОБА_2 порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху України. Вина відповідача ОСОБА_2 підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15.09.2009 року, яка набула законної сили. В результаті ДТП автомобілю позивача були заподіяні технічні пошкодження, матеріальний збиток становить 135 668,84 грн. Крім того, позивач зазначає, що йому було завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 5000 грн., оскільки він переживав за пошкоджену власність, йому довелося докласти значних зусиль, направлених на ремонт, оцінку пошкодження автомобіля, що змінило звичний образ його життя. Також вказує на те, що автомобіль був придбаний ним у кредит, і зараз, не маючи транспортного засобу, він повинен за кредитним договором виплачувати кредит та проценти по ньому. Позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь матеріальні збитки у розмірі 135 668,84 грн., моральну шкоду у розмірі 5000 грн. та понесені ним судові витрати.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача просить суд залишити позов без задоволення, оскільки позивач свідомо передав керування автомобілем відповідачу, який не мав посвідчення на право керування транспортів та навиків водіння автомобілем, тим самим умисно намагається перекласти на відповідача свою власну провину та відповідальність.

Представник залученої судом 3-ї особи ВАТ КБ „Надра у судове засідання не зявився, прочас та місце судового засідання повідомлений у встановленому законом порядку.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши у сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступних підстав.

У відповідності зі ст.ст. 10.11 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, у межах заявлених позовних вимог на підставі доказів, наданих сторонами.

Судом встановлено, що 26.08.2009 року відповідач ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, на трасі Запоріжжя-Маріуполь, при зміні напрямку руху не переконався у безпеці, виїхав на зустрічну смугу руху, не впоравшись з керуванням та зїхав у кювет, наїхавши на дерево, чим порушив вимоги п.10.1 Правил дорожнього руху, чим скоїв адміністративне правопорушення за ст.124 КпАП України, що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 15.09.2009 року, яка набула законної сили.

Відповідно ст.61 ЦПК України, обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Судом також встановлено, що автомобіль „HYUNDAI Sonata,2008 року випуску, позивачем придбаний за договором „Автопакет № 18/2008/0938 Фап, укладеним між ВАТ КБ „Надра та ОСОБА_1, згідно умов якого банк надав позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти у сумі 134 000 грн. на придбання автотранспортного засобу з терміном погашення до 20 травня 2015 року.

Згідно з висновком судової автотоварознавчої експертизи № 019 СЕ від 05.12.2011 року вартість матеріального збитку (шкоди) станом на 26.07.2011 року, завданої власнику автомобіля НОМЕР_1, 2008 року випуску, ОСОБА_1 в результаті пошкодження зазначеного транспортного засобу внаслідок ДТП, що сталася 26.08.2009 року складає 120 070,46 грн.

Судом також встановлено, і цього не заперечував позивач, що він добровільно передав керування автомобілем ОСОБА_2, з яким він перебував у дружніх стосунках, не впевнившись в тому, що він має досвід керування та має посвідчення водія.

Враховуючи ці обставини, суд вважає, що пошкодженню автомобіля також сприяла винна поведінка володільця джерела підвищеної небезпеки, тобто позивача, який порушивши п.п.2.2,2.9, 24.4,24.5,24.8,24.9 Правил дорожнього руху, усвідомлюючи небезпеку, безпідставно передав керування автомобілем відповідачу, тобто груба необережність позивача сприяла виникненню шкоди, тому при визначенні розміру матеріальної шкоди суд враховує ступінь вини кожного, як позивача так і відповідача.

Згідно ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку (ч.2 ст.1187 ЦК України).

Приймаючи до уваги встановлені судом обставини, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди 135 668,84 коп. такими, що підлягають задоволенню частково, а саме у розмірі 60 535,23 грн., тобто розмір шкоди має бути зменшений до 50 % з урахуванням вини володільця джерела підвищеної небезпеки.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

При відшкодуванні моральної шкоди необхідно з'ясовувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, а також в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить.

Згідно пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Враховуючи обставини по справі, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення моральної шкоди у розмірі 5000 грн. є недоведеними, та не підлягаючими задоволенню.

Відповідно ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають судові витрати у розмірі 725 грн.35 коп., пропорційному до розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст.22,319,322, 1166 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 212, 215, 224 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третьої особи ВАТ КБ „Надра про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду у розмірі 60 535,23 грн., витрати на оплату державного мита у розмірі 605 грн.35 коп., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120 грн., всього стягнути 61 260 (шістдесят одну тисячу двісті шістдесят) грн. 58 коп.

В іншій частині позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.І. Рибалко