АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 0411/2-2900/11 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/686/12 ОСОБА_1
Категорія 27 (І) Доповідач Михайлів Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

14 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.

суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.

при секретарі: Бондаренко І.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» - ОСОБА_4,

відповідачів - ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2011 року ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», який є правонаступником ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, посилаючись на те, що 17 грудня 2007 року позивачем укладено кредитний договір з відповідачем ОСОБА_7 на суму 43600 грн. зі сплатою 15,5% річних строком на 72 місяці.

В забезпечення виконання зобовязань за укладеним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_5 того ж дня укладено договір поруки.

Внаслідок неналежного виконання відповідачем ОСОБА_7 зобовязань за укладеним кредитним договором в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, виникла заборгованість, про наявність якої попереджено відповідачів з вимогою її погашення.

Оскільки в добровільному порядку відповідачі не усунули порушення умов кредитного договору, заборгованість не сплатили, позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь заборгованість по кредиту станом на 06.10.2011 року в розмірі 54971,35 грн., а також судові витрати.

Заочним рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2011 року задоволено позов ПАТ «ОСОБА_3 Аваль».

Стягнуто солідарно з ОСОБА_7, ОСОБА_5 на користь ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», заборгованість по кредитному договору в сумі 54971,35 грн., 549,72 грн. судового зору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_5 ставить питання про зміну рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» до неї й просить відмовити в задоволенні позову в цій частині, посилаючись на неврахування судом відсутності у позивача права предявлення до неї позову, оскільки договір поруки припинив свою дію відповідно до ч.4 ст. 559 ЦК України. Також вважає, що оскільки кредитний договір забезпечено заставою автомобіля, що належить відповідачу, позивач повинен спочатку звернути стягнення заборгованості на заставлене майно, а на залишок заборгованості подати позов. Не погоджується відповідач із сумою та періодом стягнення пені, вважаючи що її стягнуто без врахування строку позовної давності та в подвійному виді.

Позивач ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» заперечує проти доводів апеляційної скарги й просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_5 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 грудня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_3 Аваль», та ОСОБА_7 укладено кредитний договір № 014/6817/35631/73, відповідно до умов якого позичальникові банком надано кредит в сумі 43600 грн. на придбання автомобіля зі сплатою 15,5 % річних строком на 72 місяці.

17 грудня 2007 року в забезпечення виконання зобовязання за укладеним кредитним договором між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль» та ОСОБА_5 укладено договір поруки № 014/8/11-17/097/07.

У звязку з невиконанням ОСОБА_7 взятих на себе зобовязань щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування станом на 06.10.2011 року виникла заборгованість в загальному розмірі 54971,35 грн. з яких:

- 30645,89 грн. заборгованість по кредиту;

- 10624,66 грн. заборгованість по пені по тілу кредиту;

- 6352,38 грн. - заборгованість по відсотках;

- 7348,41 грн. заборгованість по пені по відсотках.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з факту неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором боржником ОСОБА_7 в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, а також поручителем ОСОБА_5 щодо усунення такого порушення, й права банку, у звязку з цим вимагати від відповідачів, як солідарних боржників, дострокового повернення частини позики, що залишилася сплати процентів та пені.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України надано право позикодавцю у разі невиконання або неналежного виконання позичальником зобовязання за договором стосовно повернення позики частинами, в разі прострочення повернення чергової частини, вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась та сплати процентів відповідно умов договору.

Умовами п.п. 3.13 п.3 кредитного договору № 014/6817/35631/73 від 17.12.2007 року передбачено право позивача, як кредитора, вимагати дострокового повернення кредиту та сплати процентів, комісії та інших платежів, визначених договором, зокрема у разі невиконання або неналежного виконання боржником своїх зобовязань, передбачених договором. При цьому, сторони погодили, що таке дострокове повинно бути здійснено позичальником не пізніше 30 календарного дня з дня надіслання позичальнику відповідного повідомлення від банка з вимогою дострокового погашення (а.с. 7,8).

Відповідно до п.п. 2.2 п.2, п.п.3.5 п.3 укладеного договору поруки № 014/8/11-17/097/07 від 17.12.2007 року сторони погодили, що поручитель відповідає по борговим зобовязанням боржника перед кредитором у разі їх невиконання й повинен здійснити їх виконання протягом 5-ти банківських днів з дня отримання ним такої вимоги від кредитора (а.с. 10).

Як вбачається з матеріалів справи, у звязку з порушенням відповідачем ОСОБА_7 основного обовязку погашення заборгованості по кредиту, позивачем 24.11.2010 року на адресу відповідачів було направлено повідомлення-вимоги про усунення порушення основного зобовязання, однак, жодних заходів щодо виконання такої вимоги відповідачами у відповідності до умов укладених ними договорів здійснено не було (а.с. 11).

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_7 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування та пені відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції відповідно до ст. 554 ЦК України й умов кредитного договору та договору поруки, дійшов вірного висновку про обовязок позичальника ОСОБА_7 та його поручителя ОСОБА_5 нести солідарну відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Відповідач ОСОБА_5 у відповідності до вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України не спростувала факту неналежного виконання ОСОБА_7 зобовязань за укладеним кредитним договором, а також своїх зобовязань за договором поруки в частині сплати заборгованості, що утворилася з вини боржника.

Доводи ж апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про припинення дії договору поруки з підстав, передбачених ч.4 ст. 559 ЦК України, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки строк припинення основного зобовязання встановлений кредитним договором 17.12.2013 року (72 місяці), не настав, тоді як договір поруки дії до повного виконання боргових зобовязань за кредитним договором (п.п. 5.1 п. 5 договору поруки).

Звернення кредитором стягнення заборгованості на предмет застави, на що посилається відповідач в поданій апеляційній скарзі, не виключає можливості заохочення його вимог за рахунок стягнення боргу з поручителя, оскільки ані діючим законодавством, ані умовами укладених договорів кредиту та поруки такого обмеження не передбачено. Крім того, жодних доказів в підтвердження того, що взагалі предмет застави було реалізовано банком, ані відповідачем, ані її представником суду апеляційної інстанції не надано.

Перевіривши правильність даних розрахунку позивача (а.с. 12-13), колегія суддів погоджується з розміром стягнутої судом заборгованості за кредитним договором, яка становить 54971,35 грн. й складається з: заборгованості по кредиту в розмірі 30645,89 грн., заборгованості по пені по тілу кредиту в розмірі 10624,66 грн., заборгованості по відсотках в розмірі 6352,38 грн., заборгованості по пені по відсотках в розмірі 7348,41 грн.

Перевіряючи доводи апеляційної карги відповідача щодо правильності нарахування розміру пені, колегія суддів враховує, що з позовом про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся 25.10.2011 року, обрахувавши суму пені за порушення строків погашення кредитної заборгованості та пені за порушення терміну погашення відсотків в межах річного строку позовної давності, що підтверджується розрахунком суми заборгованості (а.с. 12-13) й відповідає положенням п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України. Отже, вищенаведеним спростовуються доводи апеляційної скарги відповідача про нарахування пені з порушенням річного строку позовної давності.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апеляційної скарги відповідача про стягнення пені у подвійному виді, оскільки пеню нараховано позивачем за порушення відповідачем строків погашення кредитної заборгованості та окремо за порушення терміну погашення відсотків, що відповідає положенням п.п.10.1 п.10 кредитного договору, за умовами якого за порушення строків повернення кредиту, процентів за його користування та комісій, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню в розмірі 0,5% від суми простроченого платежу за кожний день прострочки.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: