Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 0816/1224/2012
Провадження № 2/0816/382/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 грудня 2012 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області в складі:

головуючого: судді Шамоти Л.В.

при секретарі: Рикун І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, розташованого в смт. Михайлівка Запорізької області, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення,

В С Т А Н О В И В:

ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення.

В позові зазначено, що 17 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитну угоду № 14.14403, а 18 січня 2008 року було укладено договір про видачу траншу № 14.14403-01. Відповідно до умов кредитної угоди та договору про видачу траншу відповідач ОСОБА_1 отримала кредит на загальну суму в розмірі 15000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 січня 2013 року. В якості забезпечення повернення кредиту відповідачем ОСОБА_1 в заставу банку був переданий транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, білого кольору, тип мікроавтобус пасажирський, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2. В подальшому без погодження та дозволу заставодержателя відповідач ОСОБА_1 продала відповідачу ОСОБА_2 транспортний засіб, який є предметом застави. Однак, відповідач ОСОБА_1 свої зобов'язання за кредитом виконує не належним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість по кредиту, яка до теперішнього часу не погашена. Позивач просить суд звернути стягнення на предмет застави, а саме: передати в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» шляхом вилучення у відповідача ОСОБА_2 належне йому заставлене майно транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, тип мікроавтобус пасажирський, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 14.14403 від 17 січня 2008 року в сумі 19808,55 доларів США звернути стягнення на предмет застави автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, тип мікроавтобус пасажирський, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3, що належить на праві власності відповідачу ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобілю ПАТ КБ «Приватбанк» з укладання від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; та стягнути судові витрати.

В судове засідання представник позивача не з'явилася, від нього надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з'явилася, про час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином, шляхом направлення судової повістки рекомендованим листом з повідомленням за адресою її місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за її відсутності від неї не надходило, крім того, лист, яким направлялась судова повістка, був повернений до суду із відміткою про відсутність відповідача за зазначеною адресою, тому суд відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважає, що відповідач була повідомлена належним чином, визнає її неявку неповажною, та вважає можливим ухвалити заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів.

В судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з'явився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, в задоволенні позову просить відмовити, оскільки він не є власником спірного транспортного засобу, цього транспортного засобу в нього немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності та в зв'язку з неявкою відповідача ОСОБА_1, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши матеріли справи, оцінивши наявні у справі докази, приходить до висновку про неможливість задоволення позову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичайного ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 589 ЦК України, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 590 ЦК України, звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми.

Відповідно до ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишається та сплати процентів, передбачених договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і виплати проценти.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу», заставодавець може відчужувати заставлене майно тільки за згодою заставодержателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про заставу», застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.

Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1) обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2) відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі статтею 388 Цивільного кодексу України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

Як встановлено в судовому засіданні, 17 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитну угоду № 14.14403. 18 січня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про видачу траншу № 14.14403-01. Відповідно до умов кредитної угоди та договору про видачу траншу відповідач ОСОБА_1 отримала кредит на загальну суму в розмірі 15000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 21 січня 2013 року.

При укладенні договорів відповідач ОСОБА_1 прийняла на себе зобов'язання повернути кредит до 21 січня 2013 року та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Отже, належним виконанням зобов'язання з боку відповідача ОСОБА_1 є повернення кредиту та сплати відсотків за користування коштами в строк, в розмірі та в валюті, які визначені в договорі.

У відповідності з вимогами Закону України «Про акціонерні товариства» від 12 червня 2009 року, в установчих документах ЗАТ комерційний банк «Приватбанк» відбулись зміни, пов'язані із зміною найменування юридичної особи. Найменування банку змінилось на публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», що підтверджується свідоцтвом про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 054809 від 17 липня 2009 року.

Відповідно до абзацу 3 ст. 5 Закону України «Про акціонерні товариства», зміна типу товариства з приватного на публічне або з публічного на приватне не є його перетворенням.

Враховуючи те, що зміна найменування не тягне за собою припинення юридичної особи ЗАТ КБ «Приватбанк», підстав для заміни кредитора за договором не має.

Таким чином, кредитором за договором є публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк».

На виконання кредитної угоди та договору про видачу траншу позивач здійснив видачу кредитних коштів відповідачу ОСОБА_1 в сумі, визначеній у договорі, у повному обсязі, тим самим позивач повністю виконав свої зобов'язання перед відповідачем ОСОБА_1 за кредитною угодою та договором про видачу траншу.

Однак, в порушення умов кредитної угоди та договору про видачу траншу відповідач ОСОБА_1 не виконувала належним чином зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за користування ними, має прострочену заборгованість, що згідно вимог ст. 610 ЦК України є порушенням зобов'язань.

Згідно розрахунку заборгованості, доданого до позову, відповідач ОСОБА_1 станом на 15 липня 2010 року має заборгованість 19808,55 доларів США, яка складається з наступного: сума в розмірі 13710,69 доларів США заборгованість за кредитом; сума в розмірі 4102,75 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом; сума в розмірі 1021,78 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором; сума в розмірі 31,57 доларів США штраф (фіксована частина); сума в розмірі 941,76 доларів США штраф (процентна складова).

Вказана сума заборгованості підтверджується розрахунком заборгованості, наданого позивачем.

17 січня 2008 року в забезпечення виконання кредитної угоди № 14.14403 від 17 січня 2008 року було укладено договір застави автотранспорту № 14.14403/2. Відповідно до умов договору застави, заставодавець відповідач ОСОБА_1 передала в заставу транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, білого кольору, тип мікроавтобус пасажирський, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, який належав їй на праві власності на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії АРС № 052345, виданого РВВ МРВ ДАІ № 3 при УМВС України в Запорізькій області 06 грудня 2007 року. Заставна вартість предмету застави складає 67500 гривень. Заставодержателем за цим договором є позивач.

За умовами п. 17.6 договору застави, заставодавець зобов'язується не передавати предмет застави в оренду (майновий найм), лізинг, у спільну діяльність або безоплатне користування, не здійснювати його відчуження або інше розпорядження предметом застави без письмової згоди заставодержателя.

Згідно з копії витягу з Державного реєстру обтяжень(запис 4), 18 січня 2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна внесено реєстраційний запис за № 6424063 про заставу рухомого майна транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, із забороною його відчуження на підставі договору застави автотранспорта № 14.14403/2 від 17 січня 2008 року; обтяжувачем якого є ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», боржник ОСОБА_1; строк виконання зобов'язання: 22 січня 2013 року, розмір основного зобов'язання 15000 доларів США.

Згідно біржового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 01 жовтня 2008 року, продавець відповідач ОСОБА_1 продала, а покупець відповідач ОСОБА_2 придбав на умовах цього договору наступний транспортний засіб: марка MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, шасі/кузов № НОМЕР_1, транзитний номер АЕ 4370.

Тобто, як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 без згоди заставодержателя зняла з обліку заставлений транспортний засіб для реалізації і в подальшому вказаний транспортний засіб був відчужений відповідачу ОСОБА_2 за біржовою угодою від 01 жовтня 3008 року.

Оскільки 18 січня 2008 року до Державного реєстру обтяжень рухомого майна було внесено реєстраційний запис про заставу рухомого майна транспортного засобу марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_2, із забороною його відчуження на підставі договору застави автотранспорта № 14.14403/2 від 17 січня 2008 року, обтяжувачем якого є ЗАТ комерційний банк «Приватбанк», тому покупець цього автомобілю, який придбав його в порушення умов договору застави, без згоди заставодержателя, не може вважатись добросовісним набувачем і для нього зберігається сила договору застави на підставі ст. 27 Закону України «Про заставу».

Таким чином, посилання відповідача ОСОБА_2 на те, що транспортний засіб був придбаний ним без будь-яких обтяжень і тому він є добросовісним набувачем зазначеного рухомого майна, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам і вимогам закону.

Проте, на час розгляду судом справи по суті відповідач ОСОБА_2 вже не є власником заставленого автомобіля.

Так, згідно довідки, виданої Мелітопольським ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, відповідно до комп'ютерної бази даних Мелітопольського ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, автомобіль MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3, не зареєстрований, оскільки зазначений автомобіль з 15 серпня 2012 року знятий з обліку для продажу. Інформації щодо того, за ким на теперішній час зареєстрований MERCEDES-BENZ 308D, кузов № НОМЕР_1, Мелітопольське ВРЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області не має.

Згідно довідки від 12 грудня 2012 року № 10/4-5376, виданої УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області, відповідно до оперативних даних комп'ютерної бази УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області станом на 10 грудня 2012 року автомобіль марки MERCEDES-BENZ 308D, кузов № НОМЕР_1, був знятий з обліку 15 серпня 2012 року ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Станом на 10 грудня 2012 року вищевказаний автомобіль у підрозділах РЕР УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області не реєструвався.

Посилання представника позивача на те, що відповідачем ОСОБА_2 не спростовано факту припинення у нього права власності на заставлений автомобіль, а обставина зняття ним автомобіля з обліку в органах ДАІ жодним чином не перешкоджає йому знову його зареєструвати та не впливає на суть справи, судом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки з урахуванням вимог ст. 10 ЦПК України, саме на позивача покладається обов'язок довести ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, при цьому за клопотанням представників позивача судом неодноразово були направлені запити щодо з'ясування теперішнього власника заставленого транспортного засобу. Відповідач ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень надав суду відповідні докази, а позивач, в свою чергу, не надав жодного доказу на підтвердження того, що на час розгляду справи саме відповідач ОСОБА_2 є власником заставленого транспортного засобу. Самі по собі посилання представника позивача про можливість відповідача ОСОБА_2 в подальшому знову зареєструвати автомобіль, не можуть бути покладені в основу судового рішення, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з цим, враховуючи положення ч. 1 ст. 11 ЦПК України, згідно якої суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог, оскільки позивачем заявлено вимоги про передачу в заклад позивача шляхом вилучення у відповідача ОСОБА_2 належне йому заставлене майно транспортний засіб марки MERCEDES-BENZ 308D, 1999 року випуску, тип мікроавтобус пасажирський, шасі/кузов № НОМЕР_1, державний номер НОМЕР_3, та звернення стягнення на зазначене нерухоме майно, що належить відповідачу ОСОБА_2 шляхом продажу вказаного автомобілю позивачем з укладання від імені відповідача ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобілю з обліку в органах ДАІ України, а також з наданням позивачу всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу. Однак, з наявних в матеріалах справи документів вбачається, що на час розгляду справи по суті відповідач ОСОБА_2 не є власником заставленого майна, а позивач своїм правом щодо уточнення позовних вимог не скористався, особу, яка в теперішній час є власником заставленого рухомого майна, до участі у справі не залучив.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому дані вимоги не підлягають задоволенню.

Отже, аналізуючи забрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про неможливість задоволення позову, а тому в задоволенні позовних вимог належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 530, 536, 589, 590, 610, 611, 629, 1046, 1047, 1048, 1050, 1054 ЦК України, Законом України «Про заставу», Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», Законом України «Про акціонерні товариства», ст.ст. 10, 11, 58, 59, 60, 107, 208, 212 215 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

В позові публічному акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя:

12.12.2012