Справа № 2/0916/524/2012
Провадження № 22ц/0990/460/12
Головуючий у 1 інстанції Гавриш Я.М.
Суддя-доповідач Матківський Р.Й.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Васильковського В.М., Ясеновенко Л.В.

секретаря Возняк В.Д.

з участю апелянта ОСОБА_2, представників позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника прокуратури Івано-Франківської області Савчук Л.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав з апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Тлумацького районного суду від 17 січня 2012 року, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року з позовом в суд звернулася ОСОБА_6, щоб ухвалити рішення про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7 відносно їхнього сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заявлені вимоги позивачка обґрунтувала тим, що 30 листопада 2006 року шлюб із відповідачем розірвано, а сина залишено проживати з нею.

Син не бажає спілкуватися з батьком, останній не цікавиться ним, тільки робить видимість дбайливого батька.

Дитина постійно бачить тільки негативні дії батька, який намагався заволодіти будинком, через що разом із мамою зверталася із заявами до опікунської ради, служби у справах неповнолітніх, органи міліції і суду.

Батько весь час не піклувався сином, мав заборгованість по аліментах, і в добровільному порядку не давав жодних коштів.

__________________________________________________________________________

Справа № 2/0916/22/2012 Головуючий у І інстанції Гавриш Я.М.

Провадження №22ц/0990/460/2012 Суддя-доповідач Матківський Р.Й.

Категорія 50

ОСОБА_7 відмовився дати дозвіл сину на виїзд за кордон разом із нею для оздоровлення під час канікул.

Тому стиль життя відповідача відносно дитини, його негативна поведінка, виключає можливість здійснювати будь-який вплив на виховання сина.

Рішенням Тлумацького районного суду від 17 січня 2012 року позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апелянт зазначає, що рішення суду є необґрунтованим і незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Позивачка нічим не довела, що він як батько ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно сина. Вона з вересня 2000 року по даний час не приділяє належної уваги дитині, постійно проживає в Італії. Позивачка не може створити дитині належних умов для його виховання та розвитку за винятком спілкування по телефону чи скайпу.

Суд не врахував, що статтею 141 СК визначено рівність прав і обов'язків батьків відносно дитини, а позбавлення батьківства є крайнім заходом на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Суд не врахував зазначених роз'ясень законодавства, його заперечень проти позову, не перевірив його докази, що саме він забезпечив дитину окремим житлом, надає матеріальну допомогу на утримання сина.

Зазначає, що суд не перевірив доводів, викладених у його запереченнях, письмових висновках Тлумацької РДА, не навів мотивів ухваленого ним рішення. Не допустив до участі у справі представника органу опіки та піклування, прокурора, не повідомивши його про розгляд справи.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта та представника прокуратури, які вимоги скарги підтримали, представників позивачки, які вимоги скарги не визнали, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 з сином не спілкується, участі у його вихованні не приймає, шкільним життям не цікавиться, необґрунтовано відмовив сину в наданні дозволу виїхати з мамою за кордон на період літніх канікул, що є підставою для позбавлення його батьківських прав відносно сина ОСОБА_8.

Однак, позбавляючи ОСОБА_7 батьківських прав суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, недовів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, його висновки не відповідають обставинам справи та неправильно застосовано норми матеріального права, що є підставою для його скасування та ухвалення нового.

Відповідно до ст. 164 СК України, однією з підстав для позбавлення батьківських прав батьків є ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Суд першої інстанції повинен був врахувати, що обставини, на які посилається позивачка та її представники не є достатніми для застосування до відповідача як батька такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_9 бажає спілкуватись та брати участь у вихованні сина, заперечує, що не давав згоди на тимчасовий виїзд з мамою за кордон, позитивно характеризується та сплачує аліменти на його утримання. Син проживає в будинку бабусі ОСОБА_3, яка і весь час опікується ним, оскільки мама ОСОБА_6 з 2000 року перебуває на роботі в Італії і приїжджає в місто Тлумач кілька разів на рік.

Судом також встановлено, що ОСОБА_9 перебуває в неприязних відносинах з ОСОБА_3, з якою проживає син, що не дає йому можливості брати участі у його вихованні, а небажання сина спілкуватись з сином також не є підставою для позбавлення його батьківських прав.

Служба у справах дітей Тлумацької районної державної адміністрації, виходячи із інтересів дитини у висновку від 8. 11. 2011 року, вважала доцільним позбавити ОСОБА_7 батьківських прав відносно сина ОСОБА_8.

Але в грудні 2011 року Комісією з питань захисту прав дитини райдержадміністрації постановлено вважати недійсним висновок про позбавлення батьківських прав ОСОБА_7. Комісія вважала таке позбавлення недоцільним та встановила, що неповнолітня дитина не усвідомлює наслідки позбавлення батьківських прав батька, відчувається вплив на його думку матері та бабусі, які виховують хлопчика та налаштовують його проти батька.

Судом встановлено, що жодних заяв щодо протиправних дій зі сторони відповідача в Тлумацький РВ УМВС протягом 2008-2011 року не надходило. З характеристики підписаної міським головою вбачається, що ОСОБА_7 зарекомендував себе як сумлінний та відповідальний працівник, скарг на його поведінку не поступало.

Колегія суддів вважає, що за відсутності переконливих доказів ухилення ОСОБА_7 від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_8 ІНФОРМАЦІЯ_2, в задоволенні позову ОСОБА_6 необхідно відмовити.

На підставі ст. 164 СК України, керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 задоволити.

Рішення Тлумацького районного суду від 17 січня 2012 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: В.М. Васильковський

Л.В. Ясеновенко