_____________________________________________________________________________
Справа№1512/2-2140/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2012 р. року, Київський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Огренич І.В.

при секретарі Камінської О.О.

розглянувши у судовому засіданні у м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Приморської районної адміністрації виконавчого комітету Одеської міської Ради, Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про визнання свідоцтва про право власності на житло, розпорядження органу приватизації, договорів купівлі-продажу недійсними та виселення, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, уточнивши у судовому засіданні позовні вимоги, просить визнати свідоцтво про право власності на житло від 13 квітня 1994 року №38162 реєстраційний №8-2677, видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів на квартиру АДРЕСА_1 та розпорядження органу приватизації №38162 від 13 квітня 1994 року недійсними, визнати договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчені 9-ою Одеською державною нотаріальною конторою 06.06.1994 року, реєстр 1-1298 та 29.07.1994 року, реєстр 1-1873 укладені між ОСОБА_1 і ОСОБА_4 та ОСОБА_4 і ОСОБА_3, визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений 6-ою Одеською державною нотаріальною конторою 20.12.1994 року, реєстр 1-9789, укладений між ОСОБА_3 і ОСОБА_2 недійсним та виселити останнього зі всіма мешкаючими з ним особами з квартири АДРЕСА_3. При цьому позивач посилається на те, що з 28 вересня 1984 року він був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Вироком Київського райсуду м.Одеси від 24.06.1993 року він був засуджений по ст.ст.17,94 КК України та з 23.03.1993 року по 23.03.2001 року відбував покарання в Сокірянській ВК Чернівецької області. Невідомі особи від імені позивача провели приватизацію спірної квартири та продали її, про що ОСОБА_1 дізнався після звільнення від покарання та був вимушений звернутись до суду з даним позовом.

ОСОБА_3, представник Приморської райадміністрації Одеської міськради, представник Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області до судового засідання не зявилися, повідомлялися, про причини неявки суд не сповістили.

ОСОБА_4, (1940 р.н.) згідно довідки адресно-довідкового бюро ГУМВС України в Одеській області знятий з реєстрації 22.08.2011 року в звязку зі смертю.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що він є добросовісним набувачем квартири АДРЕСА_2, а тому просив у задоволенні позову відмовити.

Представник ОСОБА_2 також просив у задоволенні позову відмовити.

3-я особа: ОСОБА_5 залишив розгляд справи на розсуд суду.

3-я особа: ОСОБА_6 до судового засідання не зявилась, повідомлялась, про причини неявки суд не сповістила.

3-я особа: представник 6-ої Одеської державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився, повідомлявся, надав до суду лист з проханням слухати справу у їхню відсутність.

3-я особа: представник 3-ої Одеської державної нотаріальної контори до судового засідання не зявився, повідомлявся, надав до суду лист з проханням слухати справу у їхню відсутність.

3-я особа: представник КП «Міське агентство з приватизації житла»у судовому засіданні пояснила, що приватизація квартири АДРЕСА_2 проведена без порушень чинного законодавства, а тому просила у задоволенні позову відмовити.

3-я особа: представник департаменту міського господарства до судового засідання не зявився, повідомлявся, про причини неявки суд не сповістив.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як встановлено у судовому засіданні, з 28 вересня 1984 року ОСОБА_1 був зареєстрований та проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вироком Київського райсуду м.Одеси від 24 червня 1993 року позивач був визнаний винним за ст.ст.17, 94 КК України та позбавлений волі на 8 років в ВТК посиленого режиму.

Згідно довідки Сокірянської ВК Чернівецької області від 23 березня 2001 року серії БЄ №008932 ОСОБА_1 відбував покарання в місцях позбавлення волі з 23 березня 1993 року до 23 березня 2001 року, звідки звільнився по відбуттю строку покарання.

13 квітня 1994 року по заяві від імені ОСОБА_1, управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів прийнято розпорядження про передачу ОСОБА_1 в приватну власність квартири АДРЕСА_2, а також 13 квітня 1994 року заступником начальника управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів видано свідоцтво про право власності на житло на спірну квартиру на імя ОСОБА_1

06 червня 1994 року, згідно з договором купівлі-продажу посвідченим державним нотаріусом 9-ої Одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, ОСОБА_1 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_2.

Як вбачається з висновку №13770/02 від 26 грудня 2005 року судової почеркознавчої експертизи, підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис «ОСОБА_1Г.»в заяві про приватизацію (передачі у приватну власність) квартири без дати (графи «Підпис наймача та повнолітніх членів сімї») та в розрахунку площу квартири, яка безоплатно приватизується, затвердженим розпорядженням органу приватизації від 13 квітня 1994 року №38162 (графа «Підпис наймача, що приватизує квартиру (будинок)»), а також підпис від імені ОСОБА_1 та рукописний запис «Пилипенко»у договорі купівлі-продажу від 06 червня 1994 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

21 червня 2006 року прокурором Приморського району м.Одеси ОСОБА_9 порушена кримінальна справа №55 за фактом підробки та використання підробленого договору купівлі-продажу від 06 червня 1994 року, за ознаками складу злочину, передбаченого ст.ст.358 ч.1, ч.3 КК України.

Постановою Приморського райсуду м.Одеси від 09 листопада 2011 року провадження по вищезазначеній кримінальній справі закрито в звязку із закінченням строків давності.

Згідно ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»(в редакції, що діяла на час спірних правовідносин), 1. Приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд; 3.3. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина; 10. Органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків) у приватизації займаного ними житла, за винятком випадків, передбачених пунктом 2 статті 2 цього Закону (п.2 ст. 2 Закону: «Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартириквартири (будинки), розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам'яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв-заповідників; кімнати в гуртожитках; квартири (будинки), які перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), розташовані в зоні безумовного (обов'язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.»).

У відповідності до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 57 ЦПК України).

Частиною 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За змістом ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, оскільки в судовому засіданні судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2, була приватизована на ім'я ОСОБА_1 за підробленими документами, без його відома, на підставі заяви яку він не писав та нікого на її написання не уповноважував, суд вважає, що приватизація вказаної квартири відбулася з порушенням закону, а тому суд вважає за необхідне визнати недійсними розпорядження від 13 квітня 1994 року №38162 УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів та свідоцтво про право власності на житло від 13 квітня 1994 року №38162 реєстраційний №8-2677, видане УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів на квартиру АДРЕСА_1.

Враховуючи, що в даній справі оспорюються договори купівлі-продажу квартири, що були укладені в 1994 році, суд вважає, що при вирішенні даного спору, відповідно до Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України в редакції 2003 року, необхідно застосовувати норми ЦК УРСР в редакції 1963 року з наступними змінами.

Згідно ст. 41 ЦК України (1963 року) угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 48 ЦК України (1963 року), недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна з сторін зобов'язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі - відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки недійсності угоди не передбачені законом.

Стаття 49 ЦК України (1963 року) встановлено, якщо угода укладена з метою, завідомо суперечною інтересам соціалістичної держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання угоди обома сторонами - в доход держави стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання угоди однією стороною з другої сторони стягується в доход держави все одержане нею і все належне з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності ж умислу лише у однієї з сторін все одержане нею за угодою повинно бути повернуто другій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного стягується в доход держави.

Згідно ч.1 ст. 57 ЦК України (1963 року) угода, укладена внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також угода, яку громадянин був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, може бути визнана недійсною за позовом потерпілого або за позовом державної чи громадської організації. Частина 2 передбачає, якщо угода визнана недійсною з однієї з зазначених підстав, то потерпілому повертається другою стороною все одержане нею за угодою, а при неможливості повернення одержаного в натурі - відшкодовується його вартість.

При таких обставинах та враховуючи, що право власності на квартиру АДРЕСА_2, на ім'я ОСОБА_1 було оформлено незаконно, в подальшому за договором купівлі-продажу право власності на вказану квартиру від його імені незаконно перейшло до ОСОБА_4, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10,59, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.41,48,49,57 ЦК України (у редакції 1963 року) , постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 28 квітня 1978 року Про судову практику в справах про визнання угод недійсними , суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Ввизнати розпорядження управління житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради №38162 від 13 квітня 1994 року недійсним.

Визнати свідоцтво про право власності на житло від 13 квітня 1994 року №38162 реєстраційний №8-2677, видане управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на квартиру АДРЕСА_2 на імя ОСОБА_1 недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений 9-ою Одеською державною нотаріальною конторою 06.06.1994 року, реєстр 1-1298, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений 9-ою Одеською державною нотаріальною конторою 29.07.1994 року, реєстр 1-1873, укладений ОСОБА_4 та ОСОБА_3 недійсним.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, посвідчений 6-ою Одеською державною нотаріальною конторою 20.12.1994 року, реєстр 1-9789, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 недійсним.

Виселити ОСОБА_2 зі всіма мешкаючими з ним особами з квартири АДРЕСА_3.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя :