АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4324/12 Справа № 2-1252/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2012 року

31 липня 2012 року колегія судців судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Пономарь З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Солод О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2012 року по цивільній справі за позовом Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради (треті особи: Комунальне підприємство "Житлово-комунальне господарство", відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області) про визнання неправомірною реєстрацію в якості члена сім'ї наймача, визнання недійсними: розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право приватної власності на квартиру, договору дарування квартири, договору купівлі-продажу квартири, повернення квартири у власність територіальної громади, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2007 року прокурор в інтересах ОСОБА_5В, ОСОБА_6 та територіальної громади м.Нікополя звернувся з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання неправомірною реєстрацію в якості члена сім'ї наймача, визнання недійсними: розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право приватної власності на квартиру, договору дарування квартири, договору купівлі-продажу квартири, повернення квартири у власність територіальної громади.

В обґрунтування позовних вимог прокурор посилався на те, що ОСОБА_2 будучи співробітником відділу по боротьбі з економічною злочинністю, зловживаючи своїм службовим становищем, маючи намір заволодіти квартирою № 55 в буд № 19 по вул. В.Усова в м. Нікополі, в якій в якості наймачів на підставі ордеру були зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, незаконно прописався у вказаній квартирі як двоюрідний брат ОСОБА_5 (головного квартиронаймача), після чого зняв з реєстраційного обліку наймачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, в результаті чого позбавив їх права на отримання вказаної квартири у власність шляхом приватизації. В подальшому, оформивши право власності на квартиру на своє ім'я завдав шкоди інтересам територіальної громади міста Нікополя, оскільки з її житлового фонду вибула спірна квартира.

За фактом незаконної приватизації квартири АДРЕСА_1 06.05.2006 року прокурором міста Нікополя порушено кримінальну справу №32069023 за ознаками злочину, передбаченого ч. З ст. 364 КК України. 09.10.2006 року ОСОБА_2 пред'явлено обвинувачення за ст. 364 ч. З КК України.

Під час розгляду кримінальної справи в суді, державним обвинувачем винесена постанова про зміну обвинувачення відносно ОСОБА_2 за ч. З ст. 364 КК України на ч. 1 ст. 190 КК України. Кримінальна справа повернута судом на додаткове розслідування, під час проведення якого постановою слідчого від 06.03.2008 року кримінальна справа відносно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України закрита у зв'язку з відсутністю складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України.

Прокурор неодноразово змінював і уточнював в ході розгляду справи позовні вимоги.

У вересні 2008 року прокурор, вже тільки в інтересах держави в особі територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради звернувся з заявою про уточнення та доповнення позовних вимог до ОСОБА_5В, ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і просив: визнати неправомірною реєстрацію ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 в якості члена сім'ї наймача; визнати недійсним розпорядження органу приватизації від 14 квітня 2004 року № 52-13487-ЖКХ про передачу у приватну власність громадину ОСОБА_2 вказаної квартири; визнати недійсним Свідоцтво про право приватної власності на дану квартиру на ім'я ОСОБА_2, виданого від 05.05.2004 року на підставі розпорядження органу приватизації від 14.04.2004 р. № 13487-ЖКХ; визнати недійсним договір дарування спірної квартири, укладений 22 травня 2006 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 17.05.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Також прокурор просив повернути квартиру АДРЕСА_3 власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради. /а.с. 48-49/.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2012 року позов Нікопольського міжрайонного прокурора задоволено.

Суд визнав неправомірною реєстрацію ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_2 в якості члена сім'ї наймача; визнав недійсним розпорядження органу приватизації від 14 квітня 2004 року № 52-13487-ЖКХ про передачу у приватну власність громадину ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_3; визнав недійсним Свідоцтво про право приватної власності на вказану квартиру на ім'я ОСОБА_2, виданого від 05.05.2004 року на підставі розпорядження органу приватизації від 4.04.2004 р. № 13487-ЖКХ.: визнав недійсним договір дарування спірної квартири, укладений 22 травня 2006 року між ОСОБА_2 ригоровичем та ОСОБА_3; визнав недійсним договір купівлі-продажу даної квартири укладений 17.05.2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4; повернув вказану квартиру у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість проданої квартири за договором купівлі-продажу від 17.05.2007 року у розмірі 77300 грн. /а.с.230-233/.

З таким рішенням ОСОБА_2 не погодився і звернувся з апеляційною скаргою, в який ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції, та постанову нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства / а.с. 242-244/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційній скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду - скасувати, у звязку з чим постановити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючі позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 був зареєстрований в спірної квартирі незаконно, тому що наймач квартири - ОСОБА_5 не вказала прізвище особи яку просила зареєструвати.

Проте з висновками суду погодитися не можна, оскільки він не відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Відповідно до ст.65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сімї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 добровільно зареєстрували ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі, при цьому він набув всі права та обовязки по користуванню житловим приміщенням.

Позивачем не надано доказів, які б підтверджували що ОСОБА_2 не був квартиронаймачем, а значить не міг приватизувати спірну квартиру.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2, як квартиронаймач, звертався з заявою, в який просив оформити передачу в приватну власність спірну. Дана заява завірена начальником КП «ЖКГ» та КП «НМБТІ» (а.с.6).

Крім того, в розпорядженні органу приватизації, копія якого долучена до матеріалів справи, ОСОБА_2 теж вказаний як наймач даної квартири (а.с.7).

Згідно постанови про закриття кримінальної справи в частині предявленого обвинувачення, винесеного слідчим Нікопольської міжрайонної прокуратури 31.03.2008 року, ніким не оскарженої та не скасованої, ...в діях ОСОБА_2 відсутній склад злочину, передбачений ст.190 ч.І КК України, так як умислу на шахрайство, тобто заволодіння чужим майном шляхом оману чи зловживання довірою не було.

Як встановлено в ході судового слідства, ОСОБА_2 надав ОСОБА_6 житло в с.Дмитрівка і Павленки добровільно вселились в нове житло, в звязку з чим ніяких обманних дій у ОСОБА_2 немає. Про те, що в Павленко були борги по оплаті комунальних послуг, вони знали самі і знали, що їх квартира не приватизована і може бути приватизована в будь-який момент...» (а.с..33). Згоду на прописку ОСОБА_2 вони дали добровільно.

Згідно з ЦК особа, яка вважає, що її речові права порушені, має право вернутися до суду як із позовом про визнання відповідної угоди недійною (статті 215235), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (статті 330, 388).

Прокурор в інтересах територіальної громади м.Нікополя звернувся з позовом про визнання неправомірною реєстрацію в якості члена сім'ї наймача, визнання недійсними: розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право приватної власності на квартиру, договору дарування квартири, договору купівлі-продажу квартири, повернення квартири у власність територіальної громади, з підстав невідповідності їх вимогам закону.

У ст. 215 ЦК передбачено загальне правило про те, що правочин є недійсним через недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені в ст. 203 цього Кодексу.

Однак у ст. 216 ЦК визначено особливі правові наслідки недійсності правочину.

Зокрема, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Постановляючи рішення, суд першої інстанції погодився із обраним позивачем способом захисту та визнав правочини недійсними, не застосувавши, на порушення ст. 216 ЦК, наслідків їх недійсності.

Згідно зі ст. 330 ЦК, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване нього.

Суд першої інстанції на вимоги закону не звернув уваги і визнавши недійсним договір дарування спірної квартири, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнавши недійсним договір купівлі-продажу даної квартири укладеного між ОСОБА_3 .Г.П. та ОСОБА_4 безпідставно повернув вказану квартиру у власність територіальної громади м. Нікополя в особі Нікопольської міської ради та стягнув з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 вартість проданої квартири за договором купівлі-продажу від 17.05.2007 року у розмірі 77300 грн.

За таких обставин, в силу діючого законодавства, а саме: ст..ст 203,228,230 ЦК України, ст.65 ЖК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги прокурора в інтересах держави в особі територіальної громади м.Нікополя в особі Нікопольської міської ради і вважає, можливим рішення скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, задовольнивши апеляційну скаргу.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 01 березня 2012 року - скасувати.

Відмовити в задоволенні позовних вимог Нікопольського міжрайонного прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Нікопольської міської ради до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, Комітету по управлінню комунальним майном Нікопольської міської ради (треті особи: Комунальне підприємство "Житлово-комунальне господарство", відділ громадянства та реєстрації фізичних осіб Нікопольського МВ (з обслуговування м. Нікополя та Нікопольського району) УМВС України в Дніпропетровській області) про визнання неправомірною реєстрацію в якості члена сім і наймача, визнання недійсними: розпорядження органу приватизації, свідоцтва про право приватної власності на квартиру, договору дарування квартири, договору купівлі-продажу квартири, повернення квартири у власність територіальної громади.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: