АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3826/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3826/2012Головуючий у 1-й інстанції Жмурка П.Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого: ОбідіноїО.І.

Суддів: Панченка О.О., Прядкіної О.В.

при секретарі Мотрій С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини,

колегія суддів , заслухавши доповідь судді - доповідача Обідіної О.І.

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Карлівського районного суду Поолтасвької області від 20 вересня 2012 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення місця проживання малолітньої дитини відмовлено.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, безпідставне не взяття до уваги думки сина про його бажання проживати з батьком, просить рішення скасувати та постановити нове про задоволення позову в повному-обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 309 ч.І п.З ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

По справі встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 1991 року по травень 2012 року, від шлюбу мають спільних дітей - ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Фактично подружжя припинило спільне проживання в липні 2011 року, після чого ОСОБА_3 разом з дітьми переїхала на постійне місце проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Влітку 2012 року син ОСОБА_6 приїхав до батька погостювати та виявив бажання залишитись з ним проживати постійно.

На даний час малолітній ОСОБА_5 навчається в 6 класі Карлівської загальноосвітньої школи та проживає спільно з батьком в квартирі АДРЕСА_1.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що думка дитини, яка виявила категоричне бажання проживати спільно з батьком не є пріоритетною , матеріали справи не містять письмового висновку органу опіки та піклування щодо доцільності проживання сина з батьком чи матір»ю , доказів наявності виключних обставин для проживання дитини саме з батьком останній суду не надав, не спростував зловживання спиртними напоями та не довів стану свого здоров»я.

З вказаним висновком не може погодитись колегія суддів з наступних підстав.

Вірно процитувавши в рішенні норми матеріального права, якими урегульовано спір, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що розв»язання спору подібної категорії не можливо без відповідного висновку органу опіки та піклування, що передбачено вимогами ст. 19 СК України та закріплено в Постанові КМУ №866 від 24.09.2008 р. «Питання діяльності органів опіки та піклування , пов»язаної із захистом прав дитини».

Разом з цим, суд першої інстанції не вирішив питання щодо надання такого висновку органом опіки та піклування та обмежив з»ясування фактичних обставин справи дослідженням акту обстеження житлово-побутових умов та характеристиками з місця роботи та проживання сторін.

Виходячи з рівності прав та обов»язків обох батьків, предметом основної турботи яких є забезпечення інтересів своєї дитини , колегією суддів встановлено наступне.

У, відповідності до вимог ст. 19 СК України на стадії апеляційного розгляду органами опіки та піклування як за місцем проживання позивача, з яким проживає син , так і за місцем проживання відповідача, надано письмові висновки щодо доцільності проживання дитини як з батьком так і з матір»ю.

Так, в висновку органу опіки та піклування Канівської РДА зазначено, що батько має належні житлово-побутові умови, дбає про розвиток сина та його навчання , забезпечує всім необхідним , є для нього беззаперечним авторитетом, між ними існують теплі родинні відносини.

Між тим, висновок органу опіки та піклування Корсунь-Шевченківського району Черкаської області містить посилання на те, що мати має добрі житлово-побутові умови, проживає в приватному будинку спільно з донькою та своєю матір»ю ,якій цей будинок належить. ОСОБА_6 має окрему кімнату, забезпечений всім необхідним .

ОСОБА_3 здійснює контроль за поведінкою сина, цікавиться його навчанням та дозвіллям, приділяє особливу увагу його вихованню.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники органу опуки та піклування підтримали свої висновки та висловили думки щодо доцільності проживання дитини як спільно з батьком, так і спільно з матір»ю.

З наданих суду письмових доказівта - зазначених висновків органу опіки та піклування вбачається, що фактично батьки мають рівні можливості щодо матеріально- побутового забезпечення, однаково добросовісного ставляться до виконання своїх батьківських обов»язків , щиро переживають за емоційний стан сина,викликаний необхідністю вирішувати його місце проживання.

Як позивач, так і відповідач позитивно характеризуються за місцем роботи та проживання, мають регулярні заробітки. Будь- яких доказів з приводу вживання позивачем алкоголю матеріали справи не містять , підстав для сумнівів щодо незадовільного стану його здоров»я не має.

з

Статтею 161 СК України визначені обставини, які мають вирішальне значення при вирішенні спору щодо місця проживання дитини. Зокрема , ставлення батьків до виконання своїх обовязків, прихильність дитини до кожного з них , вік дитини, стан її здоров»я.

Принципом 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року передбачено, що дитина може бути розлучена з матір»ю лише у винятковій ситуації.

Разом з цим, статтею 9 Конвенції про права дитини, яка встановлює рівність прав матері та батька проголошено правило , за яким дитина не повинна розлучатись з батьками всупереч їх бажанню.

За правилами ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. В такому випадку, суд не пов»язаний з думкою дитини, проте вона повинна бути вислухана.

В даному випадку , ОСОБА_5 висловив своє бажання проживати в м. Карлівка спільно з батьком, до якого має більшу прихильність та потребує більше чоловічої уваги.

Приймаючи до уваги думку дитини, колегією суддів також встановлено, що син ОСОБА_6 народився в м. Карлівка, де постійно проживав до липня 2011 року .

Квартира АДРЕСА_2 - є постійним місцем проживання позивача та його сім»ї , в якій до липня 2011 року проживала відповідач, син ОСОБА_6 та старша донька ОСОБА_4.

В липні 2011 року дружина забрала дітей та виїхала проживати до своєї матері в с. Набутів , Корсунь-Шевченківського району, Черкаської області.

Таким чином, ОСОБА_5 прожив в с. Набутів лише один рік , тоді як в "м. Карлівка він прожив свої десять років, має там друзів та шкільних товаришів . Повернувся навчатись до своєї школи та колишнього оточення, що позитивно впливає на його емоційний стан.

Фактично син не має конфлікту з матір»ю, пояснює, що любить маму, проте бажає жити лише в м. Карлівці з батьком і не хоче повертатись жити в село .

Враховуючи, що сторони мають фактично рівні житлово-побутові умови, обидва дбайливо ставляться до виконання своїх батьківських обов»язків , мають позитивні характеристики , докладаючи в основу свого висновку інтереси дитини, колегія суддів приходить до переконання про необхідність визнати місце проживання ОСОБА_5 спільно з батьком.

Керуючись ст. 303, 309 ч.І п.3,316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 вересня 2012 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення позову.

Визначити місце проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з батьком ОСОБА_2 , який проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

СУДДІ