Справа|річ| № 2-1297/11
Провадження по справі № 2/1522/2499/12
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 червня 2012 року Приморський районний суд м.Одеси
у складі: головуючого - судді Ільченко Н.А.
при секретарі Довгань Ж.А.
за участю адвоката ОСОБА_1
розглянувши|розгледівши| у відкритому|відчиненому| судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_2, ОСОБА_5, третя особа : Шоста Одеська державна нотариальна контора, про визнання договору дарування недійсним ;
ВСТАНОВИВ:
Також позивач вказує, що з його згоди та згоди його дружини, у вищевказану квартиру вселилась відповідач ОСОБА_9, яка є сестрою його дружини, та це не викликало в них ніякої підозри, але в травні 2008 року він довідався про те, що ОСОБА_7, на підставі оформленої на її імя його дружиною довіреності, подарувала цю квартиру відповідачу ОСОБА_10 за договором дарування від 12 квітня 1995 року за р.№ 3-3085.
З огляду на наведене, позивач вважає, що договір дарування від 12.04.1995 року за р.№ 3-3085 порушує його права як співвласника, оскільки він своєї згоди на продажу вищевказаної квартири не давав, а також вважає, що строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом ним не пропущено, так як про існування договору дарування від 12.04.1995 року за р.№ 3-3085 він довідався лише в травні 2008 року.
В судовому засіданні ОСОБА_11, який є представником позивача, підтримав позов, а відповідач ОСОБА_9 та ії представник адвокат ОСОБА_1 не визнали позов і просили відмовити позивачу у задоволені позову у звязку з пропуском ним строку позовної давності без поважних причин, посилаючись, що позивач не надав суду докази на підтвердження того, що до 2008 року йому не було відомо про те, що спірна квартира з 1995 року не належить йому та його дружині, а також стверджували, що позивач кожного року приїжджав в Україну та в нього був спрощений порядок оформлення візи для вїзду в Україну, і відповідач ОСОБА_9 завжди виступала у якості приймаючої сторони, як власник житла в Україні, та що у 2003 році позивач отримав в КП «ОМБТІ та РОН довіку про відсутність у нього нерухомості у м.Одесе, а отже з 2003 року позивачу достовірно було відомо про те, що він та його дружина вже не являються власниками спірної квартири.
Відповідач ОСОБА_4 ОСОБА_2 надала суду свої письмові заперечення, у яких просить задовольнити позов та вказує, що у 1995 році, при оформлені візи для вїзду в Україну, їй стало відомо, що спірна квартира знаходиться у власності її сестри ОСОБА_5, але на той час вона вирішала нічого не розповідати своєму чоловіку, та приховала від нього цей факт, так як боялась сварки між своїми чоловіком та рідними, й лише у 2008 році її чоловік довідався про те, що спірна квартира належить її сестрі на підставі договору дарування.
ОСОБА_12, який є представником відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_2, визнав позов і просив розглянути справу без його участі, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.
Завідувач Шостої одеської державної нотаріальної контори просив розглянути справу без участі представника нот контори, про що подав адресовану суду свою письмову заяву, яка приєднана судом до матеріалів справи.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_5, суд|речі| вважає|лічить|, що позов ОСОБА_2 ОСОБА_3 ні підлягає задоволенню з наступних підстав.
У відповідності до положень ст.71 ЦК УРСР (1963р.) та ст.257 ЦК України (2003р.) загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Договір дарування квартири АДРЕСА_2 між ОСОБА_7, яка діяла від імені ОСОБА_13 (ОСОБА_4 ОСОБА_2) на підставі довіреності, посвідченої Десятою одеською державною нотаріальною конторою 09.09.1993р. за р.№ 1-4348, та ОСОБА_6, був укладений 12 квітня 1995 року та посвідчений Шостою одеською державною нотаріальною конторою за р.№ 3-3085.
З позовом про визнання згаданого договору дарування від 12.04.1995р. за р.№ 3-3085 недійсним позивач звернувся до суду 26 грудня 2008 року, тобто через 13 років, та не надав суду належних доказів на підтверждення того факту, що цей строк пропущено ним з поважних причин. Заяви позивача про поновлення цього строку до суду не надходило.
Згідно ч.1 ст.80 ЦК УРСР (1963р.) сплив позовної давності до предявлення позову до суду є підставою для відмови у позові.
Аналогічні положення містить і частина 4 статті 267 ЦК України (2003р.).
Згідно зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Як вбачається з|із| матеріалів справи, |уявлених| в період з 1993 по 1995 рік позивач разом зі своєю дружиною - відповідачем ОСОБА_4 ОСОБА_2, які постійно проживають на території ОСОБА_14, без перешкод оформляли візи для вїзду на територію України, так як мали квартиру на территорії України, але після квітня 1995 року вони неодноразово оформлювали візу для вїзду на територію України за запрошенням відповідача ОСОБА_5, на її житлову площу, що розташована за адресою : АДРЕСА_3.
Крім того, у 2003 році позивач, бажаючи придбати квартиру АДРЕСА_4, надав нотаріусу довідку про відсутність у нього нерухомості у місті Одеса, а отже станом на той час він знав, що спірна квартира вже не належить йому та його дружині ОСОБА_4 ОСОБА_2.
Факт придбання позивачем та його дружиною ОСОБА_4 ОСОБА_13 квартири АДРЕСА_5 підтверджується довідкою КП „ОМБТІ та РОН за № 358454.67 від 14.06.2012 р.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що твердження позивача про те, что йому стало відомо про існування договору дарування від 12.04.1995р. за р.№ 3-3085 лише у 2008 році, та твердження відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_13 про те, що вона приховувала від позивача факт існування цього договору дарування до 2008 року, повністю спростуються матеріалами справі.
Таким чином, позивач не довів в суді, що строк позовної давності ним не пропущено з поважних причин, що є підставою для відмови у позові.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК| України, ст.71, ч.1 ст.80 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.257, ч.3,4 ст.267 ЦК| України (в редакції 2003 року), суд, -
ВИРІШИВ|розв'язав|:
У задоволенні позову ОСОБА_2 ОСОБА_3 до ОСОБА_4 ОСОБА_2 та ОСОБА_5, третя особа : Шоста Одеська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування недійсним - відмовити.
Рішення може бути оскаржено у апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд міста Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Повний текст рішення складено 02 липня 2012 року.

Суддя Н.А.Ільченко