Справа № 2-133/11
(2/401/61/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

31.07.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коньковій А.О.,

за участі позивача - ОСОБА_1,

за участі відповідача ОСОБА_1,

за участі представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину домоволодіння в порядку спадкування та зустрічним позовом відповідача до виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, ОСОБА_3, де третя особа КП «ДМБТІ»про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету, про визнання права власності на частину домоволодіння,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що відповідач є його рідним братом; 31.01.1961 р. їх батько (ОСОБА_4) заключив нотаріально посвідчений договір побудови, згідно з яким побудував домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську, що складається з: житлового будинку А-1 житловою площею 35,0 кв.м загальною - 54,4 кв.м, літної кухні Б- 1, сараїв В,Е,Ж,З,Л,О,П, входу в погріб Д, убиральні И, душу Н, теплиць М,Т, навісів Р,У,Х та розташоване на земельній ділянці площею 799 кв.м. В домоволодінні №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську постійно мешкали та були прописані: ОСОБА_4 - батько, ОСОБА_5 - мати, ОСОБА_1 (позивач) та ОСОБА_1 - відповідач. Під час будівництва житлового будинку А-1 з 1961 по 1966 р.р., як зазначається позивачем при зверненні до суду, позивач, як старший син, приймав безпосередню участь у будівництві. 06.08.1990 р. ОСОБА_4 помер, згідно з вимогами ст. 529 ЦК України (1963 р.) та ст.1 261 ЦК України (2002 р.) його спадкоємцями за законом першої черги були: ОСОБА_5 - дружина, ОСОБА_1 (позивач) та інший син (відповідач), які прийняли спадщину у встановлений законом термін у порядку, передбаченому ст.549 ЦК України (1963 р.). До складу спадкового майна входили банківський вклад та автомобіль, на які 16.03.1991 р. були видані свідоцтва про право на спадщину за законом (р. №4-1140).

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно (САА № 544729), виданого 13.03.2006 р. виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради та зареєстрованого за р. № 14107841 в КП "ДМБТІ", ОСОБА_4 на праві приватної власності в цілому належить домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську. Оскільки вказане домоволодіння було збудоване ОСОБА_4 під час шлюбу із ОСОБА_5, то відповідно до ст. 22 КпШС України та ст. 60 Сімейного Кодексу України (2002 р.) воно належало подружжю ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках. Таким чином, після смерті ОСОБА_4 була відкрита спадщина в виді Ѕ частини домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську; спадщину прийняли три спадкоємця за законом: ОСОБА_5, позивач та відповідач, та кожному з яких стало належати по 1/6 частині спірного домоволодіння на праві спадкування за законом. Частки в праві власності на спірне домоволодіння розподілилися наступним чином: ОСОБА_5 належала Ѕ частина домоволодіння на праві спільної сумісної власності подружжя та 1/6 частина на праві спадкування за законом, а разом 2/3 частини домоволодіння, позивачеві та відповідачеві по 1/6 частині. За життя батько позивача та відповідача у цій справі не отримав свідоцтво про право власності на вказане домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську, та після смерті батька в спірному домоволодінні мешкали ОСОБА_5 (мати), відповідач з родиною. Позивач до осені 1991 року також мешкав в домоволодінні №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську; після реєстрації шлюбу в 1974 р. він проживав як у батьків дружини, так і у своїх батьків. Як позивачу, так й відповідачу за життя їх батьків були надані ділянки для будівництва житлових будинків. В 1991 році після закінчення будівництва свого домоволодіння №20-ж по вул. Бережна в м.Дніпропетровську позивач разом із родиною переїхав до нього. Спору відносно права власності на домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську між спадкоємцями не було.

20.10.1995 року померла мати (ОСОБА_5О.), була відкрита спадщина у виді 2/3 частин домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську; спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_5 були позивач та відповідач.

Як зазначається позивачем при зверненні до суду він у встановлений законом строк прийняв спадщину після смерті матері шляхом звернення із відповідною заявою до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, відповідач прийняв спадщину шляхом вступу у фактичне володіння спадковим майном, оскільки проживав та був постійно приписаний в спірному володінні. Частки в праві власності на спірне домоволодіння розподілися наступним чином: позивачу та відповідачу по 2/6 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5 та по 1/6 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, а всього по Ѕ частині.

Як зазначається позивачем на його пропозицію щодо оформлення права власності на спадщину у виді спірного домоволодіння відповідач відмовився та не визнає права позивача на Ѕ частину, у звязку з чим у позові й заявлено вимогу про визнання за позивачем права власності на Ѕ частину домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_4, померлого 06.08.1990 р., та після смерті матері ОСОБА_5, яка померла 25.10.1995 року; про зобовязання ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом вселення позивача в домоволодіння №32-а по вул. Бережна в м. Дніпропетровську, про стягнення судових витрат та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Відповідач позов не визнав та звернувся із зустрічним позовом, уточнив за судового розгляду його предмет та підставу (про визнання частково недійсним рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про визнання права власності на 41/100 частин домоволодіння та визнання права власності на 59/200 частин домоволодіння в порядку спадкування за законом), в його обґрунтування посилаючись на те, що згідно договору побудови від 31.01.1961 р. його батько ОСОБА_4 побудував домоволодіння №32-а по вул. Бережній в Дніпропетровську. На момент смерті батька домоволодіння складалося з: житлового будинку А-1, літньої кухні Б, входу в погріб Д, убиральні И, душу Н, сарай В, Е, Ж, З, О, П, навісу Р, С, У, Х.

В вищевказаному домоволодінні були зареєстровані, та мешкали: батько: ОСОБА_4, мати ОСОБА_5, та ОСОБА_1 зі своєю сім єю. ОСОБА_3 з 1977 р. за даною адресою не проживає та його місце проживання за цією адресою не зареєстровано.

06.08.1990 р. ОСОБА_4 помер. Після смерті батька в вищевказаному домоволодінні ОСОБА_1 побудував за власні кошти сарай Л (1991 р.), теплицю М (1991 р.), теплицю Т (2004 р.). 20 жовтня 1995 р. померла мати (ОСОБА_5). Після її смерті ОСОБА_1 побудував за власні кошти теплицю Т (2004 р.). Звернувшись із заявою до 4-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про право власності на житловий будинок, був наданий лист на адресу КП „ДМБТІ для отримання витягу з реєстра права власності на житловий будинок по вул. Бережна №32-а в м.Дніпропетровську. 03.03.2006 р. за №2022 від КП „ДМБТІ надійшов лист, в якому повідомляли, що отримання витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно для оформлення спадщини після померлого батька ОСОБА_4 неможливо у звязку з тим, що у наданих документах відсутнє рішення виконкому про введення в експлуатацію житлового будинку. Також повідомлено, що відкрито замовлення від брата ОСОБА_3 щодо оформлення права власності за померлим ОСОБА_4 згідно рішення виконавчого комітету АНД районної ради від 27.01.06 р. за № 23/2. На підставі цього рішення домоволодіння №32-а по вул. Бережній введено в експлуатацію, а саме: житловий будинок літ А-1, літня кухня літ Б, сараї літ. В, Е, Ж, 3, 0, П, сарай Л-1991 р., вхід у погріб літ. Д, убиральня літ.И, душ літ. Н, теплиці літ.М 1991 р., Т 2004 р., навіси літ. Р,С,У,Х та 13.03.2006 р. за померлим батьком ОСОБА_4 КП „ДМБТІ було зареєстровано право власності на житловий будинок та всі господарчі будівлі та споруди.

У звязку з тим, що рішенням виконавчого комітету АНД районної ради були введені в експлуатацію госппобудови: сарай Л-1991 р., теплиця М-1991 р., теплиця Т- 2004 р., навіси Р, С, У, Х, душ Н, які були побудовані ОСОБА_1 вже після смерті батька, 02.04.2007 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до голови АНД районної ради у м. Дніпропетровську про внесення змін в рішення виконавчого комітету від 27.01.2006 р. №23/2 в частині вищевказаних госппобудов.

23.03.2007 р. на його адресу надійшов лист від АНД районної ради в м.Дніпропетровську, яким повідомляли, що на момент прийняття рішення №23 27.01.2006 р. його братом ОСОБА_3 був пред явлений технічний паспорт від 28.10.2005 р., за даними якого й було прийнято рішення виконкому та затверджений акт державної технічної комісії про прийняття в експлуатацію житлового будинку та госппобудов. Після цього ОСОБА_1 був змушений звернутися до КП «ДМБТТ»із заявою, в якій просив роз яснити законність технічного паспорту, виданого його брату - ОСОБА_3 28.10.2005 р., та технічного паспорту, виданого ОСОБА_1 03.02.2006 р. в яких роки госппобудов вказані різні; та отримав відповідь, що при обстеженні вищевказаного домоволодіння від 28.10.2005 р. госппобудови вказані за даними замовника, на останню дату обстеження домоволодіння від 03.02.2006 р. за даними замовника рік госппобудов зазначений інший і внесені відповідні зміни до матеріалів технічної інвентаризації. Згідно інвентаризаційної справи роки госппобудов відповідають даті, вказаній в технічному паспорті 2006 р. Оскільки до рішення №23/2 від 27.01.2006 р. Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради виконавчого комітету були включені побудовані ОСОБА_1 споруди, на його переконання в цій частині порушені його права, як власника, та саме тому він звертається із зустрічним позовом.

Заслухав пояснення позивача, відповідача та представника відповідача, та дослідив докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку пор наявність підстав для ухвалення про задоволення первісного позову та зустрічного позовів частково, виходячи з наступного.

Сторони у цій справі є рідними братами; їх батьками є ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (остання померла 20.10.1995 р. /а.с.16/).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 помер 06.08.1990 р., та зазначене підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть, утім, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 13.03.2006 р. Померлий ОСОБА_4 був власником домоволодіння, розташованого у м. Дніпропетровську по вул. Бережна, буд. 32 «а», при цьому, його право власності зареєстровано на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконавчим комітетом Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради (а.с.7). Свідоцтво про право власності, зазначене вище, була видано 13.03.2006 р.

Таки чином, задовольняючи зустрічний позов в частині вимоги про визнання частково недійсним рішення №23/2 від 27.01.2006 р. виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради у частині оформлення та реєстрації права власності на домоволодіння, яке складається із одного житлового будинку по вул. Беежній, 32 А, з видачею свідоцтва за померлим ОСОБА_4, суд виходить з того, що ОСОБА_4 помер 06.08.1990 р., та у звязку його смертю припинилася його правоздатність (за ст. 9 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час смерті спадкодавця, здатність мати цивільні права і обов'язки (цивільна правоздатність) визнається в однаковій мірі за всіма громадянами ОСОБА_6 РСР та інших союзних республік. Правоздатність громадянина виникає в момент його народження і припиняється з смертю), у звязку з чим не можна вважати таким, що відповідає закону, прийняття будь-яких рішень про набуття права власності на новостворене майно за особою, здатність якої мати цивільні права та обовязки припинилася ще за 16 років до прийняття оспорюваного рішення виконкому.

За ст. 548 ЦК Української РСР (діяв на час відкриття спадщини) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 549 зазначеного вище кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що відповідач прийняв спадщину на підставі ст. 548, п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР (а.с. 17, 49); за життя право власності ОСОБА_4 на домоволодіння було набути останнім на підставі договору побудови від 31.01.1961 р.(а.с. 50). Позивач прийняв спадщину на підставі п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК Української РСР.

Після смерті батька (ОСОБА_4О.) в вищевказаному домоволодінні ОСОБА_1 побудував за власні кошти сарай Л (1991 р.), теплицю М (1991 р.), теплицю Т (2004 р.).

20 жовтня 1995 р. померла мати (ОСОБА_5).

Після смерті батьків в вищевказаному домоволодінні ОСОБА_1 побудував за власні кошти сарай Л (1991 р.), теплицю М (1991 р.), теплицю Т (2004 р.).

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 зазначеного вище кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На переконання суду відповідач довів слушність доводів, надав докази у відповідності до приписів ст.ст. 57-59 ЦПК України; позивач не скористався в повному обсязі совами правами, не клопотав про забезпечення доказів, зокрема, шляхом їх витребування, за умови складнощів в їх отриманні, у звязку з чим суд мав би змогу дійти до іншого висновку у справі, яка розгладься.

За наведених вище підстав для суду та з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 28.02.2012 р. (а.с. 211) вбачаються підстави для ухвалення про визнання частково недійсним рішення №23/2 від 27.01.2006 р. виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради в частині визнання права власності за ОСОБА_4, який помер 06.08.1990 р., на сарай «Л», теплицю «М», теплицю «Т», душ «Н», навіси «У», «Х», про визнання за ОСОБА_1 права власності на 141/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську, які складаються з 59/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом за законом після померлого 06.08.1990 р. ОСОБА_4 та померлої 20.10.1995 р. ОСОБА_5, та складаються із сараю «Л», теплиці «М», теплиці «Т», душу «Н», навісів «У», «Х», які складають 41/100 частин відносно усього домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську, про визнання за ОСОБА_3 право власності на 59/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після померлого 06.08.1990 р. ОСОБА_4 та померлої 20.10.1995 р. ОСОБА_5.

Питання про розподіл судових витрат вирішено у відповідності до приписів ст.ст. 88 та 215 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Зустрічний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним рішення №23/2 від 27.01.2006 р. виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради в частині визнання права власності за ОСОБА_4, який помер 06.08.1990 р., на сарай «Л», теплицю «М», теплицю «Т», душ «Н», навіси «У», «Х».

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 141/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську, які складаються з 59/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом за законом після померлого 06.08.1990 р. ОСОБА_4 та померлої 20.10.1995 р. ОСОБА_5, та складаються із сараю «Л», теплиці «М», теплиці «Т», душу «Н», навісів «У», «Х», які складають 41/100 частин відносно усього домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 59/200 частин домоволодіння №32 «а»по вул. Бережній у м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після померлого 06.08.1990 р. ОСОБА_4 та померлої 20.10.1995 р. ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в розмірі 68,07 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, повязані з оплатою витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи в розмірі 15 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя