АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0441/3368/12
Справа 0441/3368/12 Головуючий у першій
Провадження 22ц/491/2348/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 (Ш) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 серпня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Савіної Г.О.

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.

при секретарі Куреденко О.П.

за участю: представника відповідача - Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 13 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» (надалі ПАТ «ПівнГЗК») про відшкодування моральної шкоди та просив суд стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок втрати професійної працездатності.

Рішенням Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 червня 2012 року позов задоволено частково: стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь позивача 20 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 214, 60 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «ПівнГЗК» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, судом помилково до спірних правовідносин застосовано норми ст.ст. 153, 173, 237-1 КЗпП України. В матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту заподіяння позивачу моральної шкоди, в тому числі, немає висновку відповідних медичних органів щодо наявності моральних страждань у нього, а судом не проведено огляду МСЕК для встановлення факту спричинення моральної шкоди, не враховано відсутність вини підприємства у спричиненні шкоди позивачу та те, що позивач усвідомлював небезпечний характер роботи і добровільно погодився її виконувати, та при визначенні розміру моральної шкоди суд не навів обгрунтування щодо стягнутої суми.

Крім того, судом не перевірено причин пропуску позивачем строку позовної давності при зверненні до суду.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач з 05.11.1973 року по 01.06.1975 року працював помічником машиніста тепловоза , з 01.06.1975 року по 04.10.1977 року - помічником машиніста локомотива на вивезенні руди та породи з карєру, з 04.10.1977 року по 01.07.1981 року працював машиністом локомотива, з 01.07.1981 року по 04.09.1987 року та з 26.12.1991 року по 01.08.1992 року, з 05.07.1994 року машиністом локомотива на вивезенні руди та породи з карєру, з 05.07.1994 року по 01.08.2003 року працював машиністом локомотива на господарчих роботах в карєрі, з 01.08.2003 року по 10.04.2007 року машиністом локомотива на маневрових та господарчих роботах. 10.04.2007 року звільнений за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію(а.с. 3-5).

Працюючи протягом тривалого часу, впродовж 30 років 4 місяців в умовах шкідливих факторів, позивач отримав професійне захворювання з діагнозом: хронічне обструктивне захворювання легень першої ст. (пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.), ЛН першого другого ст.(а.с. 9-11).

Висновком МСЕК від 18.03.2009 року позивачу було первинно встановлено 25 % втрати професійної працездатності, з 02 березня 2009 року безстроково. При повторному переогляді висновком МСЕК від 06.05.2011 року позивачу встановлено 30% втрати професійної працездатності з 06 травня 2011року та третю групу інвалідності, безстроково .

Суд, частково задовольняючи позов та стягуючи моральну шкоду тільки за 25 % втрати професійної працездатності, які згідно висновку МСЕК встановлені первинно, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3, вказавши на те, що між сторонами склалися трудові правовідносини. Оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків у відповідача, воно повязане з виробництвом, тому суд дійшов висновку про наявність у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Як вбачається з Акту розслідування хронічного професійного захворювання № 6 від 04.02.2009 року, професійне захворювання у позивача виникло внаслідок тривалої роботи в умовах впливу шкідливих факторів на його організм.

Згідно п.19 зазначеного Акту, винним в порушенні законодавства про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативи є керівництво підприємства відповідача.

Висновок суду про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди відповідає Рішенню Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008р. відповідно до якого, статтею 237-1 КЗпП України громадянам, що потерпіли від нещасного випадку або професійного захворювання, надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу.

Доводи відповідача про те, що суд невірно застосував до даних правовідносин положення ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки первинна втрата професійної працездатності була встановлена 18.03.2009року та повязана з виробництвом.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Факт спричинення моральної шкоди позивачу знайшов своє підтвердження у судовому засіданні. Позивач переносить фізичний біль та моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Доводи апеляційної скарги щодо ненадання позивачем доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральної шкоди є безпідставними і спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі на те, що позивач добровільно працював тривалий час у шкідливих умовах праці та саме його дії стали причиною професійного захворювання безпідставні та суперечать вищевикладеному, зокрема положенням ст.. 153 КЗпП України.

Доводи представника відповідача про те, що судом не застосовано строк позовної давності, не відповідають положенням п.3 ч.1 ст.268 ЦПК України, який встановлює, що позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без урахуванням розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, їх інтенсивність і довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 20 000 гривень до 10 000 гривень.

Інші доводи апеляційної скарги не є підставами для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ч.1 ст.310, ст.ст. 313, 314, 315,316 ЦПК України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства « Північний гірничо-збагачувальний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м.Кривого Рогу від 13 червня 2012 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3, зменшивши цей розмір до 10 000 грн..

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:/підпис/

Судді: /підписи/