Справа № 1225/2324/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2012 року , м.Сватове

Суддя Сватівського місцевого районного суду Луганської області Половинка В.О. розглянувши заяву ПАТ КБ Приватбанкпро забезпечення позову по цивільній справі за позовом ПАТ КБ Приватбанкдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

встановив:

Позивач ПАТ КБ ПриватБанк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в сумі 3876, 22 гривні, а також судові витрати.

Разом з позовною заявою, до суду надійшла заява ПАТ КБ ПриватБанкпро забезпечення позову шляхом накладення арешту на все майно, яке належить ОСОБА_1, а також обмеженням у праві виїзду за межі України до виконання відповідачем своїх зобов`язань.

Ухвалою Сватівського районного суду Луганської області від 28 грудня 2012 року провадження у зазначеній справі відкрито.

Заява позивача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 22.12.2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовузабезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно ч.3 ст.151 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ч.2 ст.152 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову. Частиною 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладення арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб. На підставі ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позовувід 22 грудня 2006 року №7, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з врахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Разом з тим, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, необхідні для забезпечення позову.

В заяві поданій заяві заявник не обґрунтовує необхідність забезпечення позову, не вказує де знаходиться майно відповідача, на яке він просить накласти арешт, та на яке саме майно потрібно накласти арешт, та що воно знаходиться у відповідача.

Відсутність зазначених відомостей у заяві про забезпечення позову позбавляє суд дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також робить неможливим виконання такої ухвали.

Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Про практику застосування судами законодавства при вирішені спорів, що виникають із кредитних правовідносин№5 від 30 березня 2012 року, заява про забезпечення позову у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, шляхом заборони виїзду відповідача за межі України не може бути задоволена, оскільки згідно з ч.1 ст.151 ЦПК України суд вживає лише ті заходи, які передбачені цим кодексом. Заборона виїзду відповідача за межі України не може належати і до інших видів забезпечення позову, оскільки відповідно до ст.33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, ухвалених зокрема за позовами, що випливають із кредитних правовідносин, у порядку, передбаченому ст.11 Закону України Про виконавче провадженнята ст.377-1 ЦПК України, зокрема у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Таким чином, реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення даного позову на даний час суд не вбачає.

На підставі викладеного,

керуючись ст.ст.151-153 ЦПК України, суд -

ухвалив:

В задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку ПриватБанк про забезпечення позову по цивільній справі №1225/2324/12 за позовом ПАТ КБ Приватбанкдо ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -відмовити.

Копію ухвали суду направити сторонам по справі.

Суддя: Половинка В.О.