Рівненський міський суд Рівненської області
Справа № 1715/5959/12
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 квітня 2012 pоку м.Рiвне
Рiвненський мiський суд в особi суддi ОСОБА_1,
з участю: секретаря судового засідання Юхимчук О.Л.,
відповідача ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому засiданнi в мiстi Рiвному
справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя і визначення часток та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, виконавчий комітет Рівненської міської ради, про визнання майна особистою власністю, -
Позивач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала і просить суд визнати будинок № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне обєктом права спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею та відповідачем ОСОБА_3 право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину вказаного будинку за кожним. В зустрічному позові ОСОБА_3 про визнання вказаного будинку особистою власністю відповідача просить суд відмовити.
В обґрунтування своїх позовних вимог та на заперечення позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 посилається на те, що з 10 січня 1987 року і по теперішній час вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу, а саме 03 березня 1998 року, ними за біржовою угодою купівлі-продажу нерухомості був придбаний житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці площею 1192 кв.м. В подальшому ними за спільні кошти була проведена реконструкція цього будинку. Вся технічна документація на будинок та на земельну ділянку оформлена на відповідача, який намагається відчужити будинок без її згоди, посилаючись на те, що будинок є його особистою власністю. Оскільки будинок придбаний та реконструйований під час шлюбу та за спільні кошти, вважає, що він є спільним майном подружжя. З метою захисту свого права власності просить суд визнати будинок таким, що є спільним майном подружжя, та визначити її та відповідача частки у праві власності на будинок рівними, тобто по 1/2 частині будинку за кожним.
Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов ОСОБА_2 не визнав і просить суд в позові відмовити. Зустрічний позов підтримав та просить суд визнати будинок № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне його особистою власністю.
На заперечення основного позову та в обґрунтування позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_3 посилається на те, що згаданий будинок був придбаний ним 03 березня 1998 року за кошти, отримані в дарунок від своєї матері. Реконструкцію будинку він проводив за свої особисті кошти. Земельна ділянка за вказаною адресою належить йому на праві приватної власності. За таких обставин вважає, що будинок не відноситься до обєктів права спільної сумісної власності подружжя, а є його особистою власністю.
Представник виконавчого комітету Рівненської міської ради в судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду був оповіщений у встановленому порядку, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких пояснень з приводу заявлених сторонами позовних вимог суду не подав.
Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_2 є обґрунтованим та доведеним, а тому підлягає задоволенню повністю. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволенню не підлягає за недоведеністю та безпідставністю позовних вимог.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 з 10 січня 1987 року по теперішній час перебувають у шлюбі, зареєстрованому відділом РАЦС Рівненського міського управління юстиції, актовий запис № 27, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії І-ГЮ № 434371 від 10 січня 1987 року.
На підставі біржової угоди купівлі-продажу нерухомості від 03 березня 1998 року, ОСОБА_3 03 березня 1998 року придбав житловий будинок з надвірними будівлями № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, розташований на земельній ділянці площею 1192 кв.м. З біржової угоди слідує, що вказана нерухомість складається з житлового будинку «А-1» жилою площею 50,5 кв.м., сараю «Б», сараю «б», гаражу «В», вбиральні «в», замощення «І» та огорожі № 1.
Судом також встановлено, що сторони, з метою покращення житлових умов, провели реконструкцію будинку, внаслідок якої фактично був збудований новий житловий будинок літ. «А-1» в складі приміщень: цокольний поверх «1-1» - хол площею 21,4 кв.м., «1-2» - гардеробна площею 8,4 кв.м., «1-3» - жила площею 53,0 кв.м., «1-4» - коридор площею 5,7 кв.м., «1-5» - кухня площею 17,0 кв.м., «1-6» - підсобна площею 21,7 кв.м., «1-7» - туалет площею 2,4 кв.м., «І» - гараж площею 96,6 кв.м., «ІІ» - майстерня площею 12,4 кв.м., «ІІІ» - підсобне площею 4,9 кв.м., «ІV» - майстерня площею 9,2 кв.м., «V» - майстерня площею 10,5 кв.м., «VI» - лазня площею 21,0 кв.м., «VII» - парна площею 7,6 кв.м., «VIII» - тамбур площею 2,7 кв.м., «ІХ» - басейн площею 20,5 кв.м., «Х» - туалет площею 2,2 кв.м., «ХІ» - душова площею 7,8 кв.м., всього по цокольному поверху загальною площею 325,0 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м., допоміжною площею 272,0 кв.м.; перший поверх «1-8» - нежиле приміщення площею 337,5 кв.м., «1-9» - підсобне площею 7,6 кв.м., «1-10» - санвузол площею 4,6 кв.м., «1-11» - підсобне площею 6,6 кв.м., «1-12» - санвузол площею 4,7 кв.м., «1-13» - підсобне площею 3,3 кв.м., «1-14» - коридор площею 23,1 кв.м., «1-15» - підсобне площею 4,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 391,4 кв.м., допоміжною площею 391,4 кв.м.; мансардний поверх «1-16» - спортзал площею 426,1 кв.м., «1-17» - підсобне площею 7,7 кв.м., «1-18» - санвузол площею 5,0 кв.м., «1-19» - підсобне площею 6,5 кв.м., «1-20» - санвузол площею 4,9 кв.м., всього по мансардному поверху загальною площею 450,2 кв.м., допоміжною площею 450,2 кв.м.; загальна площа будинку 1166,6 кв.м., житлова площа 53,0 кв.м., допоміжна площа 1113,6 кв.м.; балкон площею 10,5 кв.м., балкон площею 4,6 кв.м., балкон площею 4,4 кв.м., балкон площею 4,7 кв.м. та балкон площею 2,2 кв.м.
Як слідує з технічного паспорту на житловий будинок № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, виготовленого 15 вересня 2011 року комунальним підприємством «Рівненське міське бюро технічної інвентаризації», житловий будинок літ. «А-1» вважається самовільно побудованим, оскільки його будівництво було проведено без відповідного дозволу виконавчих органів Рівненської міської ради на будівництво та на виконання будівельних робіт.
Згідно висновку № Д-24/10 експертного будівельно-технічного дослідження, складеного 27 грудня 2010 року експертом ОСОБА_5, при огляді вказаного реконструйованого житлового будинку порушень державних будівельних норм, які встановлені для будівель даного типу, виявлено не було. Досліджуваний житловий будинок є новозбудованим, знаходиться в доброму технічному стані і після виконання чорнового опорядження внутрішніх приміщень придатний до експлуатації.
Відповідно до статті 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною другою статті 124 Конституції України встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.
Згідно Рішення Конституційного Суду України від 09 липня 2002 року № 15-рп/2002 положення частини другої статті 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції судів на всі правовідносини, що виникають у державі, в аспекті конституційного звернення необхідно розуміти так, що право особи (громадянина України, іноземця, особи без громадянства, юридичної особи) на звернення до суду за вирішенням спору не може бути обмежене законом, іншими нормативно-правовими актами. Встановлення законом або договором досудового врегулювання спору за волевиявленням суб'єктів правовідносин не є обмеженням юрисдикції судів і права на судовий захист.
Відповідно до статті 16 ЦК України серед інших способів захисту цивільних прав є визнання права та інтересів.
Згідно зі статті 41 Конституції України та статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні
Згідно частини другої статті 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність права власності не встановлена судом.
Відповідно до частини пятої статті 376 ЦК України на вимогу власника земельної ділянки суд може визнати право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.
Як встановлено судом, заступник прокурора міста Рівне звертався до суду з позовом в інтересах виконавчого комітету Рівненської міської ради до ОСОБА_3 про зобовязання знесення самочинного будівництва, а саме, житлового будинку № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, посилаючись на те, що вказане будівництво проводилось без належних дозволів та документів (справа № 2-5440/2011року).
Рішенням Рівненського міського суду від 21 жовтня 2011 року у задоволенні позову заступника прокурора міста Рівне було відмовлено. При цьому суд виходив з відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, що при будівництві житлового будинку № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне було допущено порушення будівельних норм і правил, зокрема, істотне відхилення від проекту, а також з відсутності фактів та доказів на їх підтвердження, які б свідчили про те, що зведеним самовільним будівництвом порушені права третіх осіб або про те, що це будівництво суперечить суспільним інтересам.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Рівненської області від 29 листопада 2011 року апеляційна скарга заступника прокурора міста Рівне в інтересах виконавчого комітету Рівненської міської ради була відхилена, а рішення Рівненського міського суду від 21 жовтня 2011 року залишено без зміни.

Оцінюючи досліджені по справі докази в їх сукупності, суд встановив, що самочинне будiвництво, а саме, будівництво житлового будинку № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, не порушує прав інших осіб, в тому числі і суміжних землекористувачів. Житловий будинок збудований на земельній ділянці, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, дотримано. За таких обставин суд вважає, що є достатні пiдстави для визнання пpава власностi на вказане самочинне будiвництво.

Що стосується характеру права власності на житловий будинок № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, то судом встановлено, що вказаний будинок належить до майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частиною третьою статті 368 ЦК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи встановлені по справі обставини, суд визнає, що майно, а саме, житловий будинок з надвірними будівлями № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне, було набуто сторонами та реконструйоване за час їх шлюбу, а тому це майно є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Оскільки іншої домовленості між сторонами щодо часток у спільному майні подружжя не визначено і судом не встановлено, то, враховуючи вимоги частини першої статті 70 СК України, є достатні підстави для визнання за сторонами права спільної часткової власності на 1/2 частину спірного житлового будинку за кожним.

Як на підставу своїх позовних вимог за зустрічним позовом, ОСОБА_3 посилається на пункт третій частини першої статті 57 СК України, відповідно до якого особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Разом з тим, відповідач ОСОБА_3 не надав суду належних та достатніх доказів на підтвердження як того, що житловий будинок з надвірними будівлями № 117 на вулиці Литовській в місті Рівне був придбаний ним по біржовій угоді купівлі-продажу нерухомості від 03 березня 1998 року за кошти, які належали йому особисто, так і на підтвердження того, що реконструкція згаданого будинку також проводилася за його особисті кошти.

Оскільки ОСОБА_3 не доведено і, відповідно, судом не встановлено, що спірний житловий будинок набувався та реконструювався за кошти, які належали ОСОБА_3 особисто, відсутні і підстави для визнання згаданого житлового будинку особистою приватною власністю ОСОБА_3

Кеpуючись ст.ст.3,10,11,60,209,212,214,215,218,223,292,294 ЦПК України, суд, -

В И Р I Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання будинку спільною сумісною власністю подружжя і визначення часток задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_2 і ОСОБА_3 право приватної спільної часткової власності на 1/2 частину за кожним на житловий будинок літ. «А-1» в складі приміщень: цокольний поверх «1-1» - хол площею 21,4 кв.м., «1-2» - гардеробна площею 8,4 кв.м., «1-3» - жила площею 53,0 кв.м., «1-4» - коридор площею 5,7 кв.м., «1-5» - кухня площею 17,0 кв.м., «1-6» - підсобна площею 21,7 кв.м., «1-7» - туалет площею 2,4 кв.м., «І» - гараж площею 96,6 кв.м., «ІІ» - майстерня площею 12,4 кв.м., «ІІІ» - підсобне площею 4,9 кв.м., «ІV» - майстерня площею 9,2 кв.м., «V» - майстерня площею 10,5 кв.м., «VI» - лазня площею 21,0 кв.м., «VII» - парна площею 7,6 кв.м., «VIII» - тамбур площею 2,7 кв.м., «ІХ» - басейн площею 20,5 кв.м., «Х» - туалет площею 2,2 кв.м., «ХІ» - душова площею 7,8 кв.м., всього по цокольному поверху загальною площею 325,0 кв.м., житловою площею 53,0 кв.м., допоміжною площею 272,0 кв.м.; перший поверх «1-8» - нежиле приміщення площею 337,5 кв.м., «1-9» - підсобне площею 7,6 кв.м., «1-10» - санвузол площею 4,6 кв.м., «1-11» - підсобне площею 6,6 кв.м., «1-12» - санвузол площею 4,7 кв.м., «1-13» - підсобне площею 3,3 кв.м., «1-14» - коридор площею 23,1 кв.м., «1-15» - підсобне площею 4,0 кв.м., всього по першому поверху загальною площею 391,4 кв.м., допоміжною площею 391,4 кв.м.; мансардний поверх «1-16» - спортзал площею 426,1 кв.м., «1-17» - підсобне площею 7,7 кв.м., «1-18» - санвузол площею 5,0 кв.м., «1-19» - підсобне площею 6,5 кв.м., «1-20» - санвузол площею 4,9 кв.м., всього по мансардному поверху загальною площею 450,2 кв.м., допоміжною площею 450,2 кв.м.; загальна площа будинку 1166,6 кв.м., житлова площа 53,0 кв.м., допоміжна площа 1113,6 кв.м.; балкон площею 10,5 кв.м., балкон площею 4,6 кв.м., балкон площею 4,4 кв.м., балкон площею 4,7 кв.м. та балкон площею 2,2 кв.м., що знаходиться на вулиці Литовській,117 в місті Рівне.

В зустрічному позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Рівненська міська рада, про визнання майном особистою власністю відмовити повністю за недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Cуддя: