Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області
Справа № 0432/1479/2012
Провадження 2/0432/500/2012
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЯМ УКРАЇНИ

03 серпня 2012 року Петропавлівський районний суд Дніпропетровської області в складі: Головуючої судді Ніколаєвої І.К.

при секретарі Карпенко С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Петропавлівка цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Публічно акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»

про відшкодування моральної шкоди.

встановив:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом про відшкодування моральної шкоди до Публічно акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля».

В обґрунтування позовних вимог вказав, що він відпрацював на підприємстві відповідача в тяжких підземних умовах .

Через важку виснажливу працю він отримав професійне захворювання: Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху), деформуючого артрозу ліктьових, в сполучені з періаортрозом і коліних суглобів ( ПФ другого ст..) та трофічними порушеннями на кистях. Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.).

24.11.2010 року висновком МСЕК йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності зі встановленням третьої групи інвалідності безстроково.

Позивач вказав, що з вини роботодавця відповідача він отримав професійні захворювання, які завдали йому моральні страждання і він продовжує хворіти і переносити страждання та біль.

Шкідливі умови праці на виробництві призвели до появи у позивача професійних захворювань. Позивач став інвалідом 3 групи, що позбавляє його нормальної життєдіяльності, спілкування в суспільстві. Він змушений постійно лікуватися, витрачати гроші на ліки, через хворобу він погано дихає, постійно кашляє, погано спить вночі. Позбавлений можливості працювати по господарству, постійно відчуває біль, що завдає йому моральних страждань.

На підставі ст.ст. 1,3,21,43,46 Конституції України , ст.ст. 23,1167,1168 ЦК України, ст.. 237-1 КЗпП України, позивач просить задовольнити його позов та стягнути з відповідача 33000 гривень.

Позивач надав в судове засідання заяву в якій підтримав свій позов та прохає суд справу розглянути у його відсутність, представник позивача також в судове засідання не зявився.

Представник відповідача надав суду заяву в якій вказав, що позов він не визнає, у письмовому запереченні просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. На думку відповідача, в спричиненні моральної шкоди позивачеві через професійне захворювання немає вини роботодавця, при влаштуванні на роботу позивач погодився на умови праці. На думку представника без висновку медичних органів щодо отримання позивачем моральної шкоди, підстав для її відшкодування не має. Також представник наполягає на тому, що позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом. Просить справу розглянути в їх відсутність.

Вивчивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з оглядом на наступні обставини.

Судом встановлено, що позивач з відповідачем по справі ПАД «ДТЕК Павлоградвугілля» знаходились у трудових відносинах і його стаж роботи у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів складає 5 років і 9 місяців, позивач працював на шахті «Дніпровська», що підтверджується записом у трудовій книжці. Той факт, що він працював весь час у шкідливих умовах підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання від 14.10.2010 року та довідкою про санітарно- гігієнічної характеристики умов праці.

Судом встановлено, що позивач має загальний стаж роботі 31,4 рік, з них у шкідливих умовах він відпрацював на шахті «Дніпровська» 27,9 років за професією електрослюсар 5 розряду.

Основним шкідливим виробничим фактором, що привів до погіршення стану здоровя є пил, шум, несприятливий мікроклімат, важка праця. Вищевказане доводить, що з боку роботодавця були допущені вказані порушення.

Роботи з боку позивача виконувались в умовах з несприятливим мікрокліматом, відносній вологості повітря в підземних гірничих виробках запиленням повітря при роботі стрічкових конвеєрів та інтенсивності шуму при працюючих конвеєрах. Дана обставина підтверджується Актом розслідування хронічного професійного захворювання П-4 від 14.10.2010 року та довідкою про санітарно- гігієнічної характеристики умов праці. В цьому ж акті, після визначення умов праці та причини захворювання позивача, комісія зобовязала директора шахти «Дніпровська» забезпечити робітників в умовах впливу шкідливих промислових факторів засобами індивідуального та колективного захисту. Актом було встановлено, що позивач має хронічне професійне захворювання : Хронічне обструктивне захворювання легень першої ст.. ( пиловий бронхіт першої ст., емфізема легень першої ст.). Нейросенсорна приглухуватість першого ст. ( з легким зниженням слуху), деформуючого артрозу ліктьових, в сполучені з періаортрозом і коліних суглобів ( ПФ другого ст..) та трофічними порушеннями на кистях.

Тривалий час позивач лікувався у різних медичних закладах, що підтверджується виписками лікувальних установ, а саме: Першотравенської МЛ, ОБК ім. Мечнікова, науково дослідницького інституту промислової медицини в м. Кривий Ріг.

Первинний безстроковій МСЕК позивач пройшов 24.11.2010 року і йому було встановлено 60% втрати професійної працездатності.

Отже, суд дійшов до висновку, що вина відповідача в тому, що позивач втратив 60 % професійної працездатності встановлена та доведена.

Щодо стверджень представника відповідача про пропущення позивачем строку позовної давності, суд вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю.

Отже суд вважає, що наявність моральної шкоди у позивача, у звязку з отриманим професійним захворюванням при виконанні трудових обовязків і у звязку з встановленою йому 60 % стійкої втрати працездатності безстроково та 3 групи інвалідності, втрата можливості працювати за станом здоровя на попередній роботі і утримувати родину, а також у звязку із тим, що позивач постійно відчуває наслідки професійного захворювання, фізичний біль та страждання, не підлягає сумніву. Вищевказані обставини свідчать про спричинення позивачеві моральних страждань та душевних хвилювань через те, що вказані обставини привели до порушення нормальних життєвих звязків позивача, потребують від нього додаткових зусиль для влаштування подальшого життя.

Відповідно до п. 13 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Стаття 23 ЦК України вказує, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя.

Суд не приймає доводи представника відповідача про те, що для визнання факту завдання моральної шкоди необхідно висновок МСЕК про наявність заподіяння такої шкоди позивачу, оскільки такий висновок МСЕК необхідний у разі відсутності стійкої втрати працездатності, а позивачу завдана втрата працездатності безстроково, наявність якої у звязку із професійним захворюванням встановлена МСЕК.

Суд вважає, що, право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання на відшкодування моральної шкоди, в зв'язку з внесеними змінами від 23.02.2007 року до Закону України №1105-ХІУ, реалізується відповідно до норм статті 1167 Цивільного кодексу України та статті 237-1 Кодексу законів про працю України, за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Також суд враховує, що відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про Державний бюджет на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про Державний бюджет на 2007 рік» зупинено дію абз. 4 ст. 1, підп. «є» п.1 ч.1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105 Х1У «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» . 20 березня 2007 року набрав чинності Закон України „ Про внесення змін до Закон України „ Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійних захворювань, які спричинили втрату працездатності , яким були виключенні статті Закону стосовно обовязку відшкодування Фондом моральної шкоди.

Судом встановлено, що на час виникнення у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди - 14.10.2010 року - зазначені положення ст. ст. 21,28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», які передбачали відшкодування не діяли, тому відповідно до ст. 237 1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди покладається на підприємство відповідача з вини якого позивачеві заподіяно моральну шкоду.

Доводи не визнання відповідачем позову суперечать Конституції України та порушують право позивача на відшкодування спричиненої моральної шкоди, яке йому надано ст. 12 Закону України «Про охорону праці», статтею 22 Конституції України вказує, що конституційне право і свободи гарантуються не можуть бути скасовані.

При прийнятті нових законів або внесення змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди суд виходить з засад розумності, виваженості та справедливості і вважає, що розмір відшкодування завищений, а тому суд, враховуючи характер та обсяг фізичних, душевних, психічних страждань позивача від отриманого професійного захворювання на виробництві, втрати професійної працездатності, постійне лікування, встановлення 3 групи інвалідності, втрату його загальної трудової та соціальної реабілітації, що привело до тяжких змін його житті, втрату можливості утримувати свою родину і вважає за необхідне задовольнити позов частково і стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 6000 гривень.

При цьому суд враховує, що максимальний розмір відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 мінімальних заробітних плат при умовах відсутності стійкої втрати працездатності на день прийняття рішення судом і керується п. 9 постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику по справам про стягнення моральної /немайнової/ шкоди» у випадках, коли межа відшкодування моральної шкоди визначається у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати або неоподатковуваного мінімуму доходу громадян, що діють на час розгляду справи .

Щодо судового збору, суд вважає необхідним стягнути його з відповідача через те, що позивач звільнений від сплати збору, під час звернення з даним позовом до суду. При цьому суд керується частиною 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір».

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 212-214 ЦПК України, ст. 11,12 Закону України «Про охорону праці», ст. 23 ЦК України, ст. 22 Конституції України, ст. 237-1 КЗпП, ЗУ «Про судовий збір» суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з публічно акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування моральної шкоди 6000 /шість тисяч / гривень.

Стягнути з публічно акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 107 / сто сім / гривень 30 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час оголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.К. Ніколаєва