Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 4292/ 12 Головуючий у 1 інстанції Яцун О.С.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 жовтня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Мосіній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 15 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи - Перша Запорізька державна нотаріальна контора, Приватний нотаріус Вільнянського районного нотаріального округу ОСОБА_6, Орендне підприємство «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору дарування недійсними, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2010 року позивачі звернулися до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання свідоцтва про право на спадщину та договору дарування недійсними, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування. Даний позов неодноразово позивачами уточнювався, в обгрунтування останньої уточненої позовної заяви вони посилалися на те, що 14 листопада 2007 року помер ОСОБА_7, який доводився позивачам чоловіком та батьком, після смерті якого відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири .N» 30 у будинку № 25 по вул. Історична у м. Запоріжжі. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті були - мати померлого ОСОБА_8, дружина ОСОБА_3, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на день смерті ОСОБА_7 була неповнолітньою, отже, відповідно до ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Однак через сімейні обставини, які склалися на цей час, позивачі вчасно не дізналися про смерть ОСОБА_7 та не подали заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Мати померлого подала заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті сина, при цьому не повідомивши нотаріуса про існування інших спадкоємців. Через подання неправдивих відомостей щодо спадкоємців, нотаріусом було видано свідоцтво про право на всю спадщину ОСОБА_8 Про смерть ОСОБА_8Г, позивачам стало відомо тільки 20 жовтня 2009 року, оскільки вони на час його смерті проживали у різних областях у зв'язку із сімейними обставинами. Також позивачам стало відомо, що спірна квартира, яка входила до спадкової маси, на сьогоднішній день на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу від 17.12.2009 р. № 186 зареєстрована за відповідачем-Булат ОСОБА_9. Враховуючи те, що ОСОБА_8 набула у власність спірну квартиру без законних на то підстав та не мала законного права на відчуження цієї квартири, позивачі просять поновити пропущений строк на прийняття спадщини, визнати свідоцтво про право на спадщину, видане ОСОБА_8 недійсним, визнати договір дарування, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 недійсним, та визнати за позивачами право власності по 1/6 частині спірної квартири в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7

Рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2012 року позов задоволено частково.

Відмовлено ОСОБА_3 у поновленні строку на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, померлого 14.11.2007року.

Визнано частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 24.10.2008 року за реєстром № 1-2490, видане Першою Запорізькою державною нотаріальною конторою на ім'я ОСОБА_8, зазначивши, що ОСОБА_8 є спадкоємцем на 1/2 частини спадкового майна після смерті ОСОБА_7

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 14 листопада 2007 року.

Визнано частково недійсним договір дарування, укладений між ОСОБА_8 і ОСОБА_5, відповідно до якого ОСОБА_8 було подаровано, а ОСОБА_5 прийнято в дар квартиру АДРЕСА_1, що посвідчений 17.02.2009 року ОСОБА_6, приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області за реєстром №186, в частині ј частини квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, померлого 14 листопада 2007 року.

Скасовано державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_5

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ОСОБА_4 зазначають, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просять його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст.. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст.. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання частково недійсним свідоцтва про прийняття спадщини та договору дарування недійсним, визнання права власності на квартиру та відмовляючи у задоволення позову ОСОБА_4 про поновлення строку для прийняття спадщини, районний суд виходив з того, що на час смерті ОСОБА_7 його дочка ОСОБА_4 була неповнолітньою, тому вона вважається такою, що прийняла спадщину. Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про поновлення строку на прийняття спадщини суд зазначив, що така вимога не відповідає чинному законодавству, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_7 відкрилася 14.11.2007 року під час дії ЦК України 2003 року.

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитися з наступним підстав.

Судом установлено, що 14 листопада 2007 року помер ОСОБА_7, що підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_10 1-ЖС № 157234 від 22.10.2009 року (а.с. 9). Померлий доводився позивачам чоловіком та батьком, що підтверджується паспортом ОСОБА_3 Серія АЕ № 818983 та свідоцтвом про реєстрацію шлюбу 1Y КИ № 309090 від 15.10.1988 року, свідоцтвом про народження ОСОБА_4 Серія Д-КИ № 376912 від 08.05.1991 року ( а.с. 7-8).

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на 1/2 частину квартири N» 30 у будинку № 25 по вул. Історична у м. Запоріжжі, яка належала останньому на праві приватної власності, що підтверджується довідкою ОП ЗМБТІ від 09.03.2010 року № 2970 та свідоцтвом про право власності на житло від 15.03.1994 року ( а.с. 15-16).

За час життя ОСОБА_7 не склав заповіт, а спадкоємцями за законом є мати померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_8, дружина ОСОБА_3, неповнолітня донька ОСОБА_4

Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважається такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Матеріали справи не містять доказів щодо відмови ОСОБА_4 від спадщини та згоди про це її матері та органу опіки піклування.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову ОСОБА_4, оскільки остання на час смерті батька ОСОБА_7 була неповнолітньою, отже, вона вважається такою, що прийняла спадщину після смерті останнього.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269, ч. 1 ст. 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.3 ст. 1272 ЦК України встановлено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання заяви про прийняття спадщини.

Оскільки позивачкою ОСОБА_3 заявлений позов про поновлення строку для прийняття спадщини, що не відповідає вимогам ч. 3 ст.1272 ЦК України, а вимога про встановлення їй додаткового строку для прийняття спадщини останньою не заявлялась, то суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову ОСОБА_3

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права є неспроможними і необґрунтованими і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Запоріжжя від 15 червня 2012 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: