РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2012 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Бондаря В.Я.

при секретарі Іщик О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договором позики, та, збільшивши позовні вимоги письмовою заявою в порядку ст.31 ЦПК України, просив стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 259 808 гривень, моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Також просив суд стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень. При цьому посилався на те, що 26 червня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за № 1264. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 позичив у нього гроші у сумі 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч) гривень, які є еквівалентом 30 000 (тридцяти тисяч) доларів США за курсом 7,60 гривень (сім гривень 60 копійок) за один долар CШA, які він передав повністю при підписанні цього договору, терміном до 26.06.2010 року без нарахування відсотків. Згідно з п.2 Договору, повернення боргу має здійснюватись в гривнях України, в розмірі 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч) гривень в місті ОСОБА_4 не пізніше 26.06.2010 року. Проте в строк, вказаний у договорі позики закінчився, та відповідач свої обов'язки щодо повернення грошових коштів не виконав. Крім того, відповідно до угоди про надання правової допомоги від 12.09.2012р., укладеної між ним та адвокатом ОСОБА_4 щодо представництва його інтересів у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, він сплатив адвокату 12.09.2012р. гонорар у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень в день підписання угоди. Крім того, невиконанням своїх зобовязань відповідно до укладеного договору позики, відповідач заподіяв йому і моральну шкоду, яка виражається в постійних нервуваннях, моральних стражданнях, порушенні нормальної життєдіяльності, безсоннях, та суму завданої моральної шкоди він оцінює у сумі 10 000 гривень.

В судовому засіданні представники позивача за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_6 позов підтримали, просили суд його задовольнити, представник відповідача за довіреністю ОСОБА_7 у задоволенні позові просив відмовити.

Заслухавши пояснення представників позивача за довіреністю ОСОБА_4, ОСОБА_6 , представника відповідача за довіреністю ОСОБА_7, показання свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 червня 2009 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3, та зареєстрований в реєстрі за № 1264. Відповідно до умов договору, ОСОБА_2 позичив у відповідача гроші у сумі 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч) гривень, які є еквівалентом 30 000 (тридцяти тисячам) доларів США за курсом 7,60 гривень (сім гривень 60 копійок) за один долар CШA, які він передав повністю при підписанні цього договору, терміном до 26.06.2010 року без нарахування відсотків.

Згідно з п.2 Договору, повернення боргу має здійснюватись в гривнях України, в розмірі 228 000 (двісті двадцять вісім тисяч) гривень в місті ОСОБА_9 не пізніше 26.06.2010 року. Проте, в строк, вказаний у договорі позики, відповідач свої обов'язки щодо повернення грошових коштів не виконав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Враховуючи те, що сторонами були дотримані усі вимоги норм чинного законодавства щодо укладення договору позики, а факт отримання грошей та написання розписки відповідачем не спростований, суд вважає, що між позивачем та відповідачем був укладений договір позики.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору, вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.554 ЦК України, у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченного порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якшо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно до ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу, при цьому боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншій розмір процентів не встановленій договором або законом.

Згідно до розрахунку суду, сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором позики від 26.06.2009р. становить 259 854 (двісті пятдесят девять тисяч вісімсот пятдесят чотири) гривні, 41 копійку, що включає в себе: суму заборгованості за договором - 228 000 гривень, інфляційне збільшення 23 028 гривень, 3% річних - 8826,41 гривень.

Суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, про часткове погашення боргу, оскільки, згідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ

про визнання правочинів недійсними», необхідно звернути увагу судів, що зі змісту абзацу другого частини першої статті 218 ЦК не може доводитися свідченням свідків не лише заперечення факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин, а й факт його вчинення, а також виконання зобовязань, що виникли з правочину.

Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд виходив з наступного. Згідно Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, зокрема п. 4 вказаної постанови визначено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Постановою передбачено, що оскільки відшкодування моральної шкоди регулюється законодавчими актами, то необхідно зясувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Проаналізувавши зміст позову, суд приходить до висновку, що правовідносини між сторонами регулюється ст.1046-1047 ЦК України, та укладеним договором позики від 26.06.2009р., нормами яких не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди, у звязку з чим суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Крім того, з відповідача на користь позивача, у відповідності до ст.88 ЦПК України, також підлягають стягненню суми судового збору пропорційно задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2598,10 гривень.

Також, суд вважає, що вимоги позивача щодо стягнення суми витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 гривень, враховуючи реальний час, витрачений представником позивача на участь у судових засіданнях з представництва інтересів позивача є необґрунтованими, у звязку з чим задоволенню підлягають частково у сумі 858,40 гривень.

Керуючись ст.ст. 10,60, 81, 88, ч. 3 ст. 209, ст.ст. 213-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики від 26.06.2009р. у розмірі 259 854 (двісті пятдесят девять тисяч вісімсот пятдесят чотири) гривні, 41 копійку, що включає в себе: суму заборгованості - 228 000 гривень, інфляційне збільшення 23 028 гривень, 3% річних - 8826,41 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 2598,10 гривень

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму витрат на правову допомогу у розмірі 858,40 гривень.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, яки брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.Я. Бондар