АПЕЛЛЯЦИОННЫЙ СУД ДНЕПРОПЕТРОВСКОЙ ОБЛАСТИ
Справа № 2-1917/2011 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/491/741/12 суддя Козак А.В.
Категорія - 50 ( 1 ) Суддя-доповідач - Зубакова В.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Зубакової В.П.

суддів: Митрофанової Л.В., Турік В.П.

при секретарі: Євтодій К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особа виконком Довгинцівської районної у місті ради, прокуратура Довгинцівського району м.Кривого Рогу, про позбавлення батьківських прав.

Особи які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_2,

відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4,

представник третьої особи виконкому Довгинцівської районної у місті ради м.Кривого Рогу - Семенов Костянтин Вікторович, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який з липня 2008 року по теперішній час мешкає з позивачкою, знаходиться на її утриманні.

Відповідач не займається вихованням своєї дитини, не цікавиться станом його здоров'я, не спілкується з сином взагалі та не виявляє до нього ніякого інтересу.

Посилаючись на вказані обставини, ОСОБА_2 просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо його дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та просив суд виключити відомості про нього як про батька дитини ОСОБА_6 з актового запису про народження дитини.

Ухвалою суду від 11.10.1011 року позовні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 об'єднано в одне провадження.

Ухвалою суду від 26.01.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 залишено без розгляду.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2012 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону. Так, суд прийшов до помилкового висновку про те, що відсутні підстави для позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки він раніше не засуджений та не страждає на алкоголізм і наркоманію. Зазначені висновки суду безпідставні, оскільки позивач ставила питання про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав з підстав умисного ухилення від участі у вихованні дитини. Відповідач навіть заперечував своє батьківство, що було встановлено судом першої інстанції, однак не взято до уваги при ухвалення рішення суду. Крім того, відповідач має заборгованість зі сплати аліментів. Вважає, що у суду були всі законні підстави для ухвалення рішення про позбавлення відповідача батьківських прав.

В запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом із позивачкою.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2, суд виходив з відсутності правових підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, оскільки такий захід є крайньою мірою сімейно-правової відповідальності, яка підлягає застосуванню лише за умови винної поведінки батьків і свідомого нехтування ними своїх обов'язків.

Такий висновок суду ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

За змістом ст.141 СК України та ст.11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав щодо дитини.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він:

1) не забрали дитину із пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування;

2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини;

3) жорстоко поводяться із дитиною;

4) є хронічними алкоголіками або наркоманами;

5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва;

6) засудженні за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Пленум Верховного Суду України в пп. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її харчування, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначенні фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Безспірних доказів, які б свідчили про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, позивачем не подано.

Виконком Довгинцівської районної в місті ради м. Кривого Рогу у своєму висновку від 05.08.2011р. вказав на недоцільність позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_7 (а.с. 29-30).

На підтвердження своїх доводів про ухилення ОСОБА_3 участі у вихованні та утриманні дитини позивачка надала довідку дошкільного навчального закладу № 190 (а.с.7), з якої убачається, що дитиною опікується мати - ОСОБА_2, батько дитини у дошкільному закладі не з'являвся. Крім того, позивачка посилалась на акт від 14.06.2011р. (а.с.6), підписаний її сусідами ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які засвідчили, що дитиною повністю опікується мати, та що вони ніколи не бачили, щоб батько займався вихованням дитини та спілкувався із сином.

Аналізуючи зазначені докази у їх сукупності, суд першої інстанції правильно виходив з того, що саме по собі не відвідування навчального закладу, в якому навчається дитина не є безумовною підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Крім того, суд встановив, що з боку позивача чинились перешкоди у спілкуванні батька з дитиною.

В суді апеляційної інстанції відповідач не заперечував свою недостатню участь у вихованні та утриманні дитини, стверджував, що він усвідомлює свій обов'язок належно утримувати дитину та приймати більш активну участь у її вихованні та розвитку, але через неприязні відносини з позивачкою, яка чинить йому перешкоди, він не може в повній мірі приймати участь у вихованні дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачка надала суду безспірні докази того, що відповідач ухилявся від виконання обов'язків по вихованню та утриманню неповнолітнього сина колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем надано суду докази тільки того, що відповідач не відвідує дошкільний навчальний заклад. Проте, як встановлено судом, між батьком та матір'ю малолітнього ОСОБА_6 склались конфлікті стосунки, син проживає з матір'ю, яка навіть не повідомила батька про зміну місця свого проживання. Враховуючи зазначені обставини, відповідач позбавлений можливості зустрічатися з сином чи отримувати інформацію про його життя та стан здоров'я від його матері, а тому, вказані позивачкою обставини не свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідач не визнавав свого батьківства по відношенню до малолітнього ОСОБА_6, колегія суддів виходить з того, що останній дійсно мав сумніви у своєму батьківстві та звернувся до суду із позовом про виключення відомостей про батьківство з актового запису про народження дитини (а.с. 38), однак після проведення молекулярно-генетичного аналізу, яким встановлено його батьківство з ймовірністю не менше 99,99999% (а.с. 50-56), ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою про залишення цих позовних вимог без розгляду, яка ухвалою суду від 26.01.2012р. задоволена, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про виключення відомостей про нього, як про батька дитини ОСОБА_6, з актового запису про народження дитини залишено без розгляду (а.с. 75).

Не спростовують правильність висновків суду і доводи апеляційної скарги про те, що доказом ухилення відповідача від виконання обов'язку по утриманню дитини є наявність у нього заборгованості по сплаті аліментів, оскільки наявність лише заборгованості по сплаті аліментів, виходячи з положень ст. 164 СК України, не може бути підставою для позбавлення батьківських права.

Доводи апеляційної скарги про те, що відмовивши в задоволенні позову про позбавлення відповідача батьківських прав суд першої інстанції діяв не в інтересах дитини також є безпідставними, оскільки в судовому засіданні не було встановлено обставин, які свідчили б, що спілкування відповідача з дитиною перешкоджало б його нормальному розвиткові та могло б зашкодити інтересам дитини. Суд вірно зазначив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками, що відсутнє в діях відповідача, а тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Наведене свідчить про те, що висновок суду першої інстанції про недостатність підстав для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав з урахуванням його ставлення до дитини та інших зібраних у справі доказів, є об'єктивним, а рішення суду законним та обґрунтованим.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що підстав, передбачених законом, для скасування рішення суду немає, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 26 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання

нею законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)