Справа № 1527/2-6184/11
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 лютого 2012 р.
Суворовський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Виноградової Н.В.,
при секретарі - Шушулкова М.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах,-

ВСТАНОВИВ:

18 листопадв 2011 року ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах. Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою Центрального районного суду м.Одеси від 22.02.1994 року у цивільній справі з відповідача було стягнуто аліменти у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку щомісячно на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 , 1992 року народження та ОСОБА_2 , 1994 року народження, починаючи з 16.02.1994 року до 07.08.2010 року, після чого стягували по ј частці з усіх видів його заробітку до 25.01.2012 року. Стягувались аліменти на дітей з відповідача до 31 травня 2005 року, саме тоді відповідач був звільнений з попереднього місця роботи. 31 травня 2005 року в Одеський обласний військовий комісаріат з військової частини НОМЕР_1 направлено листа про те, що виконавчий лист № 2-145 від 05.10.1995 р. на стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 у зв`язку з його звільненням із Збройних Сил України пересилається в Одеський обласний військовий комісаріат. З цього часу аліменти почали стягувати з пенсії відповідача. Наступного дна 31 травня 2005р. після звільнення ОСОБА_3 з військової кафедри Одеського національного морського університету його було зараховано на посаду старшого викладача кафедри безпеки життєдіяльності, екології та хімії Одеського національного морського університету. Так як аліменти стягувались тільки з пенсії ОСОБА_4 звернулася до державної виконавчої служби з проханням через запит служби до податкової інспекції з`ясувати місце роботи боржника. Державна виконавча служба надіслала відповідь на лист та повідомила, що податкова інспекція таку інформацію не надає. На утримання ОСОБА_2 з відповідача згідно наданого розрахунку складеного позивачкою стягувались аліменти з заробітної платні до 07.08.2010р., а саме: за 2005 рік з 1 червня 1177,54 грн., за 2006 рік 2586,29 грн., за 2007 рік 3450, 54 грн., за 2008 рік 4085,63 грн., за 2009 рік до 1 червня 1804,34 грн. Тобто заборгованість по аліментах на думку позивачки бабці ОСОБА_2 , склала 13104,37 гривень.

В судовому засіданні позивачка та її представники позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві, наполягали на їх задоволенні.

Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував, оскільки заборгованості по аліментах у нього немає, мотивувавши тим, що після звільнення з військової служби, під час оформлення пенсії у червні 2005 року, відповідач написав заяву в установі Ощадбанку (який на той час займався нарахуванням і виплатою пенсій військовослужбовцям), щоб з його пенсії щомісячно утримували 1/3 частину на утримання двох неповнолітніх дітей. Під час бесіди відповідача з позивачем - ОСОБА_1 у неї вдома, довів до відома, що аліменти із заробітної плати будуть відкладатися на два банківські рахунки (кожному сину), щоб у майбутньому забезпечити дітям навчання у вищих навчальних закладах. Позивачка проти цього не заперечувала. Після укладання договору з Приватбанком про депозитний вклад Копилка детям, відповідач прийшов до дітей, показав дітям, колишній дружині та позивачу договір про депозитний вклад, квитанції про внесення платежів, ознайомив з умовами договору та сказав, що по досягненні 18-річчя в кожного сина будуть на банківських рахунках знаходитися виплачені ним аліменти з заробітної платні та ще й з нарахованими на них великими відсотками. Позивач - ОСОБА_1 і діти проти цього не заперечували. Через декілька місяців відповідач ОСОБА_3 був викликаний у 2 відділення Державної виконавчої служби Приморського району, де проінформував головного державного виконавця де і ким працює, яка в нього зарплата, що ним відкриті у Приватбанку м.Одеси дітям два банківських рахунка і яка сума на той момент на них знаходиться. Також написав 14.03.2006 р. на ім`я начальника відділення Державної виконавчої служби заяву, в якій вказав, що протягом багатьох років мале місце нецільове витрачання аліментів, які відповідач сплачував неповнолітнім дітям, тому і відкладаються аліменти з зарплати на банківські рахунки. Також відповідач зауважив, що декілька разів з рук в руки давав гроші позивачу - ОСОБА_1 у неї вдома на лікування молодшого сина ОСОБА_6 . Також відповідач заперечив проти розрахунків позивача про стягнення аліментів із заробітної платні, які вказані в позовній заяві. Згідно довідок з місця роботи відповідача від 21.12.2011 р. № 2092-К та № 2093-К сума аліментів за вказаний позивачем період, а саме з 31 травня 2005 р. до 1 червня 2009 р. складає 21673 грн. 06 коп. 1/3 частина із зарплати на двох дітей. А на кожну дитину виділяється половина від цієї суми, тобто 10836 грн. 53 коп. Відповідачем сплачувались аліменти справно щомісяця на кожний банківський рахунок Копилка детям, про що свідчать Клиентские выписки по договорам від 25.01.2012 року. З нарахованими відсотками молодший син ОСОБА_6 26 січня 2012 року отримав з нарахованими відсотками 25389, 93 гривень.

В судове засідання з`явився представник Другого відділення Державної виконавчої служби Приморського району та наголосила на тому, що заборгованості по сплаті аліментів відповідач - ОСОБА_3 не має.

Вислухавши сторони, з`ясувавши обставини справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до Постанови КМ України від 26.02.1993 р. № 146 утримання аліментів провадиться з суми заробітку (доходу), що належить особі, яка сплачує аліменти, після утримання з цього заробітку (доходу) податків. Позивач в позовній заяві і додатку до неї провела розрахунок з повністю нарахованої зарплати, куди входять і суми податків.

Згідно довідок з місця роботи відповідача від 21.12.2011 р. № 2092-К та № 2093-К сума аліментів за вказаний позивачкою період, а саме з 31 травня 2005 р. до 1 червня 2009 р. складає 21673 грн. 06 коп. - 1/3 частина із зарплати на двох дітей. На кожну дитину це половина від цієї суми, тобто 10836 грн.53 коп. Сума сплачених аліментів відповідачем із заробітної платні відповідно до клієнтської виписки за договором від 25.01.2012 року, ОСОБА_2 26 січня 2012 року отримав суму у розмірі 25389, 93 гривень.

Таким чином питання щодо стягнення аліментів з відповідача на користь позивача судом вирішено по суті, ухвалене відповідне рішення, за таких підстав сума отриманих аліментів позивачем за договором від 18.01.2006 року перевищує суму нарахованих аліментів з заробітної платні у двічі. Законних підстав для стягнення виплачених аліментів судом не вбачається, а тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості по аліментам задоволенню не підлягають.

Положення ст. 194 СК України щодо стягнення заборгованості по аліментам, стосується лише тих аліментів, які стягуються відповідно до ст. 187 СК України.

При вирішенні питання про обгрунтованість позовних вимог в частині стягнення неустойки, суд виходить з наступного.

Згідно ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З аналізу зазначеного положення вбачається, що неустойка може бути стягнута з того, хто винен у простроченні сплати аліментів.

Між тим, як встановлено з матеріалів цивільної справи №1527/2-6184/11 року відповідач ОСОБА_3 сплатив суму аліментів у подвійному розмірі про що належним чином сповістив позивача.

З урахуванням викладеного, у межах заявлених позовних вимог, суд не вбачає підстав для стягнення неустойки (пені) у порядку ч. 1 ст. 196 СК України.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 194, 196 СК України, Постанова КМ України від 26.02.1993 р. № 146, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по аліментах відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: