Справа № 0417/2-380/2011
Справа № 0417/2-100/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 квітня 2012 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді: Слюсар Л.П.

при секретарі: Тимошевській В.О.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, Відділ імміграції і реєстрації фізичних осіб Індустріального районного відділу ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

В жовтні 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позивач у позові посилався на те, що він проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 (адресу перейменовано, раніше квартира рахувалася за адресою: АДРЕСА_1). Квартира не приватизована. Ордер на вказану квартиру, що складається з двох кімнат, він отримав 15.06.1991 року на себе одного після обміну з його матір'ю - ОСОБА_5, трикімнатної квартири № 84, що розташована по вул. А.Барто, буд.12 в м. Дніпропетровську, яку в свою чергу вона отримала у 1986 році на трьох осіб: ОСОБА_5 (неї), ОСОБА_1 (позивача) та ОСОБА_6 В спірній квартирі АДРЕСА_2 на даний час зареєстровані: позивач ОСОБА_1 та відповідачки: його колишня дружина ОСОБА_2, повнолітні доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3. Відповідачки тривалий час за власним бажанням не проживають у спірній квартирі: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають з 1994 року, ОСОБА_4 - з 2002 року. У 1998 році позивач намагався зняти з реєстрації ОСОБА_2 та ОСОБА_3, однак через те, що він в той час проживав з ОСОБА_7, в позові було відмовлено, а рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07.05.1998 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були вселені в квартиру. Не зважаючи на рішення суду і те, що позивач не перешкоджав їм вселитися і жити, відповідачки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вселятися не стали і в квартирі не проживають з 1994 року й до теперішнього часу. Необхідності жити в спірній квартирі у ОСОБА_2 та ОСОБА_3 немає, оскільки згідно з довідкою КП Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації№ 9035 від 26.08.2010 року за відповідачкою ОСОБА_2 з 1999 року зареєстровано право власності на домоволодіння № 50 по вул. Луговській у м. Дніпропетровську, з нею ж проживає відповідачка ОСОБА_3 Відповідачка ОСОБА_4В добровільно проживає за місцем реєстрації і проживання матері - ОСОБА_7 Ніяких стосунків з позивачем доньки не підтримують, вони не спілкуються. Всі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення, виконує лише ОСОБА_1 Факт реєстрації в квартирі відповідачок спричиняє позивачу значні незручності юридичного плану та матеріальні збитки. Весь цей час нараховується квартирна плата та плата за комунальні послуги на 4-х осіб. Відповідачки до квартири ніякого відношення не мають і відповідні платежі не сплачують.

Він має престарілу мати ОСОБА_5, інваліда 1 групи , що потребує постійного догляду, яка не має власного житла. Він не має можливості зареєструвати її за своїм місцем проживання, оскільки необхідна згода всіх зареєстрованих осіб, якої відповідачки не надають.

На сьогоднішній день позивач продовжує оплачувати самостійно за 4-х осіб квартплату та комунальні послуги, які складають значні суми. Ніякі питання добровільно вирішувати з ним відповідачки не бажають.

Оскільки відповідачки добровільно виїхали зі спірної квартири, не проживають в ній вже понад 6 місяців, просить постановити рішення, яким визнати відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою № 25 будинку № 113 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську та зняти їх з реєстрації зі спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали. В задоволені зустрічної позовної заяви просили суд відмовити.

Відповідачка ОСОБА_3 та її представник у судове засідання зявилися. Позовні вимоги не визнали та подали зустрічну позовну заяву. Суду пояснили, що квартиру АДРЕСА_3 була видана на ОСОБА_1, на підставі протоколу засідання комісії по обміну жилої площі № 24 від 12.06.1991 року, та оскільки на той час ОСОБА_3 та її мати ОСОБА_2 були членами сім'ї наймача, тому мали рівні права щодо користування житловим приміщенням. Після розлучення батьків (ОСОБА_1 та ОСОБА_2), ОСОБА_3 будучи неповнолітньою дитиною мешкала разом із своєю матір'ю за адресою вул. Луговська, будинок № 50 у місті Дніпропетровську. Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська по справі 2-415/1998 від 07.05.1998 року було задоволено позовні вимоги матері ОСОБА_2 щодо вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як дитини, до спірної квартири. Та оскільки ОСОБА_1 створював неможливі умови співмешкання, було прийнято рішення про розподіл спірної квартири, шляхом її розміну, але ОСОБА_1 не мав наміру з самого початку ділити квартиру. Мати ОСОБА_3 ОСОБА_2 для уникнення систематичних скандалів, вимушена була зняти житло на час доки не буде проведено розподіл квартири. Після досягнення повноліття, ОСОБА_3 неодноразово намагалася скористатися своїм законним право на користування житловим приміщенням, а саме спірною квартирою № 25 будинку № 113 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, однак дверний замок був змінений, тому ключі, що вона мала не підходили, ОСОБА_5 у добровільному порядку не впускала ОСОБА_3, а свого батька (ОСОБА_4М.) вона взагалі не бачила жодного разу у зазначеній квартирі. ОСОБА_3 разом із намірами щодо користування житловим приміщенням, має намір у повному обсязі виконувати обов'язки як наймача, що передбачені ст. 64 Житлового кодексу України, а саме: нести солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із договору по утриманню житлового приміщення.

Враховуючи той факт, що на даний час власного житла ОСОБА_3 не має, добровільно зі спірної квартири вона не виїжджала, враховуючи її вік на момент розлучення батьків, не мала та не має наміру ухилятися від обов'язків щодо утримання квартири та оплати комунальних платежів по договору найму житлового приміщення, просили суд постановити рішення, яким визнати ОСОБА_3 відсутність в квартирі АДРЕСА_4 поважною, та продовжити строк збереження житлового приміщення як за тимчасово відсутнім громадянином; зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 25 по вул. Донецьке шосе № 113 у м. Дніпропетровську; зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надати ОСОБА_3 ключі від житлового приміщення квартири АДРЕСА_5 ум. Дніпропетровську, та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати.

Відповідачі за основним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися. Про час і місце слухання справи повідомлялись належним чином.

Третя особа за первісним позовом та відповідачка за зустрічним ОСОБА_5, під час судового розгляду просила суд задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовити в задоволені зустрічної позовної заяви.

Представник третьої особи - Відділ імміграції і реєстрації фізичних осіб Індустріального районного відділу ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області у судове засідання не зявився, повідомлений належним чином.

Свідок ОСОБА_8, сусідка позивача, розповіла про те, що проживає по сусідству з 90 років. Анастасію не бачила, бачила її коли тій було три роки. Вказала, що в підїзді встановлений домофон, в квартирі є тамбур в якому двері закриті на замок.

Свідок ОСОБА_9, сусідка позивача, розповіла про те, що бачила ОСОБА_3, коли їй було три роки. Не знає, що їй перешкоджають проживати в квартирі.

Свідок ОСОБА_10, сусідка позивача, розповіла про те, що бачила ОСОБА_3, ще маленькою. В даний час вона не приходить і не відвідує бабусю. Кожен день вона буває в спірній квартирі, оскільки в неї є ключі від тамбуру і квартири, які їй надала ОСОБА_5 щоб вона без перешкод заходила в квартиру та надавала їй допомогу. Одного разу була присутня в квартирі коли хтось телефонував, однак двері не відкрили.

Свідок ОСОБА_11, знайомий відповідачки, розповів про те, що знає ОСОБА_3 з 2008 року. Весною 2009 року він разом з ОСОБА_3 приходив до бабусі ОСОБА_3. Однак бабуся в квартиру їх не пустила та вручила подарунок на день народження на вулиці. В 2010 року ОСОБА_3 не пустив квартиру її батько. Ключів в ОСОБА_3 від спірної квартири не має. Анастасія приходила вселятися в квартиру, однак в неї виник конфлікт з батьком. До повноліття вона проживала разом з матірю в приватному будинку.

Свідок ОСОБА_12 , сусідка, сказала, що бачила ОСОБА_3 коли та була ще маленькою.

Свідок ОСОБА_13, брат позивача, розповів про те, що бачив племінницю ОСОБА_3, коли їй було три роки і більше не бачив. В період з 2008 по 2010 рік періодично ночував в спірній квартирі.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників, допитавши свідків, дослідивши докази по справі, вважає, що позовні вимоги за основним позовом ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, зустрічна позовна заява ОСОБА_3 підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено наступні факти та обставини, згідно обмінного ордеру на жиле приміщення № 001143 від 15.06.1991 року, ОСОБА_1 у складі сімї з одної людини, надано право зайняття у порядку обміну жилого приміщення, а саме: квартири АДРЕСА_6, що складалася з двох кімнат житловою площею 27,65 кв.м. (а.с. 9). Пізніше пр. ОСОБА_14 було перейменовано на вул. Донецьке шосе, після чого адреса спірної квартири вважається: АДРЕСА_7.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3, ОСОБА_4 були зареєстровані в спірній квартирі як члени сімї наймача ОСОБА_1

Згідно довідки КЖЕП № 53 від 19.01.2010 року в квартирі АДРЕСА_8 зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 (а.с. 14).

Відповідно до довідки КЖЕП №53 від 18.03.2010 року за №698 ОСОБА_5 не зареєстрована, але проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу І-КИ №0121446, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Індустріальної районної ради м. дніпропетровська 19 жовтня 1998 року, шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 розірвано 28 жовтня 1997 року , актовий запис 648 ( а.с.10)

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська по справі 2-415/1998 від 07.05.1998 року було задоволено позовні вимоги матері ОСОБА_2 щодо вселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3, як дитини до квартири АДРЕСА_9. В зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено ( а.с. 15). Відповідно до акту від 22.10.1998 року вселена ОСОБА_2 разом з донькою в спірну квартиру та визначено, що на протязі півроку вони проживати в спірній квартирі не будуть та буде вирішуватися питання щодо розміну квартири ( а.с. 16). Однак розмін квартири сторонами не здійснено.

Згідно до довідки КП ДМТІ від 26.08.2010 року за №9035 станом на 23.08.2010 року за гр. ОСОБА_2 зареєстровано право власності на домоволодіння №50 по вул. Луговській на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.06.1999 року приватним нотаріусом ДМНО ОСОБА_14 за реєстром №1152. Відомості про реєстрацію права власності по м. Дніпропетровську за гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 в Реєстрі прав власності на нерухоме майно відсутні ( а.с.13).

Відповідно до вимог ст.ст.3,11,27,31 ЦПК України правом визначення предмета та підстави позову наділений виключно позивач, суд має розглянути справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 1 Житлового кодексу України та Конституції України, громадяни України мають право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового кодексу України), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3, в добровільному порядку із квартири не виїжджала, вона вимушена була покинути спірну квартиру разом зі своє матірю, оскільки була неповнолітньою на момент розлучення батьків. Й до того ж її мати вимушена була тимчасово покинути квартиру, оскільки ОСОБА_1 створював не можливі для проживання умови. До досягнення повноліття вона мешкала разом зі своєю матірю за адресою вул. Луговській буд.50.

Після досягнення повноліття ОСОБА_3, будучи зареєстрованою у спірній квартирі як член сімї наймача (донька), намагалася вселитися в квартиру АДРЕСА_8, з наміром користування житловим приміщенням, та виконання у повному обсязі обов'язків члена сімї наймача, що передбачені ст. 64 Житлового кодексу України. Однак, ОСОБА_5 та ОСОБА_1 чинять перешкоди у вселенні останньої в квартиру, про що не заперечували сторони та підтверджується поясненнями свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_8, ОСОБА_10

Суд не може прийняти до уваги показання свідків: ОСОБА_9, ОСОБА_12, ОСОБА_13 які не надали суду пояснень по обставинам справи.

Виходячи із вищевикладеного та оцінюючи докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що зустрічна позовна заява ОСОБА_3 знайшла своє підтвердження в судовому засіданні і підлягає задоволенню в повному обсязі, а позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання її особою, яка втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації задоволенню не підлягає.

Позивач ОСОБА_1 за основним позовом ставить питання про визнання ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартирою №25 по вул. Донецьке шосе,113 в м. Дніпропетровську на підставі ст.ст. 71,72 ЖК України та зняття їх з реєстрації. В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 в спірній квартирі не проживає з 1994 року, а проживає за іншою адресою м. Дніпропетровськ, вул. Луговська, буд.50, ОСОБА_4 в спірній квартирі не проживає з 2002 року, а проживає за іншою адресою м. Дніпропетровськ, вул. Обоянська 9/118, що підтверджується актом про не проживання від 15.03.2010 року.

Однак норма на яку посилається позивач не регулює відносини, які склалися між сторонами та не може бути до них застосована, тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання відповідачів такими що втратили право на користування спірною квартирою.

Оскільки позивачу за основним позовом відмовлено в задоволені позовних вимог щодо визнання відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, то суд не вбачає законних підстав для зняття їх з реєстрації з спірної квартири.

Відповідно до ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 34 грн.

Керуючись: ст.ст. 64, 71,72 ЖК України, ст.ст. 3, 7, 11, 15, 27,31, 60, 88, 169, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 - задовольнити.

Визнати відсутність ОСОБА_3 в квартирі АДРЕСА_4 поважною, та продовжити строк збереження житлового приміщення за тимчасово відсутнім громадянином.

Зобов'язати ОСОБА_1, ОСОБА_5 не чинити перешкоди ОСОБА_3 в користуванні квартирою № 25 по вул. Донецьке шосе № 113 ум. Дніпропетровську.

Зобов'язати ОСОБА_1 та ОСОБА_5 надати ОСОБА_3 ключі від житлового приміщення квартири АДРЕСА_5 ум. Дніпропетровську.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати по справі в розмірі 34 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.П.Слюсар