Справа № 2-1280/2011
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
01 березня 2012 року
Новоодеський районний суд Миколаївської області в складі:
головуючого судді Гажі О.П.
при секретарі Шведовій Я.О., з участю: позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідача ОСОБА_3, ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Нова Одеса справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів, -
В С Т А Н О В И В:
Позивач 28.03.2011 року звернулася в суд з вищевказаним позовом до відповідача. В своєму позові позивач зазначила, що з 21.10.1999 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 09.11.2007 року. У шлюбі у них з відповідачем 17.01.2003 року народився син ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу знаходиться на її утриманні, а відповідач за рішенням суду від 23.11.2007 року сплачує їй на утримання сина аліменти у твердій грошовій сумі 200 гривень щомісяця.
Посилаючись на те, що відповідач ухиляється від виконання аліментних зобовязань, вкрай неохоче сплачує ці аліменти, внаслідок чого, станом на лютий місяць 2011 року, у нього виникла заборгованість зі сплати аліментів в сумі 1850 гривень, позивач на підставі ст.196 СК України, просила суд винести рішення яким стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по аліментам в сумі 1850 гривень та неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 4532,50 гривень.
В процесі судового розгляду справи позивач неодноразово змінювала свої позовні вимоги, як в бік зменшення, так і в бік збільшення.
За останніми зміненими позовними вимогами, позивач посилаючись на ті ж обставини справи і підстави позову, просила суд стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 5454 гривень та додаткові витрати на дитину в сумі 1000 гривень.
В судовому засіданні позивач та її представник повністю підтримали останні зміненні позовні вимоги і, посилаючись на обставини викладені в позові, просили суд позов задовольнити.
Представники відповідача в судовому засіданні позову не визнали. Посилаючись на відсутність заробітку і доходів у відповідача, на його тяжкий матеріальний стан та неможливість ним сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, посилаючись на відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, на безпідставність вимог про неустойку, недоведеність позивачем своїх вимог щодо додаткових витрат на дитину, просили суд в задоволенні позову відмовити.
Вислухавши пояснення сторін, показання допитаних свідків, дослідивши обставини справи, перевіривши їх письмовими доказами, проаналізувавши та оцінивши дослідженні в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 21.10.1999 року перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 09.11.2007 року.
У шлюбі у сторін, 17.01.2003 року, народився син ОСОБА_6, який після розірвання шлюбу проживає з позивачем і знаходиться на її утриманні, а відповідач за рішенням суду від 23.11.2007 року повинен сплачувати позивачу аліменти на утримання сина ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі - 200 гривень щомісяця.
Дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що станом на лютий місяць 2011 року у відповідача виникла та існувала заборгованість зі сплати аліментів на користь позивача на утримання сина ОСОБА_6 в розмірі 1850 гривень, яка була повністю погашена відповідачем тільки в ході судового розгляду справи.
Дослідженні в суді докази, дають підстави суду вважати, що заборгованість зі сплати аліментів у відповідача перед позивачем виникла з вини відповідача, який будучи працездатною, фізично здоровою, самозайнятою особою, не вживав ніяких дієвих, раціональних заходів щодо одержання доходів, прибутку від зареєстрованої підприємницької діяльності, не вживав заходів щодо свого працевлаштування, щоб сплачувати присуджені судом аліменти на дитину.
Суд не приймає до уваги доводи представників відповідача і їх посилання на відсутність вини відповідача у виникненні цієї заборгованості зі сплати аліментів, через відсутність заробітку і доходів у відповідача, їх посилання на його тяжкий матеріальний стан та неможливість ним сплачувати аліменти у присудженому судом розмірі, внаслідок скоєного викрадення у нього майна для зайняття підприємницькою діяльністю.
Ті ж дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи свідчать про те, що відповідач, якщо він дійсно був у тяжкому матеріальному стані, не вживав ніяких заходів і не звертався до суду про зменшення розміру аліментів, в звязку з настанням таких тяжких умов, як те вимагається чинним сімейним законодавством.
Крім того і разом з тим, суд зазначає, що відповідач являючись працездатною, фізично здоровою особою, мав можливість і міг працевлаштуватися, але не бажав цього робити і, як він сам зазначив, через те, що його не влаштовував розмір заробітної плати, яку йому пропонували за виконану роботу.
Всі ці обставини дають підстави суду вважати про наявність вини відповідача у виникненні у нього заборгованості зі сплати аліментів в період з 30.11.2007 року по 01.02.2011 року.
Відповідно до вимог ст.196 СК України, якою встановлена відповідальність за прострочення сплати аліментів, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.
Позивачем нарахована відповідачу неустойка за прострочення сплати аліментів за період з 01.11.2007 року по 01.02.2011 року в загальному розмірі 5454 гривні.
На підставі ст.196 СК України, суд, приймаючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, не погоджується з розрахунком неустойки зробленою позивачем.
Так, на думку суду, позивачем невірно взято у розрахунок неустойки період з 01 листопада 2007 року.
Обставини справи свідчать про те, що виконавче провадження по даній справі було відкрито не 01.11.2007 року, а 30.11.2007 року, а тому пеня повинна нараховуватися не з часу фактичного ухилення відповідача від надання допомоги на утримання дитини і не з часу подання позивачем позовної заяви про стягнення аліментів, і не з часу набрання рішенням суду законної сили про стягнення аліментів, а саме з часу невиконання рішення суду відповідачем, тобто після 30.11.2007 року, після відкриття виконавчого провадження по справі.
Крім того, позивачем проведено нарахування неустойки по наявній кількості днів такої заборгованості, з 01.11.2007 року по 01.02.2011 року, у розмірі 1% від суми заборгованості, яка визначалася позивачем з наростаючим підсумком від наявної заборгованості, що суперечить вимогам ст.196 СК України.
Так, відповідно до ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожний день прострочення.
З урахуванням того, що згідно з положеннями СК України, аліменти призначаються та виплачуються(стягуються) щомісячно, тому за змістом ст.196 СК України, пеня повинна нараховуватись не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.
Ця обставина по визначенню розміру неустойки за прострочення сплати аліментів повязана з тим, що відповідно до ст.61 Конституції України, ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне і те ж саме правопорушення. За положеннями ч.2 ст.550 ЦК України, відсотки на неустойку, як повторна пеня не нараховуються.
У звязку з цим, сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості.
Враховуючи, що розмір аліментів відповідачу присуджений судом у твердій грошовій сумі - 200 гривень щомісяця, то неустойка за прострочення сплати аліментів повинна складати 1% від 200 грн. за кожний день прострочення, в залежності від кількості днів у місяці, в яких було допущено таке прострочення, тобто 2 грн. в день за кожний день прострочення.
З урахуванням проведеного судом розрахунку, за період з 01.12.2007 року по 01.02.2011 року загальна кількість днів прострочення аліментів складає 825 днів.
Пеня за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст.196 СК України складає 1% від суми присудженого розміру аліментів 200 грн., тобто 2 грн. за кожний день прострочки.
Враховуючи загальну кількість днів прострочення сплати аліментів 825 днів, розмір пені буде складати 1650 гривень(825 днів х 2грн. (1% від 200 грн.) = 1650грн.).
Крім того, дослідженні в судовому засіданні фактичні обставини справи, а саме документи медичної картки підтверджують той факт, що малолітній син сторін - ОСОБА_7 часто хворіє на різні захворювання, переніс в лютому 2012 року операцію через отриману травму, перебував на стаціонарному лікуванні в лікарні, внаслідок чого на його лікування позивачем витрачались грошові кошти.
Відповідно до ст.185 СК України, яка передбачає участь батьків у додаткових витратах на дитину, відповідач, як батько, з якого присуджено стягнення аліментів на дитину, зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами, в тому числі і хворобою, яка мала місце в даному випадку.
Якщо батьки не дійшли між собою згоди щодо розміру участі одного з них у таких додаткових витратах на дитину та при виникненні між ними спору, то згідно ч.2 ст.185 СК України, такий розмір додаткових витрат визначається судом, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
З урахуванням досліджених в суді обставин справи, відповідно до ч.2 ст.185 СК України, суд визначає розмір додаткових витрат на утримання дитини, які повинен сплатити відповідач позивачу за час проведеного лікування сина ОСОБА_6 в лікарні в лютому 2012 року і приходить до висновку, що цей розмір повинен складати 500 гривень.
Суд не приймає до уваги доводи позивача викладені нею в позові і наведені в судовому засіданні щодо фактично понесених нею додаткових витратах на дитину при її підготовки до школи, в сумі 1000 гривень, так як ці доводи, відповідно до вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, не доведені належними і допустимими доказами.
Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених вимог, що в грошовому еквіваленті складає 56,96 грн.( 33,31% від 171 грн.= 56,96 грн.).
Керуючись ст.ст. 11, 60, 179, 212-215 ЦПК України, суд, -
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_5, проживаючого ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 1650 гривень.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 дотикові витрати на утримання дитини ОСОБА_7 в сумі 500 гривень.
Стягнути ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 56,96 гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про апеляційне оскарження, якщо таку заяву не було подано.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Новоодеський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги, яка подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий: