АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/2357/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 26 Доповідач - Прозорова М.Л.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного

суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Можелянської З.М., Ремеза В.А.

при секретарі: Косенко І.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку ПриватБанк про визнання договорів кредиту та застави автотранспортного засобу недійсними,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ КБ ПриватБанк про визнання договорів кредиту та застави автотранспортного засобу недійсними відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що між ОСОБА_2 та ПАТ КБ ПриватБанк був укладений кредитний договір № 2213-04/USD від 06 жовтня 2005 року, та в подальшому додаткові угоди № 1-10, за умовами якого відповідач зобовязався надати кредит у сумі 1 676 600 дол. США на термін до 05 жовтня 2009 року, а позивач зобовязався повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановленому договором розмірі та строки, що підтверджується копіями зазначених договорів (а.с.7-19).

У забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору № 2213-04/USD від 06.10.2005 року між ОСОБА_4 були укладені договори іпотеки від 06 жовтня 2005 року за реєстровим № 3090, від 26 квітня 2006 року за реєстровим № 1120, від 26 квітня 2006 року за реєстровим № 1122, від 27 квітня 2006 року за реєстровим № 877, від 27 квітня 2006 року за реєстровим № 879, відповідно до яких ОСОБА_4 надала у іпотеку нерухоме майно та земельні ділянки, які належать їй па праві власності, зазначені обставини підтверджуються письмовими доказами, наявними в матеріалах справи (а.с.20-38).

Також судом встановлено, що між ПАТ АБ Укргазбанк та позивачем були укладені договори поруки від 06 жовтня 2005 року та 08 грудня 2008 року, за умовами яких позивач зобовязався солідарно відповідати перед відповідачем за виконання ОСОБА_4 своїх обовязків за кредитним договором № 2213-04/USD від 06 жовтня 2005 року, враховуючи додатки до договору, в тому ж розмірі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, пені та інших штрафних санкцій, що підтверджується копіями зазначених договорів (а.с.39-43).

Судом встановлено, що ПАТ КБ ПриватБанк має банківську ліцензію на право здійснювати банківські операції передбачені ч.1 та п.5-11 ч.2 ст.47 ЗУ Про банки і банківську діяльність, а також має дозвіл на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 ЗУ Про банки і банківську діяльність, що підтверджується копіями банківської ліцензії, дозволу та додатку до дозволу, наявними в матеріалах справи (а.с.122-124,136-138).

Правовідносини, які виникли між сторонами урегульовані нормами Цивільного кодексу України (2003 року), Закону України Про банки і банківську діяльність та умовами укладених між сторонами договорів.

Відмовляючи ОСОБА_2 у задоволені позову, суд правильно виходив з того, що банк мав генеральну ліцензію, на підставі якої мав право надавати позивачеві кредит в іноземній валюті та приймати кошти в його погашення в іноземній валюті.

Доводи апеляційної скарги позивача про те, що банк при укладенні кредитного договору повинен був мати індивідуальну ліцензію є необґрунтованими та не можуть бути прийняті до уваги, виходячи з наступного.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства, гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Статтею 55 Закону України Про банки і банківську діяльність встановлено, що відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю (далі Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст. 2 Закону України Про банки і банківську діяльність кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст. 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст. 5 цього ж Декрету.

Відповідно до п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 року (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 року за № 730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких:

- неторговельні операції з валютними цінностями;

- операції з готівковою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюються в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставі укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами;

- ведення рахунків клієнтів (резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України;

- залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках;

- інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Щодо вимог підпункту в п.4 ст. 5 Декрету КМУ, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі, то на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 року № 483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку на здійснення яких Національний банк видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами статті 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому порядку.

Зясувавши в досить повному обсязі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи сторін і давши їм правову оцінку, суд ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону, висновки суду досить обґрунтовані і підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями самих сторін.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Судді: