АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Баранніка О.П., Повєткіна В.В.

при секретарі: Приймаковій М.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради, третя особа Дніпропетровське міське управління земельних ресурсів, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання права власності на ? частину земельної ділянки, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2005 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, який уточнювала в ході розгляду справи, до ОСОБА_3 про визнання права на частку у спільному майні подружжя.

Позивачка зазначала, що з квітня 1991 року по січень 2003 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу за рахунок коштів сімейного бюджету 18 жовтня 2001 року на підставі договору купівлі-продажу придбали будинок по вул.Іркутській, 99 у м.Дніпропетровську, за яким була закріплена земельна ділянка для його обслуговування площею 0,099 га та площею 0,0319га для ведення особистогоо підсобного господарства.

Посилаючись на те, що вказане нерухоме майно є об'єктами права їх з відповідачем спільної сумісної власності, правовстановлюючі документи на які оформлені на останнього, який не визнає її права на ці об'єкти, ОСОБА_2 просила визнати за нею право власності на ? частину будинку та земельних ділянок.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2008 року позов задоволено(а.с.24-26, т.2).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетроської області від 08 вересня 2008 року рішення суду першої інстанції скасовано. Визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності по ? частці будинку по вул.Іркутській, 99 у м.Дніпропетровську за кожним. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності на ? частку кожної із земельних ділянок відмовлено(а.с.70-71, 2).

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 02 березня 2011 року рішення апеляційного суду Дніпропетроської області від 08 вересня 2008 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування жилого будинку скасовано, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 01 липня 2008 року та рішення апеляційного суду Дніпропетроської області від 08 вересня 2008 року залишено без змін(а.с.100-103, т.2).

При новому розгляді справи ОСОБА_2 неодноразово уточнювала позовні вимоги відносно права на земельні ділянки(т.2 а.с.122,127,150-152, т.2).

В позовній заяві в редакції від 12.06.2012 року ОСОБА_2 зазначила, що за будинком 99 по вул.Іркутській у м.Дніпропетровську закріплена земельна ділянка для обслуговування площею 0,099га, яка згідно Державного акту про право власності на землю від 27 грудня 2001 року, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 20 грудня 2001 року за №3210, передана у власність ОСОБА_3

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що станом на даний час вона, ОСОБА_2, є власником ? частини будинку 99 по вул.Іркутській у м.Дніпропетровську, однак не є співвласником земельної ділянки, на якій розташоване зазначене домоволодіння та не може користуватись останньою, що при передачі ОСОБА_3 земельної ділянки у власність порушені її права та інтереси як дружини, а також норми діючого законодавства, які регулюють питання видачі Державних актів про право власності на землю, ОСОБА_2 просила:

- визнати недійсним Державний акт на право власності на землю серії Д* № 038345, Діл.1 - код ДЗК 72465005, Діл.2 - код ДЗК 72473015 від 27.12.2001 року на ім'я ОСОБА_4, на земельну ділянку розміром 0,1318 га., розташовану на території Індустріального району м. Дніпропетровська по вул.Іркутська, буд.99.

- визнати за нею право власності на ? частку земельної ділянки розміром 0,0966 га., тобто розміром 0,0483 га (0,0966 га : 2 = 0,0483 га) для обслуговування жилого будинку, розташованої за адресою: м. Дніпропетровськ вул.Іркутська, буд.99(а.с.150-152, т.2).

Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.170-172, т.2).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права(а.с.174-175, т.2).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

По справі встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 28 квітня 1991 року, який розірвано 28 січня 2003 року(а.с.5, 8, т.2).

На підставі договору купівлі-продажу від 18 жовтня 2001 року ОСОБА_3 придбав будинок № 99 по вул.Іркутській у м.Дніпропетровську, який розташований на земельній ділянці площею 966 кв. м.(а.с.11, т.1).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетроської області від 08 вересня 2008 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 02 березня 2011 року будинок по вул.Іркутській, 99 у м.Дніпропетровську визнано спільною сумісною власністю подружжя, за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано право власності по ? частці вказаного будинку за кожним (а.с.70-71, 100-103, т.2).

Ухвалою колегії суддів Верховного Суду України від 02 березня 2011 року рішення апеляційного суду Дніпропетроської області від 08 вересня 2008 року в частині вирішення позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки для обслуговування жилого будинку скасовано, справа в цій частині передана на новий розгляд до суду першої інстанції(а.с.100-103, т.2).

Із Державного акту на право приватної власності на землю ІІ-ДП №066535 (Д*№038345) вбачається, що ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.12.2001 року №3210 передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,1318 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Індустріального району м.Дніпропетровська, вул.Іркутська, б.99. Землю передано: 0,0999га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд(Код ДЗК 72465005); 0,0319га для ведення особистого підсобного господарства(Код ДЗК 72473015). Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №038345(а.с.17, т.1).

Стосовно земельної ділянки площею 0,0319га, яка передана ОСОБА_3 для ведення особистого підсобного господарства з видачею державного акта, в ухвалі колегії суддів Верховного Суду України від 02 березня 2011 року зазначено, що відповідно до положень ст.ст.6,22 чинного на час виникнення спірних правовідносин Земельного Кодексу України 1991 року та Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року №15 «Про приватизацію земельних ділянок» ця земельна ділянка є часткою державного земельного фонду, одержаною відповідачем у власність в процесі приватизації, тобто його особистою власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя незалежно від того, що приватизована вона ним в період шлюбу з позивачкою(а.с.100-103, т.2).

Таким чином, предметом спору є земельна ділянка площею 0,0999га, яка передана ОСОБА_3 на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.12.2001 року №3210 з видачею державного акта, для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Відмовляючи ОСОБА_2 в задоволенні позову про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю на ім'я ОСОБА_3 щодо земельної ділянки площею 0,0999га, суд правильно виходив із того, що рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.12.2001 року №3210, на підставі якого останньому передана у приватну власність вказана земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: вул.Іркутська, 99 у м.Дніпропетровську, та видано Державний акт, у встановленому законом порядку не оспорено.

Такий висновок суду підтверджується уточненими позовними заявами ОСОБА_2, які не містять вимог щодо оспорювання нею вказаного рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради народних депутатів від 20.12.2001 року №3210, на підставі якого видано Державний акт(т.2 а.с.122,127,150-152, т.2). При цьому, як вбачається із справи, суд роз'яснював ОСОБА_2 її право на уточнення позовних вимог відносно спірної земельної ділянки.

При встановлених обставинах колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є таким, що відповідає обставинам справи та діючому законодавству, що регулює зазначені правовідносини, а позов ОСОБА_2 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та визнання за нею права власності на земельну ділянку з наведених підстав є передчасно заявленим.

Доводи апеляційної скарги про невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права необгрунтовані. Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 серпня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді -