У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2012 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Рівненської області в складі

суддів: Хилевича С.В., Малько О.С., Шимківа С.С.

секретар судового засідання Панас Б.В.

за участю сторін та представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рівненського міського суду від 6 листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми індексу інфляції, трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду від 6 листопада 2012 року ОСОБА_2 у задоволенні зазначеного позову до ОСОБА_3 відмовлено.

На рішення суду позивач подав апеляційну скаргу, де покликався на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильність застосування норм матеріального права і процесуального права.

На її обґрунтування зазначав про неврахування судом тих обставин, що строк виконання грошового зобовязання було встановлено рішенням Рівненського міського суду від 13 березня 2012 року, тобто перебіг часу прострочення зобовязання почався з 1 вересня 2008 року. В звязку з цим застосуванню підлягають норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання відповідачем і стягнення з нього на користь позивача 4 366, 08 гривень суми індексу інфляції та 1 322, 78 гривень трьох процентів річних.

Вважав, що невиконанням відповідачем своїх зобовязань ОСОБА_2 заподіяно і моральної шкоди, розмір якої оцінив у 5 000 гривень.

З цих міркувань просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі та зявились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи ОСОБА_2, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Залишаючи вимоги ОСОБА_2 без задоволення, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСОБА_3 станом на день звернення до суду переважну частину боргу вже повернув на користь позивача, тобто спірні суми трьох відсотків річних та індексу інфляції нараховані всупереч положенням ст. 625 ЦК України.

Крім того, вказав про недопустимість стягнення заборгованості за авансом в розмірі, який перевищує суму самого авансу.

З матеріалів справи безспірно вбачається, що 12 вересня 2008 року ОСОБА_3 одержав у позивача 3 300 доларів США терміном до 1 вересня 2008 року з тим, щоб при відчуженні відповідачем на користь ОСОБА_2 квартири в м. Рівне, вулиця О. Блока, 6/1, ця сума була зарахована у вартість її оплати як аванс.

В обумовлений сторонами термін договір купівлі-продажу нерухомості укладено не було, а аванс - відповідачем не повернуто.

Ці обставини встановлені рішенням Рівненського міського суду від 13 березня 2012 року, що набрало законної сили, яким стягнуто із ОСОБА_3 на користь позивача 5 590 гривень заборгованості, що становило 700 доларів США, оскільки решта 2 600 доларів США добровільно повернуті на виконання зобовязань девятьма платежами протягом часу з 9 листопада 2008 року по 14 січня 2011 року (а.с. 17-18, 19-20, зв.).

Станом на день ухвалення оскаржуваного рішення судом першої інстанції 5 590 гривень (700 доларів США) відповідачем ОСОБА_4 не виплачені.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України - боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частина 1 ст. 524 цього Кодексу передбачає виконання зобовязання у грошовій одиниці України гривні.

Як убачається, предметом цивільних прав і обовязків сторін стали 3 300 доларів США, тобто іноземна валюта (а.с. 4). Ця обставина забороняє застосовувати до правовідносин норми ст. 625 ЦК України щодо відповідальності за порушення грошового зобовязання і стягнення суми індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення зобовязання.

Заслуговує на увагу і висновок суду першої інстанції про необґрунтованість вимоги про відшкодування моральної шкоди, т.я. правила ст. 611 ЦК України встановлюють у разі порушення зобовязання правові наслідки, визначені договором або законом. Оскільки такої відповідальності як відшкодування моральної шкоди права і обовязки сторін не передбачають, тому незастосування її місцевим судом до спірних відносин слід вважати правильним.

Доводи апеляційної скарги про неправильність застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права спростовуються висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України - ухвалення судом рішення з додержанням норм процесуального та матеріального права є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 324-325 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Рівненського міського суду від 6 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: