Справа № 1303/2-283/12 Головуючий у 1 інстанції: Журибіда Б.М.
Провадження № 22-ц/1390/4647/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

за секретаря: Колодки М.І.

з участю: позивачки ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Буського районного суду Львівської області від 17 травня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Андріївської сільської ради Буського району Львівської області, ОСОБА_3, ОСОБА_4, управління Держкомзему у Буському районі Львівської області про часткове скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку в с. Андріївка Буського району Львівської області, виданого ОСОБА_3 та зобовязання Андріївської сільської ради встановити межі земельних ділянок позивача та відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 відповідно до плану забудови ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Буського районного суду Львівської області від 17 травня 2012 року у задоволенні вищезазначеного позову відмовлено за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі посилається на те, що покликання суду на відсутність правовстановлюючих документів на право землекористування є неправдивим, оскільки в матеріалах справи є копії з погосподарських книг, згідно яких у розділі «Земля» значиться 0,27 га. за позивачкою.Також апелянт зазначає, що відсутність Державного акту на землю не позбавляє права бути належним користувачем, крім того судом не було взято до уваги положень ст. ст. 119, 152 та 158 ЗК України, а тому вважає, що рішення ґрунтується на незясованих обставинах по справі і їх перекручуванні та таким, що не відповідає фактичним обставинам справи.

ОСОБА_2 просить скасувати рішення Буського районного суду Львівської області від 17 травня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Апелянт апеляційну скаргу в суді підтримала.

Інші учасники не з»явились, хоча належно повідомлені про розгляд справи за апеляційною скаргою колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності, що відповідає вимогам ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, апелянту- Дроздовську М.В., перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, посилаючись на те, що позивачкою не представлено жодних доказів у підтвердження свого права землекористування, самовільного захоплення відповідачем ОСОБА_3 частини належної їй земельної ділянки та за відсутністю підстав для скасування державного акту.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, оскільки вони відповідають матеріалам справи і узгоджуються із вимогами закону.

Згідно зі ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст.152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ті порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно до положень ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: придбання за договором купівлі продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами, безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності, приватизації земельних ділянок, що були раніше

Як встановлено матеріалами справи, що позивачка звернулась до суду 09.02.2012р. з позовом про часткове скасування Державного акту на право власності на земельну ділянку виданого ОСОБА_3, що межує з її земельною ділянкою та зобов»язати Андріївську сільську раду встановити межі земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 є власником земельної ділянки відповідно до Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку (а.с.27) , виданого йому 10 лютого 1998 р. на підставі рішення Андріївської сільської ради від 01.12.1993р. для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарської споруди і ведення підсобного господарства площею 0,4603 га виданий з дотримання вимог ст.22,23 ЗК України в редакції чинній від 18.12.1990 року чи ст.126 ЗК України

Рішенням Андріївської сільської ради від 01.12.1993р. виділено відповідачу земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарської споруди і ведення підсобного господарства площею 0,4603 га.(а.с.32)

Даний владний акт в силу рішення Конституційного Суду №10-рп/2010 від 01.04.2010р. міг бути оскаржений в порядку адміністративного судочинства, однак позивачка з відповідним позовом не зверталася про, що не заперечивала в судовому засіданні. Відтак правовстановлюючий документ про виникнення у ОСОБА_3 права власності на частину спірної ділянки ніким не оспорений і є чинним. Андріївська сільська рада, розпоряджаючись даною землею, діяла в межах своїх повноважень

Матеріали справи не містять доказів того, що саме спірна земельна ділянка до передачі її у користування, а в подальшому у власність відповідачу ОСОБА_3, у встановленому законом порядку надавалась позивачці ОСОБА_2 , а в силу ч.4 ст.60 ЦПК України рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до положень ст.125 ЗК України право власності, а також право постійного та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що правовстановлюючим документом є копій з погосподарських книг господарства №120 згідно з яких за позивачкою ОСОБА_2 значиться 0,27 га землі не відповідає вимогам ЗК України.

А саме вимогам ст.126 ЗК України в яких зазначено документами, що посвідчують право на земельну ділянку право власності чи право постійного користування є державний акт. Право власності на земельну ділянку набуту у власність їз земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення посвідчується також: а) цивільно- правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою;б) свідоцтвом про право на спадщину.

А покликання в апеляційній скарзі проте, що відповідачем ОСОБА_3 захоплена частина земельної ділянки не відповідає матеріалам справи та висновкам суду.

Також в матеріалах справи відсутні докази, що позивачка зверталася до органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність, як це передбачено ст.119 ЗК України, на яку посилається в апеляційній скарзі.

Згідно до акту від 10.11.2011р. (а.с.10) комісією проведено заміри та зазначено про неспроможність встановлення і винесення меж земельної ділянки, оскільки земельна ділянка приватизована відповідачем ОСОБА_3.

Відповідно до вимог ст.158 ч.3 ЗК органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства.

Суд повно та всебічно дослідив матеріалами справи та дав їм належну оцінку і прийшов до вірного висновку про відмову у позові. Рішення суду відповідає матеріалам справи, доказам та вимогам матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстав для задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307,308,313, п.1 ч.1 ст.314,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Буського районного суду Львівської області від 17 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_5

(підпис) ОСОБА_6

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Львівської області : Струс Л.Б.