Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-4185/ 12 р. Головуючий у 1 інстанції: Пустовіт З.П..,
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Савченко О.В.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Карацюпі О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області, Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, факту приналежності документу особі, визнання (підтвердження) права на отримання допомоги по соціальному страхуванню, стягнення щомісячних страхових виплат,

ВСТАНОВИЛА :

У квітні 2010 року ОСОБА_3 звернулася до Бердянського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області, філії ЗАТ «Приазовкурорт» «Клінічний санаторій «Бердянськ», який неодноразово уточнювала та доповнювала, про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, факту приналежності документу особі, визнання права на отримання допомоги по соціальному страхуванню.

В обгрунтування позову зазначила, що з 26.07.1968року по 31.05.2000рік вона працювала в санаторії «Бердянськ», у період з 22.03.1989року була переведена на посаду медичної сестри з масажу, паралельно виконувала роботу інструктора ЛФК ( інструктора по спортивним іграм). 28.06.1993 року під час виконання роботи інструктора ЛФК, а саме під час проведення з відпочиваючими спортивної гри в волейбол, з нею трапився нещасний випадок, вона травмувала праву ногу. Після цього був складений акт про нещасний випадок на виробництві від 29.06.1993року. У період з 28.06.1993року по 27.07.1993рік вона перебувала на стаціонарному лікуванні з діагнозом -підшкірний розрив ахілового сухожилля, була прооперована, а потім знаходилася на амбулаторному лікуванні до 24.02.1994 року. Під час перебування на лікарняному, 20.09.1993року у неї стався повторний підшкірний розрив ахілового сухожилля. 24.02.1994року вона пройшла МСЕК, їй була встановлена третя група інвалідності з 22.02.1994року. 12.11.1996рік за результатами огляду МСЕК їй була встановлена ступінь втрати працездатності -50% безстроково. 11.03.1999 року їй безстроково була встановлена третя група інвалідності у зв'язку з трудовим каліцтвом.

У січні 2010року вона звернулася до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Бердянську з заявою про виплату їй страхових виплат, але їй було відмовлено через те, що дані, які викладені в акті про нещасний випадок на виробництві, який складений 29.06.1993року, викликали сумнів у працівників відділення, про що вони зазначили у своєму листі. З приводу усунення вказаних у листі відділення недоліків в Акті про нещасний випадок вона звернулася до філії ЗАТ «Приазовкурорт» «Клінічний санаторій Бердянськ», але їй було відмовлено, оскільки факт нещасного випадку ніде не зафіксований.

Зважаючи на викладене позивач просила встановити факт нещасного випадку на виробництві, який стався з нею 28.06.1993року при виконанні роботи інструктора ЛФК в Приазовському відділенні AT «Укрпрофздравниця» санаторій «Бердянськ», встановити факт належності їй зазначеного Акту про нещасний випадок, а також факт достовірності даних, які викладені в Акті про нещасний випадок, визнати за нею право на отримання щомісячних страхових виплат у розмірі 78,42 грн. та одноразової страхової виплати у розмірі 7842,50 грн.

Ухвалами суду було здійснено заміну неналежного відповідача філії ЗАТ «Приазовкурорт»клінічний санаторій «Бердянськ»на належного відповідача ЗАТ «Приазовкурорт», а згодом на його правонаступника ПАТ «Приазовкурорт».

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 жовтня 2011 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково: встановлено факт, що 28 червня 1993 року під час виконання роботи інструктора ЛФК у Приазовському відділенні ПАТ «Приазовкурорт» у санаторії «Бердянськ» з позивачем стався нещасний випадок на виробництві; встановлено факт, що акт, складений 29 червня 1993 року про нещасний випадок на виробництві належить ОСОБА_3 і викладені у ньому факти є достовірними; стягнуто з Відділення на користь позивача одноразову страхову виплату в розмірі 6675 грн. 55 коп. та щомісячну страхову виплату в розмірі 66 грн. 76 коп., починаючи з 22 січня 2010 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 лютого 2012 року касаційну скаргу відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області задоволено частково: рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 30 червня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 жовтня 2011 року скасовані, а справу направлено на новий розгляд до суд першої інстанції.

У квітні 2012 року позивач подала до суду уточнюючий позов, в якому, посилаючись на ті ж самі обставини, просила встановити факт нещасного випадку на виробництві, який стався з нею 28.06.1993 року при виконанні роботи інструктора ЛФК в філії Приазовського відділення AT лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» «Санаторій «Бердянськ» (нині ПАТ «Приазовкурорт), встановити факт приналежності їй зазначеного Акту про нещасний випадок, а також факт достовірності даних, які викладені в Акті про нещасний випадок, визнати (підтвердити) за нею право на отримання допомоги по соціальному страхуванню, стягнути з відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м.Бердянську Запорізької області на її користь щомісячні страхові виплати у розмірі 66,76 грн., починаючи з 22.01.2010 року.

06.06.2012 року позивач знову подала уточнюючу позовну заяву, уточнивши лише прохальну частину, зазначивши в ній про стягнення з відповідача щомісячних страхових виплат з урахуванням фактично здійснених виплат.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2012 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким, суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, факту приналежності документу особі, факту достовірності даних, які викладені в Акті про нещасний випадок, визнання (підтвердження) права на отримання допомоги по соціальному страхуванню, стягнення щомісячних страхових виплат, районний суд виходив із того, що виходячи з показань свідків та наявних у матеріалах справи доказів факт нещасного випадку на виробництві з ОСОБА_3 28.06.1993 року при роботі її інструктором ЛФК в філії Приазовського відділення АТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України «Укрпрофоздоровниця» « Санаторій Бердянськ» не знайшов свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити, в тому й числі щодо всіх вимог в цілому, оскільки інші - є похідними від першої вимоги.

Проте з таким висновком суду першої інстанції не можна погодитися.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 працювала в філії Приазовського відділення АТ « Укрпрофоздоровлення» санаторій « Бердянськ» на посаді медичної сестри з масажу в період з 26 червня 1968 року до 31 травня 2000 року ( а.с. 14-15 т. 1), а на підставі наказу головного лікаря від 1 червня 1993 року № 51 к була тимчасово переведена на посаду інструктора з ЛФК на період щорічної відпустки основного працівника ОСОБА_4 ( а.с. 130-131). Згідно з медичною довідкою від 30 липня 1993 року та копією медичної картки позивачка в період з 28 червня 1993 року до 27 липня 1993 року перебувала на стаціорнаму лікуванні в травматологічному відділенні з діагнозом підшкірний розрив правого ахілового сухожилля, 29 червня 1993 року вона була прооперована ( а.с. 13, 22-46). У медичній довідці від 30 липня 1993 року також зазначено, що виробнича травма сталася 28 червня 1993 року близько 15 годин 30 хвилин.

Висновком МСЕК від 12 листопада 1996 року ОСОБА_3 було встановлено 50% втрати професійної працездатності безстроково та встановлено другу групу інвалідності, а 11 березня 1999 року третю групу інвалідності, у звязку з трудовим каліцтвом, безстроково.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Звертаючись з позовом до суду, ОСОБА_3 посилалась на ст. 256 ЦПК України, яка встановлює, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Однак відповідно до ст. 256 ЦПК України та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у п. 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення", у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

На підставі ст. 22 Закону України "Про охорону праці"( з 24 листопада 1992 року) роботодавець повинен організовувати розслідування нещасних випадків, професійних захворювань і аварій відповідно до положення, що затверджується Кабінетом Міністрів України за погодженням з всеукраїнськими об'єднаннями профспілок.

Згідно з п.п. 2.1., 2.2 Положення про розслідування і облік нещасних випадків на виробництві затверджених постановою Президії ВЦСПС і Держпроматомнагляду СРСР від 17.08.1989 року, яке введено в дію з 01 січня 1990 року і діяло на час травмування ОСОБА_3, обстеження місця нещасного випадку, одержання пояснень потерпілого, свідків та причетних до нещасного випадку осіб, з'ясування обставин і причин нещасного випадку, визначення, чи пов'язаний цей випадок з виробництвом, установлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці та складання акту розслідування нещасного випадку віднесено до компетенції утвореної роботодавцем комісії з розслідування нещасного випадку.

Отже, законом визначено порядок установлення факту нещасного випадку на виробництві, так само як і встановлення осіб, які допустили порушення законодавства про охорону праці.

У разі незгоди потерпілого зі змістом акта про нещасний випадок питання вирішуються посадовою особою органу державного нагляду за охороною праці, чиє рішення може бути оскаржене у судовому порядку (чч. 3, 4 ст. 22 Закону України "Про охорону праці", ).

Як вбачається з матеріалів справи 29.06.1993 року філією Приазовського відділення АТ « Укрпрофоздоровлення» санаторій « Бердянськ» правонаступником якого є ПАТ «Приазовкурорт».був складений акт на ім.я ОСОБА_3 про нещасний випадок на виробництві (т. 1 а.с. 10-11).

Факт належності зазначеного акту ОСОБА_3 ніким не оспорюється, акт складений на її ім.я.

Позивачкою не заявлялись вимоги щодо внесення змін, доповнень до акту про нещасний випадок на виробництві форми Н-1 складеного 29.06.1993 року.

Підставами позову позивачка фактично зазначає відмову Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України Відділення виконавчої дирекції у м. Бердянську Запорізької області № 186 від 11.02.2010 року, яким позивачці було відмовлено у призначені страхових виплат через недоліки, допущені при складані акту форми Н-1. При цьому вимог про визнання дій Фонду незаконними, порядок розгляду яких регулюється Кодексом Адміністративного судочинства, позивачка не заявляла.

Враховуючи характер спірних правовідносин, обраний позивачкою спосіб захисту своїх прав не погоджується з положенням ст. 16 ЦК України.

За таких обставин вирішуючи спір, суд на порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України належним чином не визначився з характером спірних правовідносин; не з`ясував, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; вищезазначені вимоги закону залишив поза увагою; усупереч вимогам ст. 256 ЦПК України прийшовши до висновку, що такий факт можливо встановити в судовому порядку і відмовив в задоволенні позову з підстав, недоведеності позивачкою ОСОБА_3 факту нещасного випадку на виробництві 28.06.1993 року .

За таких обставин рішення суду першої інстанції не можна вважати законним і обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 з підстав, зазначених в мотивувальній частині рішенні апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 12 червня 2012 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення наступного змісту. В задоволенні позову ОСОБА_3 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у м. Бердянську Запорізької області, Приватного акціонерного товариства «Приазовкурорт» про встановлення факту нещасного випадку на виробництві, факту приналежності документу особі, визнання (підтвердження) права на отримання допомоги по соціальному страхуванню,стягнення щомісячних страхових виплат відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте воно може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: