Справа № 1305/2-1042/11 Головуючий у 1 інстанції: Перетятько О.В.
Провадження № 22-ц/1390/4322/12 Доповідач в 2-й інстанції: Каблак П. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Каблака II.І.

суддів: Кота І.Н., Курій Н.М.,

з участю секретаря Мариняк О.І..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" на рішення Городоцького районного суду Львівської області від 16 лютого 2012 року у справі

за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" (надалі - ПАТ "Ерсте Банк"), третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Паук Андрій Ярославович

про скасування виконавчих написів та розірвання додаткових угод.

ВСТАНОВИЛА:

у листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що третьою особою у вересні 2011 року безпідставно вчинено виконавчі написи, за якими звернуто стягнення на належне їй рухоме та нерухоме майно, яке було нею передано в якості забезпечення виконання кредитних зобов'язань перед ПАТ "Ерсте Банк", так як вимоги є не безспірними. Оскільки порушення зобов'язань, які виникли між сторонами, мало місце з боку кредитора, то слід розірвати додаткові угоди до укладених нею з ПАТ "Ерсте Банк" кредитних договорів. Просила визнати такими, що не підлягають виконанню та скасувати виконавчі написи, вчинені 02.09.2011 року приватним нотаріусом ЛМНО Пауком А.Я. та розірвати додаткові угоди № 2 від 14.01.2010 року.

Рішенням Городоцького районного суду Львівської області від 16 лютого 2012 року позов задоволено частково. Визнано такими, що не підлягають виконанню та скасовано виконавчі написи, вчинені 02 вересня 2011 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком А.Я., зареєстрованим у реєстрі за № 870 про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів.

В задоволенні вимог про розірвання додаткової угоди № 2 від 14 січня 2010 року, згідно кредитного договору №014/3530/74/04131 від 21 серпня 2007 року, та додаткової угоди №2 від 14 січня 2010 року, згідно кредитного договору №014/3530/5/07115 від 26 листопада 2007 року відмовлено.

Із вступом рішення в законну силу скасовано вжиті судом заходи забезпечення позову.

Додатковим рішенням суду 25.04.012 рокустягнуто з відповідача в користь позивачки 49 грн. 25 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду змінити, відмовивши в задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчі написи, в іншій частині- залишити без змін. Посилається на порушення судом норм матеріального права та неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що судом не враховано, що банком подано нотаріусу усі необхідні документи для вчинення виконавчого напису, зокрема ті, які підтверджують безспірність вимог та встановлюють прострочення виконання основного зобов'язання. Діючим законодавством не передбачено обов'язку банку, перед зверненням до нотаріуса за вчиненням виконавчого напису, узгоджувати суму заборгованості з позичальником. На думку скаржника, дії позивача є зловживанням процесуальним правом, з метою уникнення виконання зобов"язань за кредитними договорами.

Рішення суду першої інстанції позивачкою не оскаржується. З урахуванням доводів апеляційної скарги, щодо меж оскарження судового рішення, колегією суддів здійснюється перегляд в апеляційному порядку оскаржуваного рішення лише в частині вирішення позовних вимог про визнання такими, що не підлягають виконанню та скасування виконавчих написів нотаріуса.

Заслухавши суддю-доповідача. пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Як зазначено в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема, у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат, тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обгрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

При задоволенні позову районний суд виходив з того, що, вчиняючи виконавчі написи, нотаріус не пересвідчився про безспірність заявлених до стягнення сум, оскільки доказів цього нотаріусу заявником (ПАТ "Ерсте Банк") при зверненні із заявою про вчинення виконавчих написів надано не було. Також, поза увагою нотаріуса залишились норми ст. 258 ЦК України щодо строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені), які в даному випадку були пропущені.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підляє застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.355 цього Кодексу.

Як передбачено в ч.1 ст.3607 ЦПК України рішення Верховного Суду України. прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постановах Верховного Суду України від 15.11.2010 року у справі № 3-5гс1О; від 17.10. 2011 року у справі № 3-111 гс11; від 12.12.2011 року у справі №3-130гс11; від 12.12.2011 року у справі № 3-134гс11; від 12.12.2011 року у справі № 3-135гсП Закон України від 18.11.2003 року "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" є спеціальним законом з питань правового режиму регулювання обтяжень рухомого майна.

Відповідно до ч.1 ст.24, ст.26 цього Закону (у редакції, чинній до внесення змін згідно із Законом від 22 вересня 2011 р. "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг", які набрали законної сили 15 жовтня 2011 року) звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку. Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом у зазначеній редакції не передбачалось.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, виконавчий напис (реєстровий №870), за яким запропоновано звернути стягнення на рухоме майно автомобіль марки КІА , р.н. НОМЕР_1, було вчинено приватним нотаріусом ЛМНО Паук А.Я. 02.09.2011 року, тобто в той момент, коли діючим законодавством не було передбачено такого способу звернення стягнення на рухоме заставне майно.

Відтак, на думку колегії суддів, рішення суду в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису № 870 від 02.09.2011 року підлягає зміні, шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання на відсутність безспірності за цими вимогами та про застосування позовної давності до вимог про стягнення штрафних санкцій.

Згідно із ст.88 Закону України "Про нотаріат" нотаріуси вчиняють виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Ч.2 п.284 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом МЮ України 3 березня 2004 року № 20/5 (яка була чшнної на момент вчинення виконавчих написів), заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМ України від 29.06.1999 року № 1172.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом ЛМНО Пауком А.Я. з порушенням вимог ст. 88 Закону України "Про нотаріат" та п. 284 "Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", оскільки вказану в виконавчому написі суму боргу не можна вважати безспірною.

Місцевим судом враховано, що належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог ст. 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність".

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із поданих ПАТ "Ерсте Банк" приватному нотаріусу заяв про вчинення виконавчих написів (а.с.172,177), до них не додано первинні документи щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо), тому у нотаріуса були відсутніми підстави вважати, що розмір заборгованості позивача перед відповідачем, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі є безспірними. Наведене свідчить про наявність спору про право, який вирішується лише в порядку позовного провадження.

Розрахунок боргу, здійснений відповідачем щодо наявності грошового зобов'язання позивача по кредиту, відсотках, процентах річних та пені, не може вважатися документом, який підтверджує безспірність вимог банку до боржника.

Крім того, як встановлено в ході апеляційного розгляду, виконавчий напис № 871 (а.с.29) вчинено на предмет іпотеки для подальшого звернення стягнення на нього з метою задоволення вимог банку для погашення заборгованості за кредитом на загальну суму 35 920,55 доларів США (з урахуванням суми заборгованості за кредитом, суми заборгованості по відсотках, пені за прострочення сплати кредиту та відсотків) та 2 862.86 грн., яка не співпадає з сумою вказаною у повідомленні вих. № 620120/104, надісланому банком на адресу позивача 05 травня 2011 року (а.с. 178,179) у розмірі 1 518.13 доларів США.

Враховуючи викладене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення у цій частині. Доводи апеляційної скарги є необгрунтованими та правильність висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1.3, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316, 317 ЦІІК України, колегія суддів. -

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Ерсте Банк" задоволити частково.

Рішення Городоцького районного суду Львівської області від 16 лютого 2012 року в частині вирішення позовних вимог про визнання таким, що не підлягає виконанню та скасування виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Пауком Андрієм Ярославовичем від 02 вересня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №870 змінити, виключивши з мотивувальної частини посилання на те, що вимоги по цьому виконавчому напису не є безспірними та його вчинено з порушенням строків позовної давності, щодо вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, касаційному порядку може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Каблак П.І.

Судді: Кіт І.Н.

Курій Н.М.