АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2012 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Осіяна О.М.

суддів - Колодяжної Н.Є., Максюти Ж.І.

при секретарі - Надтоці А.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом в якому вказував на те, що із відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі, від якого є неповнолітня донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради № 765 від 21 липня 2006 року йому було встановлено дні і час побачень з донькою, яке відповідачем не виконується. Місце проживання доньки невідоме, у школі, в якій дитина навчалася раніше, донька сторін не навчається, на телефонні дзвінки відповідач не відповідає. З урахуванням зазначених обставин просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень та судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року задоволено позов частково.

Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 5000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а також судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду, оскільки воно постановлено з порушенням норм матеріального права, суд першої інстанції не врахував також і обставини у справі.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, апеляційний суд, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно залишити без змін із наступних підстав.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПКУ. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знаходилися у зареєстрованому шлюбі, шлюб між ними розірвано 12 березня 2005 року.

Від шлюбу сторони мають малолітню дитину ОСОБА_4, 25 листопада 2002 року.

У зв'язку з тим, що відповідач чинила позивачу перешкоди у спілкуванні з дитиною, позивач звернувся до суду з позовом про встановлення днів та часу побачень з дитиною. Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 30 квітня 2004 року позивачу було встановлено дні та час спілкування з донькою. Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2004 року рішення суду від 30 квітня 2004 року було змінено щодо днів побачень. Вказані судові рішення відповідачем не виконувалися, про що свідчать акти про невиконання рішення суду.

Коли донька сторін досягла трирічного віку ОСОБА_3 звернувся до виконкому Ленінської районного у м. Дніпропетровську ради з проханням встановити йому дні побачень з дитиною.

Рішенням виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради №765 від 21 липня 2006 року з урахуванням віку дитини позивачу було встановлено дні та час побачень з його донькою, а ОСОБА_2 була зобов'язана не чинити перешкоди ОСОБА_3 у його спілкуванні з донькою.

Але рішення виконкому відповідачем не виконувалося, тому 07 листопада 2006 року позивач звернувся до органу опіки та піклуванні виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради з листом, в якому просив прийняти до ОСОБА_2 заходи у звязку із невиконанням нею рішення виконкому (а.с. 9).

Листом № 2/11-475 від 4 грудня 2006 року виконком рекомендував звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною.

Оскільки позивач не має можливості спілкуватися з донькою, відповідач перешкоджає йому у здійсненні його батьківських прав відносно своєї дитини, за місцем своєї реєстрації та реєстрації дитини ні відповідач, ні донька сторін не проживають, на телефонні дзвінки ОСОБА_2 не відповідає, нею не виконувалися ні судові рішення, ні рішення виконкому стосовно встановлення ОСОБА_3, днів та часу побачень з дитиною, тому суд прийшов до обґрунтованого висновку, що відповідач дійсною ухиляється від виконання рішення виконкому № 765 від 21 липня 2006 року, а тому позовні вимоги частково задовольнив, та стягнув із відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди 5 000 гривень, відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 СК України.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що суд не врахував обставини у справі, оскільки виконком прийняте рішення у період судового розгляду справи, а також не враховано що інтереси позивача суперечать інтересам дитини.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 158 СК України рішення органу опіки та піклування обов'язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішенні органу опіки та піклування, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральні шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

На час звернення позивача до суду рішення виконкому Ленінської районної у м. Дніпропетровську ради №765 від 21 липня 2006 року не було зупинене судом, відповідно до вимог ч.3 ст.159 СК України, а також не визнане незаконним, і відповідачка із такою заявою до суду не зверталась. А тому відсутні підстави для твердження про те, що рішення виконкому та рішення суду суперечать вимогам ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року.

Крім того, відповідно до вимог ст.ст.57-60 ЦПК України, відповідачка не надала належних та допустимих доказів протиправної поведінки позивача, яка б суперечила інтересам дитини чи обмежувала її інтереси.

Оскільки відповідачка перешкоджала позивачу у здійсненні його батьківських прав відносно своєї дитини, а тому наявний факт спричинення моральної шкоди, стягнутий розмір якої, не суперечить вимогам розумності та справедливості, згідно ст..23 ЦК України.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи висновків місцевого суду не спростовують, а із матеріалів справи вбачається, що передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування чи зміни судового рішення відсутні, і оскаржуване рішення судом першої інстанції ухвалене із додержанням норм процесуального права та у відповідності із нормами матеріального права.

Керуючись ст. 307, 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у двадцятиденний строк у касаційному порядку.

Судді: