Справа № Провадження №22-ц-847/12 22-ц/1090/2320/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія40Доповідач у 2 інстанції Суханова
УХВАЛА

Іменем України

20 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Коцюрби О.П., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Клименко В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: відділ ГІРФО Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області про виселення з житлового будинку та зняття з реєстрації,-

В С Т А Н О В И Л А:

До суду з вказаною позовною заявою звернувся ОСОБА_3мотивуючи її тим, що за договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки він придбав у відповідачки ОСОБА_2 житловий будинок та земельну ділянку.

Не дивлячись на те, що позивач є власником будинку та земельної ділянки, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 відмовляються звільнити будинок та знятися з реєстрації в цьому будинку і продовжують у ньому проживати.

А тому, відповідно до ст. ст. 391, 664-665, 620 ЦК України позовач просить суд-виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з житлового будинку №43 по вул.. Котовського в смт. Бородянка Київської області та вселити ОСОБА_3, зобав»язавши. ОСОБА_2 та ОСОБА_4 знятися з реєстрації будинку № 43 по вул.. Котовського в смт. Бородянка Київської області із примусовим без їх участі виконанням цього зобов»язання відділом ПРФО Бородянського РВ ГУ МВС України в Київській області.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року позов задоволено.

Не погодившись з висновками, наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, вважає, що вона не обґрунтована та не підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до умов договору купівлі - продажу від 08.10.2010 року бланк ВРВ №731842, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим номером 2364, та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів 08.10.2010р. за реєстраційним номером 41552300, право власності зареєстровано 10.03.2011р. Комунальним підприємством "Бородянське бюро технічної інвентаризації" за реєстровим номером 1947493, номер запису 1482 в книзі 6-69, відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивач ОСОБА_3 купив житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Київська область, Бородянський райони смт. Бородянка, вул. Котовського, будинок №43. Продаж вчинено за суму 94190 гривень, які покупець повністю передав продавцю до підписання цього договору.

Крім того згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 08.10.2010р. бланк ВРВ №731843, посвідченого тим же нотаріусом, за реєстровим номером 2368, та зареєстрованого у державному реєстрі правочинів 08.10.2010р. за реєстровим номером 41552304, право власності

зареєстровано 07.04.2011р. Управлінням Держкомзему у Бородянському районі в поземельній книзі за реєстровим номером НОМЕР_1 04 003 0059 31. відповідачка ОСОБА_2 продала, а позивач ОСОБА_3 купив земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий номер :04:003:0059, з цільовим призначенням будівництва та обслуговування житлового

будинку та господарських будівель і споруд, що розташована за вищевказаною адресою. Продаж вчинено за суму 44175 гривень, які покупець повністю передав продавцю до підписання цього договору.

Як вбачається з пунктів 3.16 договору купівлі-продажу житлового будинку, пунктів 2.17 договору купівлі-продажу земельної ділянки, на момент продажу ці об'єкти нерухомості повністю належали продавцю ОСОБА_2. Обидва договори укладені, посвідчені та зареєстровані у повній відповідності до вимог ст. 657 Цивільного кодексу України, Згідно цієї статті, а також ст. 210 ЦК України, позивач набув право власності на житловий будинок з моменту державної реєстрації договору його купівлі-продажу 10.03.2011р.,на земельну ділянку - з моменту державної реєстрації договору її купівлі-продажу 07.04.2011р.

Попередні договори, на які посилалися відповідач та її представник не можуть бути прийняті до уваги в даному спорі, оскільки являються самостійними правочинами, не пов'язаними із раніше укладеними договорами купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 08.10.2010р.

Крім того попередній договір щодо укладення в майбутньому основного договору купівлі-продажу житлового будинку не відповідає вимогам ч.1 ст. 635 ЦК України про те, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, тобто в даному випадку у письмовій формі з нотаріальним посвідченням, і згідно правил ч.1 ст.220 ЦК України є нікчемним.

Також, виходячи з пункту9 попереднього договору щодо продажу житлового будинку, пункту 10 попереднього договору щодо продажу земельної ділянки, зобов'язання, встановлені цими договорами є припиненими, оскільки основні договори не були укладені відповідно до 08.11.2010р. та 08.10.2011р. :

Відповідно до ч.1 ст. 664 ЦК України, обов'язок продавця передати майно (товар) вважається виконаним у момент надання товару в розпорядження покупця.

Згідно ч.2 ст.665 цього Кодексу, якщо продавець відмовився передати річ, визначену індивідуальними ознаками, покупець має право пред'явити продавцю вимоги відповідно до ст. 620 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.620 цього Кодексу, у разі невиконання боржником обов'язку передати кредитору у власність річ, визначену індивідуальними ознаками, кредитор має право витребувати цю річ у боржника та вимагати її передання, відповідно до умов зобов'язання.

Пунктом 10 договору купівлі-продажу житлового будинку від 08.10.2010р. передбачено, що при підписанні цього договору продавець, а саме ОСОБА_2, передає покупцю, а саме ОСОБА_3, технічний паспорт та ключі від будинку, тобто звільняє будинок.

Таким чином суд вважає за необхідне здійснити захист права власності позивача на спірні об'єкти нерухомості шляхом виселення відповідача ОСОБА_2, яка є стороною в Договорах купівлі-продажу житлового будинку та присадибної земельної ділянки, на підставі норм зобов'язального права, а саме статей 664-665, 620 ЦК України.

Згідно ст.387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідальної правової підстави, заволоділа ним.

Виходячи з того, що відповідач ОСОБА_4 незаконно володіє нерухомим майном, яке належить позивачу, суд першої інстанції, на підставі вищевказаної норми речового права, вважав за доцільним також виселення цього відповідача в порядку віндикації, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд першої інстанції вважав за необхідне позовну заяву задовільнити, з чим і погоджується колегія суддів.

В апеляційній сказі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Також, в апеляційній скарзі, апелянт зазначає, що судом першої інстанції не об»єктивно досліджено обставини справи.

Так апелянт посилається на те, що судом при оцінці доказів були порушені норми процесуального права щодо оцінки доказів, що призвело до незаконності та необґрунтованості судового рішення.

Таким чином, на думку апелянта, судом першої інстанції неповно з»ясовано обставини справи, при цьому зроблені висновки, які не відповідають обставинам справи, дано неналежну оцінку доказам по справі всупереч вимог чинного законодавства.

З таким висновком апелянта, колегія суддів погодитись не може так, як вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано досліджені всі докази та обставини справи, необхідності у проведенні та більш детальному дослідженні вищевказаних обставин не виявлено.

Колегія суддів, також вважає, що апелянт не зміг спростувати висновки суду, нових доказів доведеності позову або апеляційної скарги не встановлено, а тому вона не підлягає задоволенню.

Крім цього, переглядаючи законність рішення суду першої інстанції та розглядаючи апеляційну скаргу на підставі вимог ст. 303 ЦПК України не встановлено підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України, для ухвалення нового рішення суду.

Приймаючи до уваги вищевикладене, так-як будь-яких порушень при прийнятті оскаржуваного рішення не встановлено, підстав для скасування цього рішення не виявлено.

Тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначився щодо задоволення позовних вимог.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 28 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді