Справа № 2315/2524/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.11.2012 року Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Манька М.В.

при секретарі Сухомудренко М.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків за договором доручення,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 і просить стягнути з нього збитки за договором доручення в розмірі 6450 євро, 1112 дол. США та 12 794 грн. 40 коп.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 9 січня 2012 року він з відповідачем уклав договір доручення, за яким відповідач взяв на себе зобовязання купити за межами України на його імя автомобіль, зняти його з обліку за місцем реєстрації, перегнати автомобіль в Україну і зареєструвати його на імя позивача. Цього ж дня позивач передав відповідачу 6400 євро та 250 дол. США, і для легалізації його повноважень перед третіми особами надав відповідачу довіреність. 27 січня 2012 року ОСОБА_2 доставив позивачу автомобіль «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, і ОСОБА_1 сплатив йому ще 500 дол. США за доставку автомобіля, 700 грн. витрат за паливо і 362 дол. США та 50 євро додаткових витрат. Крім цього, позивач сплатив 12094 грн. 40 коп. за митне оформлення автомобіля. 16 лютого 2012 року ОСОБА_1 звернувся в Смілянське відділення РЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області для проведення державної реєстрації придбаного автомобіля, але спеціалістом з трасологічного дослідження НД бюро судових експертиз було встановлено, що ідентифікаційний номер автомобіля «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, змінювався незаводським способом.

Посилаючись на те, що пригнаний відповідачем автомобіль «Nissan Primastar» не підлягає державній реєстрації, що позбавляє позивача використовувати його за призначенням, ОСОБА_1 просить суд стягнути з ОСОБА_2 6400 євро та 250 дол. США кошти згідно з договором доручення; 500 дол. США послугу за доставку автомобіля; 700 грн. вартість палива; 362 дол. США та 50 євро додаткові витрати, повязані з доставкою автомобіля; 12094 грн. 40 коп. митне оформлення, а всього в гривневому еквіваленті - 89215 грн. 08 коп.

Під час розгляду справи позивач зменшив розмір позовних вимог в частині стягнення коштів, наданих ним відповідачу для придбання автомобіля, і просить суд стягнути з ОСОБА_2 4530 євро (6400-1870) різницю між сумою, отриманою ОСОБА_2 на придбання автомобіля та ціною, вказаною в договорі купівлі-продажу, всього збитків в гривневому еквіваленті - 69694 грн. 99 коп.

Відповідач проти позову заперечує, посилаючись на те, що автомобіль «Nissan Primastar» ОСОБА_1 вибрав в інтернеті особисто сам і він пригнав даний автомобіль позивачу за кошти, які отримав від ОСОБА_1 по розписці, тому вважає, що свої зобовязання перед позивачем виконав, інших коштів від ОСОБА_1 не отримував.

Позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 6400 євро та 250 дол. США для купівлі автомобіля та доставки його в м. Сміла - це підтверджується розпискою від 9 січня 2012 року, наданою ОСОБА_2

Довіреністю від 10 січня 2012 року, посвідченою нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрованою в реєстрі за № 28, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 купити за межами України на його імя будь-який автомобіль за ціну та на умовах за його розсудом, зняти його з обліку за місцем реєстрації, перегнати його в Україну, бути його представником в органах митниці та державтоінспекції з питань сплати мита, пенсійного внеску, отримання сертифікату та реєстрації на його імя придбаного автомобіля.

Ці обставини сторонами визнані і доказуванню не підлягають.

Згідно зі ст. 60 ЦК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_1 на підтвердження своїх вимог про стягнення збитків за договором доручення повинен довести, що такі збитки насправді мали місце, тобто надати суду докази, які б свідчили про те, що йому відповідачем нанесені збитки у вказаному ним розмірі.

Так, посилаючись на те, що вартість придбаного автомобіля становить 8000 польських злотих або 1870 євро, він просить суд стягнути з відповідача різницю між сумою, отриманою ОСОБА_2 на придбання автомобіля та ціною, вказаною в договорі купівлі-продажу, тобто 4530 євро (6400-1870) .

Однак, як вбачається із заяви від 27 липня 2012 року, перекладеної з польської мови на українську перекладачем ОСОБА_4, справжність підпису якої засвідчив державний нотаріус Черкаської районної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстровано в реєстрі за № 2-1387, Мірослав Грозяк 23 січня 2012 року продав ОСОБА_2, паспорт ЕТ73321, автомобіль марки «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер VSKF4BDA6UY588338, за 27000 польських злотих.

Згідно з офіційним курсом НБУ України на 23 січня 2012 року 1 євро становив 4.27820 польських злотих, отже сума в 27000 польських злотих еквівалентна 6311,06 євро ( 27000: 4.27820).

Це підтвердив в судовому засіданні і позивач, пояснивши, що автомобіль марки «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, який він особисто бачив на автомобільному сайті в інтернеті та який йому доставив відповідач із Польщі, коштував 6400 євро.

Згідно зі ст. 237 ЦК України представництво виникає на підставі договору (договору доручення), закону, акту органу юридичної особи, інших підстав, встановлених актами законодавства.

Відповідно до ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами, тобто, довіреність являється одностороннім документом, в якому довіритель надає іншій особі повіреному право представляти його інтереси перед третіми особами.

Згідно зі ст. 1003 ЦК України у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. З цього випливає, якщо сторони уклали договір доручення, то довіреність має видаватись довірителем на підставі цього договору з урахуванням його змісту. При цьому, розбіжностей щодо змісту між договором та довіреністю бути не може, бо довіреність видається на вчинення дій, які передбачені договором.

Як вбачається із довіреності від 10 січня 2012 року, ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 купити за межами України на його імя будь-який автомобіль за ціну та на умовах за його розсудом, зняти його з обліку за місцем реєстрації, перегнати його в Україну, бути його представником в органах митниці та державтоінспекції з питань сплати мита, пенсійного внеску, отримання сертифікату та реєстрації на його імя придбаного автомобіля, а також виконувати всі інші дії, повязані з цією довіреністю.

Відповідно до розписки від 9 січня 2012 року ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 гроші в сумі 6400 євро та 250 дол. США для купівлі автомобіля і доставки його в м. Сміла. Із змісту договору доручення випливає, що відповідач взяв на себе зобовязання лише купити для позивача автомобіль та доставити його в м. Сміла

У разі, коли існують розбіжності між змістом договору та довіреністю, необхідно виходити з тих положень договору та довіреності, які співпадають. Такий підхід захищає інтереси довірителя найкращим чином, не дає він підстав і довірителю предявляти вимоги до повіреного на тих підставах, що той діяв за межами наданих йому повноважень. Крім цього, хоча представництво, яке здійснюється за довіреністю, і має своєю підставою договір, сама довіреність є одностороннім правочином, оскільки, одна особа надає іншій особі право представляти її інтереси перед третіми особами, але в самої повіреної особи обовязки виконувати дії згідно довіреності, які не передбачені договором доручення, відсутні.

Це також випливає і із змісту ст.ст. 244, 245, 247-250 ЦК України, зазначених у довіреності, наданій позивачем відповідачу.

Виходячи з цього, для вчинення повіреним юридичних дій (у т.ч. угод) достатньою підставою є довіреність. Однак, при цьому у разі невчинення повіреним дій, які він мав вчинити за довіреністю (за відсутності договору) вона не дає довірителю достатніх підстав для висунення до нього будь-яких претензій.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності, якщо інше не встановлено договором або законом).

Відповідач згідно з договором доручення належно виконав перед позивачем свої зобовязання - він купив автомобіль, доставив його в м. Сміла і передав його позивачу, на теперішній час автомобіль марки «Nissan Primastar» знаходиться у володінні ОСОБА_1 Цей факт визнає і позивач.

Згідно з рішенням № KD5500/D/.456/2012/ВР від 24 січня 2012 року автомобіль марки «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер VSKF4BDA6UY588338 безперешкодно знятий з державної реєстрації в Польщі з приводу вивозу автомобіля за межі країни або його продажу за кордон.

Відповідно до сертифікату відповідності Державного комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики автомобіль марки «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер VSKF4BDA6UY588338, відповідає усім державним стандартам;

Як вбачається з посвідчення Черкаської митниці серії AF № 0182005 від 09 лютого 2012 року Черкаська митниця не заперечує проти реєстрації в підрозділі ДАІ МВС України автомобіля марки «Nissan Primastar» 2,5 DCI, 2006 року випуску, ідентифікаційний номер VSKF4BDA6UY588338.

Відповідно до листа Смілянського відділення РЕР при УДАІ УМВС України в Черкаській області від 04 жовтня 2012 № 738 для проведення державної реєстрації автомобіля «Nissan Primastar», 2006 року випуску, ОСОБА_1 не звертався.

За таких обставин суд вважає, що доказів вини відповідача у нанесенні збитків за договором доручення позивач не надав та під час розгляду справи вони судом не здобуті, тому в позові необхідно відмовити.

Відповідно до п.1 ч. 1 ЗУ «Про судовий збір» в звязку із зменшенням розміру позовних вимог позивачу слід частково повернути сплачений судовий збір - в розмірі 195 грн. 20 коп.

На підставі наведеного, ст.ст. 244, 245, 247-250, 1000, 1003 ЦК України, ЗУ «Про судовий збір» та керуючись ст.ст. 10, 14, 209, 213, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення збитків за договором доручення - відмовити.

Зобовязати Смілянське управління Державної казначейської служби України Черкаської області повернути 195 грн. 20 коп. судового збору, переплаченого згідно з квитанцією № 6 від 12 квітня 2012 року, сплаченого в Смілянському відділенні Ощадбанку № 3276.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження - після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий:ОСОБА_6