Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Сєвєрової Є.С., при секретарі Криворучці Ю.П., Каланжової Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012року по справі за позовом ОСОБА_2 до ЗАТ «ПІК», ОСОБА_1 про визнання дійсними договірні правовідносини, визнання права власності, визнання недійсним договору, визнання недійсним свідоцтва про право власності, стягнення коштів, -

встановила:

07 листопада 2008року позивач ОСОБА_2 звернувся з вказаним позовом, який уточнивши остаточно, просив суд:

- визнати дійсними договірні правовідносини від 28 грудня 2005року між ним та ЗАТ «ПІК» про інвестування на етапі будівництва квартири АДРЕСА_1, загальної площею 53,11кв.м.;

- визнати за ним право власності на вказану квартиру;

- визнати недійсним договір № 42 від 06 січня 2006р., укладений між ЗАТ «ПІК» і ОСОБА_1, про інвестування будівництва квартири АДРЕСА_2, загальної площею 53,11кв.м.;

- визнати недійсним свідоцтво про власності на вказану квартиру, видане 24 червня 2010року на імя ОСОБА_1;

- стягнути з нього на користь ЗАТ «ПІК» 147414грн. у якості сплати за спірну квартиру відповідно висновку судово-будівельної технічної експертизи ОІІДІСЕ № 807 від 28 травня 2010року (том 1 а.с.2-3, 189, том 2 а.с.109).

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказав, що він 28 грудня 2005року уклав договір з ЗАТ «ПІК» про інвестування будівництва та сплатив перший внесок в розмірі 25250грн. для інвестування квартири АДРЕСА_3, загальною площею 53,11кв.м., але в подальшому йому було відмовлено надати відомості скільки ще він повинен сплатити за обєкт інвестування, відмовлено показати обєкт інвестування та його сповістили, що він взагалі відсутній у списках інвесторів. Крім того, йому стало відомо, що між ЗАТ «ПІК» і ОСОБА_1 був укладений договір № 42 від 06 січня 2006року про інвестування будівництва на спірну квартиру, а 24 червня 2010року на імя ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру. Позивач вважає, що вказані дії з боку ЗАТ «ПІК» безпідставні та порушують його право на спірну квартиру, оскільки ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 13 листопада 2008року було накладено арешт на спірну квартиру, заборонено ЗАТ «ПІК» та іншим особам проводити будь-які дії відносно спірної квартири, укладати будь-які договори, та за невиконання вищевказаної ухвали суду, було порушено кримінальну справу стосовно голови наглядової ради ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені (том 2 а.с.123, 124-127).

Суд визнав дійсним правочин від 28 грудня 2005р, укладений між ЗАТ «ПІК» та ОСОБА_2 з приводу інвестування на етапі будівництва квартири № 38, загальною площею 53,11кв.м. у будинку № 28 по вулиці Куйбишева у місті Одесі та визнав за ОСОБА_2 право власності на вказану квартиру.

Суд визнав недійсним договір № 42 від 06 січня 2006р. про інвестування будівництва квартири № 38, загальною площею 53,11кв.м. у будинку № 28 по вулиці Куйбишева у місті Одесі на ім'я ОСОБА_1

Суд визнав недійсним свідоцтво про власності на квартиру № 38, загальною площею 53,11кв.м. у будинку № 28 по вулиці Куйбишева у місті Одесі, на ім'я ОСОБА_1 видане 24червня 2010року. Суд стягнув із ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ПІК» кошті у розмірі 147414грн.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволення позову ОСОБА_2, посилаючись на те, що суд необґрунтовано задовольнив його позов, порушив при цьому норми матеріального та процесуального права (том 2 а.с.128-132).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, сторони, їх представників, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольнивши позов ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач надав квитанцію до прибуткового касового ордеру № 629 від 28 грудня 2005р. про сплату у якості інвестування житла 25250грн., що згідно листа журналу обліку платежів, що надходили до ЗАТ «ПІК», 28 грудня 2005р. було виписано 4 квитанції до прибуткового касового ордеру, зокрема 628, 629, 630. 631, у тому числі на ім'я ОСОБА_4 на суму 25250грн., як інвестиційна діяльність. Тому суд вказав, що прийнявши від ОСОБА_2 грошові кошти у якості інвестування житла, ЗАТ «ПІК» прийняло на себе зобов'язання передати об'єкт інвестиційної діяльності, а саме квартиру АДРЕСА_4.

Суд вказав, що відповідно до висновку судової-будівельної технічної експертизи ОНДІСЕ №807 від 28 травня 2010року ринкова вартість спірної квартири станом на 28 грудня 2005р. складає 172664грн., та з урахуванням первісного внеску ОСОБА_2 у розмірі 25250грн, суд вважав за необхідне стягнути із ОСОБА_2 на користь ЗАТ «ПІК» кошти в сумі 147414грн.

Визнавши недійсним договір № 42 від 06 січня 2006року, укладений між ЗАТ «ПІК» і ОСОБА_5 про інвестування будівництва квартири № 38, загальної площею 53,11кв.м. у будинку № 28 по вулиці Куйбишева у м. Одесі, суд вказав, що такого права укладати господарські договори Статутом ЗАТ «ПІК» засновнику не передбачено, що зокрема відповідно розділу 14 Статуту ЗАТ «ПІК» директор підписує від імені Товариства договори та інші документи які стосуються діяльності товариства. Суд послався на те, що ОСОБА_1 з 28грудня 2005року був повинний знати, що вказана квартира вже була проінвестована ОСОБА_2, та відповідно ухвали суду від 13 листопада 2008року знаходилась під арештом, тому він як посадова особа ЗАТ «ПІК» не мав право отримувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру на своє імя.

Судова колегія, повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають матеріалам справи, обставинам по справі і вимогам закону.

Судова колегія, не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, які суперечать встановленим обставинам по справі та відповідним вимогам закону.

Встановлення факту укладення договору пов'язується з фактичними діями його сторін, спрямованими на укладення договору.

Частиною 1 ст.638 ЦК України та частиною 2 ст.180 ЦК України факт укладення будь-якого договору ставиться у залежність від досягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору

Відповідно абзацу 2 ч.1 ст.207 ЦК України правочин вважається вчиненим у

письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або

іншого технічного засобу зв'язку.

За вимогами частини 1 ст.181 ГК України допускається укладення господарського

договору у спрощений спосіб, і відповідно такий договір вважається укладеним, якщо воля сторін

до його укладення виражається шляхом обміну листами, факсограмами, телеграмами,

телефонограмами тощо, а також шляхом підтвердження прийняття до виконання замовлень, якщо

і законом не встановлено спеціальні вимоги до форми та порядку укладення даного виду договорів.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягнули згоди по всім суттєвим умовам угоди. Суттєвими умовами угоди являються умови про предмет угоди, умови визначені законом як суттєві, або такі, що являються необхідними для угод даного виду, а також ті умови, відносно яких по заяві хоча б однієї з сторін повинно бути досягнуто згоду.

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових

наслідків.

На підставі ст.206 ЦК України усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Згідно вимог статті 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Судова колегія прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_2 надав суду належні та відповідні докази на підтвердження укладення 28 грудня 2005року договору з ЗАТ «ПІК» про інвестування квартири АДРЕСА_5.

Вказані обставини підтверджуються квитанцією до прибуткового касового ордеру № 629 від 28 грудня 2005 року, згідно якої у ОСОБА_4 у якості інвестування житла, головним бухгалтером та касиром ЗАТ «ПІК», прийнято 25250грн.

Згідно листа журналу обліку платежів, що надходили до ЗАТ «ПІК», 28 грудня 2005р. було виписано 4 квитанції до прибуткового касового ордеру, зокрема 628, 629, 630. 631, у тому числі на ім'я ОСОБА_4 на суму 25250грн., як інвестиційна діяльність (том 1 а.с.137).

Довідкою за №21 від 24травня 2011року головний бухгалтер ЗАТ «ПІК» ОСОБА_6 підтвердила, що по приходному ордеру №629 від 28 грудня 2005року була оприходована сума 25250грн. через ОСОБА_2, по даним бухгалтерського обліку станом на 25 травня 2011року існує кредиторська заборгованість ЗАТ «ПІК» перед ОСОБА_2 в сумі 25250грн. (том 1 а.с.273).

В судовому засіданні першої інстанції допитана у якості свідка ОСОБА_6 підтвердила факт внесення саме позивачем ОСОБА_2 25250грн. на інвестування квартири АДРЕСА_3.

Тобто, прийнявши від ОСОБА_2 грошові кошти у якості інвестування житла, ЗАТ «ПІК» прийняло на себе зобов'язання передати об'єкт інвестиційної діяльності, а саме квартиру АДРЕСА_4.

Відповідно до вимог пунктів 3.10, 3.11, 3.12 «Положення про проведення касових операції», затвердженого постановою Національного Банку України від 15 грудня 2004року за № 637 передбачений порядок здійснення касових операції та видача касових ордерів (том 2 а.с.66). Тому судова колегія вважає, що ЗАТ «ПІК» не могло прийняти від ОСОБА_2 28 грудня 2005року безпідставно 25250грн., а саме без існування відповідного договору інвестування, укладеного в той же день - 28 грудня 2005року між ОСОБА_2 та ЗАТ «ПІК».

Судова колегія, прийшла до глибокого внутрішнього переконання про укладення інвестиційного договору між ОСОБА_4 і ЗАТ «ПІК» також і із обставин по справі.

Так, ОСОБА_4 пояснив, що він після укладення договору передав його голові правління ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3 з метою поставити печать, але в подальшому на його неодноразові прохання повернути договір, він не був йому повернутий. Вказані обставини підтверджуються зверненнями ОСОБА_4 до керівництва ЗАТ «ПІК», які були належним чином отримані та відповідями голови правління ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3 (том 1 а.с.5,6, 26, 27, том 2 а.с.42).

Голова правління ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3 фактично не заперечував про наявність квитанції до прибуткового касового ордеру № 629 від 28 грудня 2005р., але вказав, що вказана квитанція належить не позивачу ОСОБА_4, а іншій особі та вважається втраченою.

В запереченнях на позовні вимоги ОСОБА_4, голова наглядової ради ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3 вказав, що вищевказана квитанція була видана іншій особі, яка є однофамільцем позивача ОСОБА_4 і потрапила до позивача випадково (том 1 а.с.82-84).

Судова колега, критично ставиться до відповідей ОСОБА_3 відносно належності квитанції однофамільцю ОСОБА_4 та розцінює їх як бажання уникнути відповідальності перед ОСОБА_4 по виконанню обовязків за інвестиційним договором, оскільки за весь час розгляду справи ЗАТ «ПІК» не надало доказів у підтвердження того, що квитанція належить однофамільцю позивача ОСОБА_4 та випадково потратила до позивача.

В подальшому, не зважаючи на наявність вказаного судового спору, про який було відомо ЗАТ «ПІК», наявність ухвали суду першої інстанції від 13 листопада 2008року про забезпечення позову по вказаній справі, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_6, заборону ЗАТ «ПІК» та іншим особам проводить будь-які дії з вказаною квартирою та укладати будь-які договори стосовно вказаної квартири, голова наглядової ради ЗАТ «ПІК» ОСОБА_3 умисне не виконав ухвалу суду від 13 листопада 2008року.

Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2012року ОСОБА_3 визнаний винним у скоєні злочину, передбаченому ч.1 ст.382 КК України навмисне невиконання посадовою особою ухвали суду від 13 листопада 2008року, кримінальна справа відносно ОСОБА_3 провадженням припинена, ОСОБА_3 звільнений від кримінальної відповідальності за скоєння злочину на підставі п. «г» ст.1 Закону України «Про амністію в 2011році» від 08 липня 2011року (том 2 а.с.150-152).

На думку судової колегії, про навмисні дії керівництва ЗАТ «ПІК» та бажання не виконувати зобовязання по інвестиційному договору перед ОСОБА_2 також свідчить те, що в ході розгляду вказаної справи керівництво ЗАТ «ПІК» на неодноразові вимоги суду надати відповідні документи, протягом тривалого часу не надавало необхідні суду документи, а в подальшому надало акти про знищення документів.

На підставі вищевказаних доказів суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про визнання недійсним договору № 42 від 06 січня 2006року, укладеному між ЗАТ «ПІК» і ОСОБА_5 про інвестування будівництва квартири № 38, загальної площею 53,11кв.м. у будинку № 28 по вулиці Куйбишева у м. Одесі.

Крім того, ОСОБА_1, будучи директором ЗАТ «ПІК» з листопада 1998року знав, що вказана квартира вже була проінвестована ОСОБА_2 та відповідно ухвали суду від 13листопада 2008року знаходилась під арештом, тому він як посадова особа ЗАТ «ПІК» не мав право отримувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру на своє імя (том 1 а.с.240).

Судова колегія, не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_1 відносно того, що в квитанції до прибуткового касового ордеру, яку надав ОСОБА_2, відсутні дані: саме яку квартиру було про інвестовано ОСОБА_2, оскільки в квитанціях до прибуткового касового ордеру на а.с.179 і 179 зворот том 1 на імя ОСОБА_1 про внесення відповідних сум на інвестування житла, також відсутні дані саме яку квартиру було проінвестовано ОСОБА_1

Відповідачі ОСОБА_1 і ЗАТ «ПІК» не надали суду першій та апеляційній інстанції відповідні документи у підтвердження того, що внесені ОСОБА_1 кошти були належним чином зараховані відповідно до вищевказаного журналу обліку платежів, що надходили до ЗАТ «ПІК», як це було зараховано 28 грудня 2005р. від ОСОБА_2 та згідно до «Положення про проведення касових операції».

Необґрунтованими є доводи апелянта ОСОБА_1 відносно того, що ОСОБА_2 повинен був вносити і в подальшому відповідні платежі за квартиру, оскільки п.4.2.2 договору на а.с.180-182 том 1 не передбачено поетапне внесення коштів на інвестування житла.

Більш того, ОСОБА_2 двічі письмово звертався до ЗАТ «ПІК» про подальшу сплату коштів за інвестиційним договором, який він уклав з ЗАТ «ПІК».

Надані апелянтом ОСОБА_1 довідки про рух коштів по рахунку ЗАТ «ПІК» також ні є відповідними запереченнями на позовні вимоги ОСОБА_2, оскільки з них вбачається, що по вказаним рахункам була прийнята торгова виручка від ОСОБА_7, яка ні є стороною по справі.

Не відповідають дійсності доводи апелянта ОСОБА_1 відносно того, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_2, визнав дійсним правочин від 28 грудня 2005року, в той час як ОСОБА_2 просив визнати дійсними договірні правовідносини від 28грудня 2005року між ним та ЗАТ «ПІК» про інвестування на етапі будівництва квартири АДРЕСА_1, загальної площею 53,11кв.м.

Так, в Узагальненні Верховного Суду України від 24 листопада 2008року практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, звернуто увагу, на те, що поява терміна «правочин» не виключає вживання терміна «угода» у значені домовленості між щонайменше двома сторонами. Перший із них є більш широким і включає в себе терміни «договір» (згідно зі ст.11 ЦК ( 435-15 ) , «угода», «домовленість». Щоб запобігти неоднаковому застосуванню норм про правочини у практиці суддів, слід зазначити, що договір та угода є тотожними поняттями, тому дво- і багатосторонні правочини є водночас як договорами, так і угодами, а термін «домовленість» слід розуміти як договір чи угоду, якщо така домовленість досягнута з дотриманням вимог,, встановлених для укладення договору.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 25 квітня 2012року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: С.О. Погорєлова

ОСОБА_8