Номер провадження2/2603/5079/12
Справа №2-2089/12
РІШЕННЯ

іменем України

27 квітня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого суддіОСОБА_1
при секретаріОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дочірнього підприємства «Енпол» про визнання права власності на обєкт інвестування та частку в незавершеному будівництві, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати за ним право власності на частку в обєкті незавершеного будівництва гаражного комплексу та майнове (речове) право на отримання в натурі обєкту інвестування.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами було укладено Контракт на будівництво полупідземного гаражного боксу №8, згідно з умовами якого він інвестував свої кошти, що становить вартість будівництва обєкту інвестування, а відповідач зобовязався після закінчення будівництва, протягом шести місяців, та вводу в експлуатацію гаражного комплексу передати йому вищезазначений гараж, за умови сплати повної вартості обєкту інвестування. Проте відповідач відповідно до умов договору не завершив будівництво всього гаражного комплексу та введення його в експлуатацію, що унеможливлює оформлення права власності в установленому законом порядку.

Від представника позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо розгляду справи в порядку заочного провадження. (а.с. 29)

Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про розгляд справи був повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. (а.с. 28)

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо відомостей про права та відносини сторін, суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності відповідача відповідно до ст.ст. 224-227 ЦПК України та на підставі матеріалів справи постановити заочне рішення, про що не заперечував представник позивача.

Дослідивши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і обєктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні 10 вересня 1997 року між сторонами було укладено Контракт на будівництво полупідземного гаражного боксу №8.

Згідно п. 2.1 Договору 100 % вартість підземного гаражного боксу № 10, загальною площею 19,0 кв.м (за замірами БТІ 18,5 кв.м), згідно проекту будівництва в загальному комплексі підземних гаражів на прощадці №36 по вул. Радунській, 42/10 в м. Києві складає 7 600 грн., які позивач сплатив, шляхом перерахунку зазначеної суми на рахунок відповідача, що підтверджується банківською квитанцією №1 від 04 червня 1998 року, квитанцією № 2 від 16 січня 1998 року, квитанцією №1 від 19 листопада 1997 року та квитанцією від 16 листопада 1997 року, довідкою ДП «Енпол» від 10 вересня 1997 року, актом звірки взаєморозрахунків по Контракту №8 від 10 вересня 1997 року. (а.с. 13,15,17-18)

Відповідно до п. 1.1 Контракту відповідач зобовязався закінчити будівництво на протязі 6 (шести) місяців після отримання від позивача коштів, у розмірі зазначеному в контракті і здачі його в експлуатацію разом із іншими гаражами, які побудовані в комплексі полу підземних гаражних боксів на площадці №36 по вул. Радунській, 42/10 у м. Києві, за умови сплати позивачем повної вартості обєкту інвестування підземного гаража № 10.

Відповідно до Акту будівельної готовності гаражного боксу № 8 від 17 листопада 2002 року та Акту прийому-передачі № 8 від 17 листопада 2002 року зазначений гаражний бокс було передано інвестору, але фактично це не відповідає дійсності, оскільки весь гаражний комплекс так і не був введений в експлуатацію.

На даний час відповідач, відповідно до умов договору відмовляється ввести гаражний комплекс в експлуатацію та передати обєкт інвестування по акту прийому - передачі, що унеможливлює оформлення права власності в установленому законом порядку.

Встановлені обставини свідчать, що відповідачем не виконано своїх зобовязань за договором, а саме не передано обєкт інвестування по акту прийому передачі, що порушує майнові права позивача.

Згідно зі ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ст. 1 Закону України Про інвестиційну діяльність інвестиціями є всі види майнових та інтелектуальних цінностей, що вкладаються в обєкти підприємницької та інших видів діяльності, в результаті якої створюється прибуток (доход) або досягається соціальний ефект. Статтею 2 Закону встановлено, що інвестиційною діяльністю є сукупність практичних дій громадян, юридичних осіб і держави щодо реалізації інвестицій.

Відповідно до ст. 5 вищевказаного Закону інвестори - субєкти інвестиційної діяльності, які приймають рішення про вкладення власних, позичкових і залучених майнових та інтелектуальних цінностей в обєкти інвестування.

Статтею 7 цього Закону встановлено, що інвестор має право володіти, користуватися і розпоряджатися обєктами та результатами інвестицій, включаючи реінвестиції та торговельні операції на території України, відповідно до законодавчих актів України.

Статтею 9 Закону передбачено, що основним правовим документом, який регулює взаємовідносини між субєктами інвестиційної діяльності, є договір (угода).

Укладення договорів, вибір партнерів, визначення зобовязань, будь-який інших умов господарських взаємовідносин, що не суперечать законодавству України, є виключною компетенцією субєктів інвестиційної діяльності.

Умови договорів, укладених між субєктами інвестиційної діяльності, згідно із ст. 18 Закону, чинні на весь строк дії цих договорів і у разі, коли після їх укладення законодавством (крім податкового, митного та валютного законодавства, а також законодавства з питань ліцензування певних видів господарської діяльності) встановлено умови, що погіршують становище субєктів або обмежують їх права, якщо вони не дійшли згоди про зміну умов договору.

Стаття 19 Закону визначає, що захист інвестицій це комплекс організаційних, технічних та правових заходів, спрямованих та створення умов, які сприяють збереженню інвестицій, досягненню цілі внесення інвестицій, ефективній діяльності обєктів інвестування та реінвестування, захисту законних прав та інтересів інвесторів, в тому числі права на отримання прибутку (доходу) від інвестицій. Держава гарантує захист інвестицій незалежно від форм власності.

Так, Законом України Про інвестиційну діяльність не передбачено механізму передачі майнових прав інвестору на обєкти інвестицій. Разом з тим, ч. 7 ст. 8 ЦПК України визначено, що якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону).

Подібні за змістом відносини врегульовано Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництва житла та операціях з нерухомістю.

Згідно із ст. 9 вищевказаного Закону управитель укладає із забудовником договір, за яким замовляє забудовнику збудувати один або декілька обєктів будівництва, ввести їх в експлуатацію та передати обєкти інвестування установникам цього фонду та на умовах, визначених цим Законом та Правилами фонду.

Відповідно до ст. 10 Закону в договорі має бути передбачене зобовязання забудовника уступити управителю майнові права на нерухомість, яка є обєктом будівництва, у разі виникнення обумовленого цим договором ризику невиконання забудовником своїх зобовязань перед управителем. За кожним обєктом будівництва забудовник та управитель укладають, зокрема, договір уступки майнових прав на нерухомість, яка є обєктом будівництва, з відкладальними умовами.

Система функціонування Фонду фінансування будівництва передбачає, згідно із ст. 13 Закону, зокрема, передачу управителем довірителям, які повністю проінвестували закріплені за ними обєкти інвестування, майнових прав на ці обєкти інвестування за договором про уступку майнових прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних справ та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 177 ЦК України передбачено, що обєктами цивільних прав є речі, в тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Стаття 178 ЦК України встановлює, що обєкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід′ємними від фізичної чи юридичної особи.

Відповідно до ст. 190 ЦК України майнові права є неспоживною річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Майновим правом, згідно із ст. 49 Закону України Про заставу, є право вимоги по зобовязаннях, в яких він є кредитором, як належних йому на момент укладення договору, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Визначення поняття майнові права міститься також в ст. 3 Закону України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, відповідно до якого майновими правами, які можуть оцінюватися, визнаються будь-які права, повязані з майном, відмінні від права власності, в тому числі права, які є складовими частинами права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права (права на провадження діяльності, використання природних ресурсів тощо) та права вимоги.

Отже, право на отримання Обєкту будівництва та оформлення його у власність, є майновим правом позивача і може вільно передаватись іншим особам.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь позивача підлягають понесені судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 224-227 ЦПК України, Конституцією України, ст. 11, 12, 16, 177, 178, 190, 328, 525, 526, 876 ЦК України, Законом України Про інвестиційну діяльність, Законом України Про планування і забудову територій, Законом України Про заставу, Законом України Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні, Законом України Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на частку в обєкті незавершеного будівництва гаражного комплексу, з наступними характеристиками: підземний гаражний бокс № 10, загальною площею 19,0 кв.м., за замірами БТІ 18,5 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 42/10.

Визнати за ОСОБА_3 майнове (речове) право на отримання в натурі обєкту інвестування - підземний гаражний бокс № 10, загальною площею 19,0 кв.м., за замірами БТІ 18,5 кв.м., розташований за адресою: м. Київ, вул. Радунська, 42/10, згідно Контракту на будівництво гаражного боксу №8 від 10 вересня 1997 року, після введення а експлуатацію гаражного комплексу за адресою: м. Київ, вул.. Радунська, 42/10.

Стягнути з ДП «Енпол» на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в сумі 214,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя Деснянського районного суду м. Києва ОСОБА_1