АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-175/2012
Головуючий по 1-й інстанції Клименко
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді :Хіль Л.М.,

Суддів : Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.,

При секретарі: Колодюк О.П.,

розглянула у відкритому судовому
засіданні в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 08
листопада 2011 року

за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2
про стягнення заборгованості за
договором позики ,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 08
листопада 2011 року позов ОСОБА_3 до
ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за
договором позики задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
борг в сумі 27 000 грн., інфляцію в розмірі
5099, 60 грн., три проценти в сумі 1 458 грн.,
судові витрати в сумі 455, 60 грн., а всього
34 013, 20 грн.

З даним рішенням суду не
погодився ОСОБА_2 та подав на нього
апеляційну скаргу.

Просить скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове, яким відмовити в
задоволенні позову за недоведеністю.

Вважає, що рішення суду є
незаконним, необґрунтованим та
винесено з порушенням норм
матеріального та процесуального права.

Вказував, що у матеріалах
справи відсутні докази того, що на час
розгляду справи він не повернув
належну суму боргу позивачу, зазначив,
що позивачем не надано оригіналу
боргової розписки на підтвердження
своїх вимог.

Перевіривши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення.

Відповідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове по суті
позовних вимог.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та не заперечується
сторонами по справі, що відповідно до
договору позики від 01.07.2009 року позивач
позичив відповідачу кошти в сумі 27 000
грн. строком до 01 жовтня 2009 року. В
підтвердження чого відповідачем
надано особисто підписану розписку про
обов’язок повернути кошти в сумі 27 000
грн. до 01.10.2009 року., де також зазначено,
що у випадку не повернення коштів
відповідач відповідає перед позивачем
своїм майном.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальникові)
грошові кошти або інші речі, визначені
родовими ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики) або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Статтею 1049 ЦК України передбачено,
позичальник зобов'язаний повернути
позикодавцеві позику (грошові кошти у
такій самій сумі або речі, визначені
родовими

ознаками, у такій самій кількості,
такого самого роду та такої самої
якості, що були передані йому
позикодавцем) у строк та в порядку, що
встановлені договором.

З матеріалі справи вбачається, що в
порушення зазначених норм відповідач
кошти не повернув, чим порушив права
позивача.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо
позичальник своєчасно не повернув
суму позики, він зобов'язаний сплатити
грошову суму відповідно до статті 625
цього Кодексу.

Якщо позичальник своєчасно не повернув
речі, визначені родовими ознаками, він
зобов'язаний сплатити неустойку
відповідно до статей 549-552 цього
Кодексу, яка нараховується від дня,
коли речі мали бути повернуті, до дня
їх фактичного повернення
позикодавцеві, незалежно від сплати
процентів, належних йому

відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 625 ч.2 ЦК України передбачено,
Боржник, який прострочив виконання
грошового зобов'язання,на вимогу
кредитора зобов'язаний сплатити суму
боргу з урахуванням встановленого
індексу інфляції за весь час
прострочення, а також три проценти
річних від простроченої суми, якщо
інший розмір процентів не
встановлений договором або законом.

Суд вірно не прийняв до уваги
твердження відповідача про повернення
позивачу боргу в сумі 7 000 грн. так як
доказів в підтвердження даного факту
відповідачем не надано, а позивач
заперечує проти вказаного
відповідачем.

У відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК
України, судом правильно вирішено
питання про розподіл судових витрат.

З урахуванням викладених обставин
справи, суд першої інстанції прийшов до
вірного висновку про стягнення з
ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в сумі 27
000 грн., інфляції в розмірі 5099, 60 грн., три
проценти в сумі 1 458 грн. та судових
витрат в сумі 455, 60 грн., а всього 34 013, 20
грн.

Колегія суддів дійшла
висновку про те, що порушень норм
матеріального та процесуального права,
які б могли призвести до зміни чи
скасування рішення Кременчуцького
районного суду Полтавської області від
08 листопада 2011 року не встановлено.
Підстав для задоволення апеляційної
скарги не вбачається.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити.

Рішення Кременчуцького районного
суду Полтавської області від 08
листопада 2011 року –залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і може бути оскаржена
шляхом подачі касаційної скарги
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили безпосередньо до
Вищого спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: ______________
Л.М. Хіль

Судді :
______________ О.Ю. Кузнєцова

______________ ОСОБА_5