АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2001/12 Справа № 2-9501/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2012 року м. Дніпропетровськ

02 серпня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року позивач звернувся з даним позовом посилаючись на те, що з початку 2007 року проживав з ОСОБА_7 однією сім'єю, а 08.05.2010 року зареєстрували шлюб. Під час перебування у фактичних шлюбних відносинах, 29 квітня 2008 року, ОСОБА_7 уклала з ПАТ КБ «ПриватБанк» кредитний договір №ZPD0G про отримання кредиту у сумі 202000,0 грн. строком до 29.04.2023 року, але його, позивача, згода на укладення кредитного договору отримана не була, тому позивач просив суд визнати зазначений кредитний договір недійсним з часу його укладення, стягнути з відповідачів судові витрати.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 29 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_7 укладено кредитний договір №ZPD0G про надання кредиту у сумі 202000,0 грн. зі сплатою 22,08% річних строком до 29.04.2023 року (а.с. 5 9).

08.05.2010 року між позивачем та ОСОБА_7 укладено шлюб, що підтверджується копією відповідного свідоцтва (а.с. 10).

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 діючого ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей; недійсним також є правочин, якщо його недійсність встановлена законом.

Згідно ч. 6 ст. 235, п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України до компетенції суду віднесене, зокрема, встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. Такий факт підлягає встановленню у позовному провадженні у тому випадку, якщо він пов'язаний зі спором про цивільне право.

Статтею 74 СК України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім»єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної власності, якщо інше не установлено письмовим договором між ними. На майно, що є об»єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення глави 8 СК України «Право спільної сумісної власності подружжя».

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що кредитний договір №ZPD0G від 29 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено до реєстрації шлюбу позивача з ОСОБА_7, позивач ОСОБА_6 не є стороною оспорюваної угоди, а позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу заявлена не була (а.с. 3), колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визнання угоди недійсною та необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що місцевим судом не встановлені та не зазначені у оскаржуваному рішенні будь-які докази проживання позивача і ОСОБА_7 однією сім»єю без реєстрації шлюбу, з веденням спільного господарства та бюджету, з початку 2007 року.

Крім того, у суді не доведено наявність порушень прав чи законних інтересів позивача.

Ухвалення місцевим судом у даній справі заочного рішення не вплинуло на правильність висновку районного суду щодо необхідності відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі; зазначений висновок місцевого суду доводи апеляційної скарги не спростовують.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що місцевий суд дійшов правильного по суті висновку про відсутність підстав для задоволенні позову, тому оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді