Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 2404 / 12 Головуючий у 1 інстанції: Світлицька В.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Бабенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2012 року по справі за позовом прокурора Жовтневого району м.Запоріжжя, який діє в інтересах ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_2, Орендного підприємства «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», треті особи орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Жовтневому району, Жовтнева районна адміністрація Запорізької міської ради про визнання розпорядження та свідоцтва про право власності на житло недійсним, скасування реєстрації прав власності,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року прокурор Жовтневого району м.Запоріжжя в інтересах ОСОБА_3 та неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання свідоцтва про право власності на житло недійсним, скасування реєстрації прав власності.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що на підставі розпорядження голови Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ради від 30.12.2010 р. № 695р, 31.12.2010 р. Жовтневою районною адміністрацією Запорізької міської ради видане свідоцтво на житло № 150, згідно з яким передана в приватну власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1. ОП ЗМБТІ проведено реєстрацію права власності на вказану квартиру. Разом з тим, прокуратурою встановлено, що ОСОБА_3, яка мешкала і була зареєстрована в спірній квартирі, не надавала згоду на приватизацію спірної квартири, крім того від участі у приватизації цієї квартири були усунуті неповнолітні члени сімї наймача ОСОБА_6 - ОСОБА_4, ОСОБА_5, які постійно проживали за місцем проживання своїх батьків. ОСОБА_3 раніше приймала участь у приватизації комунальної квартири АДРЕСА_2, проте реалізувала своє право на приватизацію 28,55 кв.м., замість передбачених законом 21 кв.м. та 10 кв.м на родину, тобто використала право на приватизацію не в повному обсязі.

Прокурор, уточнивши позовні вимоги, просив суд визнати недійсними розпорядження Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ОСОБА_7 № 695 р від 30.12.2010 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_2 кв. № 46 буд. № 145 по по вул. Гоголя в м. Запоріжжя та свідоцтво на житло № 150 від 31.12.2010 р. на кв. № 46 по вул. Гоголя в буд. № 145 в м. Запоріжжя, видане на підставі розпорядження Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ОСОБА_7 № 695 р від 30.12.2010 р.; визнати недійсною реєстрацію права власності та зобовязати ОП ЗМБТІ скасувати за ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності на вказану квартиру; вважати відповідача ОСОБА_2 такою, яка не використовувала своє право на приватизацію та не використала житлові приватизаційні чеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2012 року позов задоволено частково. Визнані розпорядження Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ОСОБА_7 № 695 р від 30.12.2010 р. про передачу у приватну власність ОСОБА_2 кв. № 46 по вул. Гоголя в буд. № 145 ОСОБА_8 незаконним, а свідоцтво на житло № 150 від 31.12.2010 р. на вказану квартиру, видане на підставі розпорядження Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ОСОБА_7 № 695 р від 30.12.2010 р., недійсним. Зобовязано ОП ЗМБТІ скасувати за ОСОБА_2 державну реєстрацію права власності на цю квартиру. В решті частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно статті 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до статті 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що в квартирі № 46 в буд. № 145 по по вул. Гоголя в м. Запоріжжя в період з липня 1997року по листопад 2010року були зареєстровані та постійно проживали відповідач ОСОБА_2, її син ОСОБА_7, невістка ОСОБА_3 Остання перебувала у шлюбі з ОСОБА_7 з 11.07.1997р., від якого є двоє неповнолітніх дітей ОСОБА_4 (22.12.1998р.н.), ОСОБА_5 (15.10.1997р.н.). 20.11.2010р. ОСОБА_7 помер. Розпорядженням Жовтневої районної адміністрації Запорізької міської ОСОБА_7 № 695 р від 30.12.2010 р. прийнято рішення про передачу у власність ОСОБА_2 вказаної квартири та 31.12.2010 р. видане відповідне свідоцтво на житло № 150.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що приватизація зазначеної квартири суперечить вимогам ст.ст.64, 65, 65-1, 156 ЖК України, ст.ст.3, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст..8 «Про охорону дитинства»та п.4, 5, 20 Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність», затвердженого Наказом Міністерства з питань ЖКГ України від 16.12.2009р., а саме її здійснено без згоди та участі всіх членів сімї відповідача, зокрема ОСОБА_3 та її неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5

Судом встановлено, що на момент приватизації вказаної квартири, за її адресою була зареєстрована та постійно проживала ОСОБА_3 Неповнолітні ОСОБА_9, ОСОБА_5, які не досягли віку 14 років, постійно проживали за місцем проживання своїх батьків, тобто у цій квартири, хоча і без офіційної реєстрації.

Суд, ухвалюючи рішення, правомірно повязав право неповнолітніх на приватизацію вказаної квартири не з фактом реєстрації, а з фактом їх проживання. Оскільки у відповідності до ст..ст.2, 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування є юридичною процедурою обліку фізичних осіб за обраним ними місцем проживання, наявність або відсутність якої не може бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених законами, або підставою для їх обмеження.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, що неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є членами сімї відповідача та постійно проживали в спірній квартирі з батьками і ця квартира є їх єдиним місцем проживання. Зазначене підтверджується актом обстеження житлово-побутових умов від 23.12.2010р., складеним уповноваженим ОКМДД Жовтневого РВ, в якому зазначено, що ОСОБА_5 проживає у вказаній квартирі разом з матірю, сестрою та бабусею ОСОБА_2 (а.с.185); характеристиками КП «ВРЕЖО №2» на ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а.с.186, 187); протоколом допиту потерпілої ОСОБА_2 від 21.11.2010р., згідно з яким остання пояснила, що з 2000 року її син разом зі своєю сімєю постійно проживав за вказаною адресою (а.с.188-189) та іншими матеріалами справи.

Посилання апелянта на те, що право ОСОБА_3 на приватизацію не у повному обсязі використаних житлових чеків, хоча і передбачено рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010р., проте позбавляє апелянта взагалі приймати участь у приватизації, є необґрунтованим. Відсутність детального законодавчого врегулювання питань процедури приватизації після його скасування в судовому порядку не може слугувати підставою для відмови у задоволенні позову. Твердження апелянта про те, що вона в майбутньому позбавлена права на приватизацію через те, що вона вже використала своє право на приватизацію, яке надається законом лише один раз, проте воно скасовано судом першої інстанції, є помилковим.

Приватизація є правочином і в разі визнання її недійсною вона визнається такою з часу її здійснення, породжуючи ті наслідки, які випливають з її недійсності. Немає передбачених законом підстав погодитися з доводом апелянта, що вона набула майно (житло) за правочином, який визнається судом недійсним. Вказане не позбавляє права на здійснення відносно спірного майна наступних правочинів, у тому числі, правочину з приватизації.

Скасування судом розпорядження органа приватизації рішення про приватизацію житла та відповідного свідоцтва через невідповідність такої приватизації вимогам закону, не позбавляє осіб в майбутньому скористатись своїм правом на таку приватизацію з дотриманням всіх вимог закону.

Частиною 3 статті 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Заперечення апелянта про те, що законодавчо не передбачено право ОСОБА_3 на приватизацію житла на залишок невикористаних житлових чеків на суму 0,43коп. спростовуються матеріалами справи. У відповідності до рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2010 від 10.06.2010р. розяснення положення п.5 статті 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992р., згідно з яким кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чека або з частковою доплатою один раз, необхідно розуміти так, що право громадян України на безоплатну приватизацію державного житлового фонду вважається реалізованим один раз, якщо у його власність безоплатно передано в одній чи кількох квартирах (будинках) загальну площу з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сімї та додатково 10 квадратних метрів на сімю. Приватизація загальної площі в кількох квартирах (будинках) державного фонду в межах встановленої санітарної норми та номінальної вартості житлового чека не є повторною.

Доводи скарги щодо невідповідності проголошеної та наявної в матеріалах справи резолютивної частини рішення є недоведеними і такими, що не спростовує правильності вирішення справи.

За таких обставин судова колегія вважає, що підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 20 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: