Номер провадження: 22-ц/1590/5828/12
Головуючий у першій інстанції Донцов
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2012 року

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Суворова В.О.

судді Черевка П .М.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області, Державного казначейства України - «Про відшкодування шкоди, завданої прокуратурою у звязку з порушенням ст. 97 КПК України, не прийняттям заходів у порядку ст. 97 КПК України по направленої у порядку ст. 97 КПК України із Білгород-Дністровського міськрайонного суду заяви з додатками»,-

ВСТАНОВИЛА:

15.06.2010 року ОСОБА_1 звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області, Державного казначейства України про відшкодування шкоди, завданої прокуратурою у звязку з порушенням ст. 97 КПК України, не прийняттям заходів у порядку ст. 97 КПК України по направленої у порядку ст. 97 КПК України із Білгород-Дністровського міськрайонного суду заяви з додатками, по якому просив суд стягнути з до Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури Одеської області на його користь моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Свої позовні вимоги позивач ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що при проведення слідства по кримінальній справі 149900450 (номер судової справи 1-35/2002), порушеної за ознаками ст. 215 ч. 1 КК України допущена фальсифікація матеріалів. У зв'язку з допущенням правоохоронними органами фальсифікації документів позивач звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду та вказав про знищення документів слідства по вказаній кримінальній справі. 11.09.2007 року Білгород-дністровський міськрайонний суд оповістив, що в ході перевірки встановлено, що в кримінальній справі відсутні вказані позивачем документи та у відповідності до ст. 97 КПК України оригінал заяви з додатками направлені Білгород-Дністровському міжрайонному прокурору Жигуну В.Г., але прокуратура не відреагувала на направлену судом заяву та не провела розслідування.

Також, позивач зазначає, що в результаті бездіяльності відповідача було порушено його право на ефективний захист в державній установі, що порушує ст. 13 Конвенції "Про захист прав людини та основних свобод та ст. 2 Міжнародного пакту про громадянські та політичні Права про ефективний захист в держаному органі, чим була нанесена моральна шкода, яка виражається в душевних стражданнях, порушенні душевного укладу страху, безпорадності, що з'явилося відчуття безвиході.

Позивач - ОСОБА_1 у судове засідання не з'явився, згідно наданої до суду письмової заяви просив справу розглядати у його відсутності.

Представник відповідача - Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представник відповідача - Державного казначейства України, у судове засідання не з'явився.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.12.2011 року у задоволені позову ОСОБА_1 була відмовлено.

05.03.2012 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити, прийняти окрему ухвалу про порушення строків розгляду справи та направлення копії рішення суду, а також просив розгляд його апеляційної скарги провести за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлені такі обставини по справі.

Предметом позовних вимог є моральна шкода завдана ОСОБА_1 незаконним діями Білгород-Дністровської міжрайонної прокуратури, які полягають в діяльності та відсутності відповідного реагування на фальсифікацію та знищення документів співробітниками Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в процесі проведення досудового слідства по кримінальній справі 149900450 (номер судової справи 1-35/2002) за обвинуваченням ОСОБА_2 в скоєнні злочину передбаченого ст. 215 ч. 1 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що право на відшкодування моральної шкоди виникає внаслідок порушення прав особи, а також з того, що позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів наявності моральної шкоди та безпосередньо причинного звязку між діями заподіювача шкоди та шкодою.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Стаття 16 ЦК України називає відшкодування моральної шкоди серед загальних способів захисту цільних прав та інтересів.

Згідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Конституцією України, а саме ст. 56, передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Стаття 1167 ЦК України встановлює особливий режим відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури та суду. Акти правоохоронних органів та суду, незаконність яких може привести до виникнення деліктного зобов'язання, визначені у ЦК України.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1176 ЦК України спеціальний делікт виникає у відношенні фізичної особи внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових чи службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства прокуратури або суду.

До переліку незаконних дій суду та правоохоронних органів, які тягнуть за собою відповідальність за правилами вказаної статті не входять такі дії правоохоронних органів, як складання завідомо неправдивого документу та бездіяльність відповідачів у зв'язку його складанням.

Відповідно до ч. 6 ст. 1176 ЦК України шкода завдана фізичній особі або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

У наведеній нормі йдеться про відповідальність за шкоду, завдану актами влади (статті 1173-1175 ЦК України).

Статтею 1173 ЦК України визначено, що шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Порядок відшкодування шкоди встановлюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства прокуратури і суду» від 01.12.1994 року, відповідно до якого підлягає відшкодуванню шкода завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного притягнення як обвинуваченого, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

Статтею 4 вказаного Закону України моральною шкодою є страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог, не обґрунтований причинний звязок між неправомірною поведінкою та моральною шкодою, та відповідно розміром моральної шкоди.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Білгород-Днестровського міськрайонного суду Одеської області від 16 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_3

ОСОБА_4

13.06.2012 року м. Одеса