Справа № 1323/2-2222/11 Головуючий у 1 інстанції: Бучківська В.Л.
Провадження № 22-ц/1390/4506/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Шашкіної С.А., Богонюка М.Я.

при секретарі: Рванцовій О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 квітня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням; за зустрічним позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням суду в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про усунення перешкод перешкод в користуванні жилим приміщенням та визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про визнання ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_1. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з»ясованих обставинах справи. Зазначає, що в 1993 році ОСОБА_5 виїхав з спірної квартири в Жидачівський район, де почав проживати в громадянському шлюбі з іншою жінкою, аліменти на дітей він не сплачував, в спірній квартирі не проживав, комунальні послуги не сплачував. Вказує, що на даний час він виламав замки та проживає в квартирі. Стверджує, що в 2007 році зверталася в Стрийський МВ ГУМВС з заявою про розшук відповідача, згодом також зверталася в КП «Надія». Апелянт зазначає, що у зв»язку з хворобою матері ОСОБА_7 періодично проживали в ІНФОРМАЦІЯ_1. З вересня 2007 року по жовтень 2009 року в вищезгаданій квартирі проживала її знайома ОСОБА_8, яка може підтвердити факт відсутності відповідача протягом вказаного періоду часу в квартирі.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Міжнародним пактом про економічні, соціальні та культурні права встановлено, що держави, які беруть участь у ньому, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім»ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, а також на неухильне поліпшення умов житла (ст.11).

Стаття 47 Конституції України закріплює право кожного на житло, яке є однією з головних матеріальних умов існування людини. Конституційне право на житло означає насамперед право громадянина мати житло для власного проживання і проживання членів його сім»ї. За змістом вказаної статті ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. В контексті конституційного положення частина 4 вказаної статті встановлює додаткові гарантії щодо права користування житлом, зокрема те, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Стрийської міської ради народних депутатів №399/1 від 21 жовтня 1982 року, видано ордер на квартиру №32 по вул. Металістів (Грабця),13 ОСОБА_9

Згідно довідки КП «Надія»№3578 від 17 липня 2007року в квартирі АДРЕСА_2 зареєстровані: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, квартира належить державному фонду та не є приватизованою.

Відповідно до вимог ст. ст. 71,72 ЖК України наймач або члени його сім»ї можуть бути визнані судом такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зокрема, якщо вони не проживають у ньому без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України»у справах про визнання наймача або члена його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням необхідно з»ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли в жилому приміщенні не залишалися члени сім»ї особи, яка була відсутня, його повернення в це приміщення до часу розгляду справи в суді є істотною обставиною.

За змістом закону під тимчасовою відсутністю розуміють такі випадки, коли громадянин протягом певного часу не проживає в жилому приміщенні, але інтересу щодо користування ним він не втратив через презумпцію закону. Тимчасова відсутність повинна бути безперервною. Якщо особа повертається на місце проживання в приміщення, яке вона займає, вважається, що переривається і строк тимчасової відсутності.

Судом встановлено, що ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 не користувалися спірним жилим приміщенням тимчасово та вимушено, їх відсутність носила періодичний та нетривалий характер, була зумовлена хворобою матері ОСОБА_2, а також відсутністю місця праці та пошуки роботи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 за межами м. Стрий та Стрийського району.

Також встановлено, що ОСОБА_2 у зв»язку з хворобою матері змушена була переїхати в с. Лотатники Стрийського району, проте постійно навідувалась у спірну квартиру, сплачувала комунальні послуги, за її згодою в квартирі тимчасово проживала ОСОБА_8, періодично ночували сини. ОСОБА_4 та ОСОБА_3, у зв»язку з відсутністю роботи за місцем проживання змушені були їздити на заробітки за межі міста та району, проте один-два рази в місяць поверталися в м. Стрий та ночували у спірній квартирі, з липня 2011 року почали проводити в квартирі ремонт, оскільки мали намір проживати в ній в подальшому, у зв'язку із зміною батьком замків у вхідних дверях, не мають доступу до спірного помешкання.

ОСОБА_5В у зв'язку з втратою роботи, змушений був виїхати на заробітки за межі району, він неодноразово повертався додому, проте колишня дружина з синами його в квартиру не впускали, у зв»зку з чим він неодноразово звертався в міську раду та прокуратуру м. Стрий, а в листопаді 2011 року у зв»зку з тим, що не мав де проживати, змушений був зламати замки у вхідних дверях спірної квартири, де проживає по теперішній час. В 2010 році він переніс складну операцію, у зв»зку з чим тривалий час лікувався амбулаторно.

Посилання на наявність великої заборгованості з житлово-комунальних послуг не можуть бути підставою для позбавлення права користування жилим приміщенням.

Сторони іншого житла не мають.

Суд прийшов до вірного висновку, що сторони не втратили зв»язку із спірним жилим

приміщенням, зберігають право на його використання, їх тимчасова відсутність мала місце з

поважних причин, іншого постійного місця проживання вони не мають.

Відповідно до ст.ст. 1, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави; кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі; доказування не може грунтуватись на припущеннях.

Відповідно до ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

З огляду на наведене суд вважає, що у відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, не подано належних та допустимих доказів про те, що ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 постійно, та без поважних причин, були відсутні у спірній квартирі, понад встановлені ст. 71 ЖК України строки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 6 квітня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: