Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого: Васильковського В.М.

суддів: Вакарук В.М., Девляшевського В.А.

секретаря Возняк В.Д.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до спільного Українсько-Ізраїльського підприємства ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» про стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а:

у вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся з даним позовом, мотивуючи його тим, що 23.12.2010 року його звільнено з роботи в ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» за власним бажанням. Посилаючись на рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.06.2011 року, яким зобовязано відповідача внести зміни у формулювання причин його звільнення з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником вимог законодавства про працю, умов колективного, трудового договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 23 грудня 2010 року, стягнення з відповідача на його користь вихідної допомоги, розрахункових за невикористані відпустки, середнього заробітку за час затримки по 29.03.2011 року, моральної шкоди та у звязку з тим, що при виконанні рішення суду не проведено з ним повного розрахунку, просив стягнути з відповідача на його користь розрахункові за час простою в адміністративні дні (38 днів) за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року в

________________________________________________________________________________

Справа № 2/0909/1857/2011 Головуючий у І інстанції Хільчук І.І.

Провадження № 22ц/0990/266/2012 Суддя-доповідач - ОСОБА_3

Категорія 51

сумі 1 955,10 грн., різницю заборгованості по невиплаченому середньому заробітку за весь час затримки з 23.12.2010 року (дата звільнення) по 12.09.2011 року (день звернення до суду) за 259 календарних днів (19 912,44 грн. 7 487,43 грн. (виплачена сума по рішенню суду) в розмірі 12 425,01 грн., середній заробіток за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці за період з 23.12.2010 року по 18.08.2011 року в сумі 18 368,84 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2011 року позов задоволено частково. Стягнуто з спільного Українсько-Ізраїльського підприємства ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» на користь ОСОБА_1 заборгованість по середньому заробітку за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці в сумі 4 862,34 грн. та 600 грн. витрат на правову допомогу, в решті позову відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим, судом не повно зясовано обставини справи, не надано всебічної та обєктивної оцінки зібраним доказам. Судом першої інстанції не взято до уваги, що 08.06.2011 року рішенням Коломийського міськрайонного суду його позов задоволено частково, зобовязано відповідача внести відповідні зміни у формулювання причин звільнення, стягнуто вихідну допомогу, заборгованість по невиплаті розрахункових за невикористані відпустки, середнього заробітку за весь час затримки. Так як відповідач при його звільненні не виплатив розрахункових за адміністративні дні, тобто за час простою на підприємстві з незалежних від нього причин, то він у вересні 2011 року знову звернувся з позовною заявою. Судом зроблено неправильний висновок щодо часткового задоволення його позову. По схемі нарахування розрахункових за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року кількість адміністративних днів становила 38 календарних днів, тому відповідач зобовязаний був сплатити розрахункові за час простою за вказаний період в сумі 1 955,10 грн. Середній заробіток за період з 23.12.2010 року (дата звільнення) до моменту звернення до суду (12.09.2011 року) за 259 календарних днів становить 19 912,44 грн. Оскільки відповідач виплатив середній заробіток за час затримки по 29.03.2011 року в розмірі 7 487,43 грн., то додатково підлягає до сплати різниця між невчасно сплаченими розрахунковими за час простою і виплаченою сумою, що становить 12 425,01 грн. Задоволена судом сума заборгованості середнього заробітку за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці в розмірі 4 862,34 грн., не відповідає дійсному розміру. Згідно оскаржуваного рішення період, за який нараховано вказану заборгованість становить з 08.06.2011 року (час винесення судом рішення) по 18.08.2011 року (час виконання рішення суду), тобто 63 календарні дні, проте в позовній заяві він зазначав, що період виникнення заборгованості становить 238 календарних днів з 23.12.2010 року (день звільнення та день неправильного запису в трудовій книжці) по 18.08.2011 року (день направлення листа з вимогою явки для внесення змін у формулювання причин звільнення до трудової книжки). Оскільки неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню, то відповідач повинен був виплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2010 року по 18.08.2011 року в сумі 18 368,84 грн. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, постановити нове рішення, яким його позов задовольнити у повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, представник відповідача доводи апеляційної скарги заперечив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» № 143 від 23.12.2010 року ОСОБА_1 звільнено з роботи за власним бажанням. Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 08.06.2011 року, яке набрало законної сили 19.06.2011 року, зобовязано підприємство внести зміни у формулювання причин звільнення позивача: «звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником вимог законодавства про працю, умов колективного, трудового договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 23 грудня 2010 року», стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу у розмірі 3 627,57 грн., розрахункові за невикористані відпустки в сумі 1 193,92 грн., середній заробіток за весь час затримки по 29.03.2011 року в сумі 7 487,43 грн., моральну шкоду в розмірі 400 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановами головного державного виконавця МВ ДВС Коломийського міськрайонного управління юстиції від 09.09.2011 року у звязку з повним виконанням закінчено виконавче провадження з примусового виконання зазначеного судового рішення, в тому числі щодо зобовязання ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» внести зміни у формулювання причин звільнення ОСОБА_1: «звільнений з роботи за власним бажанням у звязку з невиконанням власником вимог законодавства про працю, умов колективного, трудового договору, на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України з 23 грудня 2010 року».

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення розрахункових за адміністративні дні та заборгованості за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції на підставі досліджених доказів обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_1 пропустив строк звернення до суду з цими позовними вимогами.

Висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Трудовий спір між ОСОБА_1 та ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» був предметом розгляду Коломийського міськрайонного суду і по ньому 08.06.2011 року ухвалене рішення, яке позивачем не оскаржувалось.

З наведених підстав колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд безпідставно відмовив позивачу у стягненні розрахункових за період з грудня 2009 року по листопад 2010 року за 38 адміністративних днів в сумі 1 955,10 грн. та різницю заборгованості по невиплаченому середньому заробітку за час затримки з 23.12.2010 року (дата звільнення) по 12.09.2011 року (день звернення до суду) за 259 календарних днів (19 912,44 грн. 7 487,43 грн. (виплачена сума по рішенню суду) в розмірі 12 425,01 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» на користь ОСОБА_1 заборгованості по середньому заробітку за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці в сумі 4 862,34 грн. за період з 08.06.2011 року (час ухвалення рішення суду про внесення відповідних змін у причини звільнення) по 18.08.2011 року (час виконання цього рішення суду) за 63 дні із розрахунку середнього заробітку за один день в сумі 77,18 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.

Зі змісту позовної заяви та пояснень ОСОБА_1 вбачається, що підставою для звернення з позовною вимогою про стягнення середнього заробітку за неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці за період з 23.12.2010 року по 18.08.2011 року в сумі 18 368,84 грн. є рішення Коломийського міськрайонного суду від 08.06.2011 року про зміну формулювання причини звільнення. Однак, при розгляді попередньої справи ОСОБА_1 вимог про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу з цих підстав не заявляв.

У звязку з чим, висновок суду першої інстанції про недоведеність позивачем тієї обставини, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало його працевлаштуванню, є правильним, а доводи апеляційної скарги про необхідність виплати ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 23.12.2010 року по 18.08.2011 року в сумі 18 368,84 грн., є необґрунтованими.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про часткове задоволення позову, тому підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до спільного Українсько-Ізраїльського підприємства ТОВ «Лісова компанія «Лаванда» про стягнення грошових коштів залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

ОСОБА_4