Броварський міськрайонний суд Київської області
========================================================================
Провадження № 2/1007/3426/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2012 року Броварський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючої судді Радзівіл А.Г.

при секретарі Сулоєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду м. Бровари цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу позики з урахуванням інфляції та трьох відсотків річних,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу позики в розмірі 227 250 грн. 00 коп.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 20 травня 2008 року між сторонами було укладено нотаріально посвідчений договір, відповідно до якого відповідач позичила у нього 227 250 грн. 00 коп. ОСОБА_2 зобовязувалась повернути кошти не пізніше 20 листопада 2008 року. Відповідач взяті на себе зобовязання вчасно не виконала, внаслідок чого порушила умови договору. У звязку з чим позивач звернувся до суду з вказаним позовом та просить його задовольнити.

Позивач уточнив позовні вимоги відповідно до яких просив стягнути суму заборгованості за договором позики з урахуванням індексу інфляції 25 906 грн. 50 коп. та трьох відсотків річних 6630 грн.

В судовому засіданні позивач позов підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з наведених у ньому підстав.

Відповідач в судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, просила відмовити в задоволенні заявлених позивачем вимог. Суду пояснила, що кошти в зазначеному розмірі згідно договору позики від позивача не отримувала, була змушена підписати вказаний договір як забезпечення виконання договорів дарування частини житлового будинку від 20 травня 2008 року, що знаходиться за адресою Житомирська область, Брусилівський район, смт. Брусилів, вул.Дачна, 16 та договору купівлі-продажу квартири від 20 травня 2008 року, що знаходиться в АДРЕСА_1. Суду пояснила, що договір дарування частини житлового будинку укладався під умовою, тобто після того як буде проведений продаж квартири в м. Києві, та придбана квартира в м.Броварах, а їх донька ОСОБА_3 (на той час неповнолітня) буде забезпечена житлом, вона поверне частину будинку подаровану батьком ОСОБА_1 Влітку їх донька вийшла заміж, і позивач відмовився від попередньої домовленості, зазначивши, що будинок вони можуть залишити собі. Враховуючи згоду батька донька продала будинок.

Суд, вислухавши позивача та відповідача, вивчивши та дослідивши письмові матеріали справи, повно і всебічно зясувавши обставини справи, та надані докази, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 20 травня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено, нотаріально посвідчений, договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого відповідач позичила у позивача 227 250 грн. 00 коп.

Відповідно до п. 3 договору позикодавець надав у власність позичальникові з кінцевим строком повернення до 20 листопада 2008 року грошові кошти.

Згідно п. 8 договору в разі, коли позичальник своєчасно не поверне позикодавцю позику, згідно визначеного у п. 3 цього договору строку, позикодавець вправі буде предявити цей договір до стягнення в порядку і в строки передбачені чинним законодавством.

Пунктом якщо позичальник своєчасно не поверне позикодавцю суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, тобто несплачену у строк суму основного боргу, три проценти річних від простроченої суми.

Правилами ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно з ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно з ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 ЦК України.

Відповідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Оцінюючи в сукупності всі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є доведеними і такими, що підлягають задоволенню, оскільки судом було достовірно встановлено, що відповідач не виконала умови взятого на себе зобовязання щодо своєчасного повернення суми позики, на спростування заявлених вимог не надала будь-яких належних доказів, а тому сума позики розміром 259 787,20 грн., що складається з: суми основного боргу в розмірі 227250 грн. 00 коп., сума на яку збільшився розмір основного зобовязання з урахуванням індексу інфляції 25906 грн. 50 коп., 3% річних в розмірі 6630 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З цих підстав вимоги позивача про стягнення судового збору, підлягають повному задоволенню та стягненню із відповідача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 57 - 60, 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму заборгованості за договором позики в розмірі 259 787 грн. 20 коп. (двісті пятдесят девять тисяч сімсот вісімдесят сім гривень двадцять копійок), що складається з:

-суми основного боргу в розмірі 227250 грн. 00 коп. (двісті двадцять сім тисяч двісті пятдесят гривень 00 коп.);

-сума на яку збільшився розмір основного зобовязання з урахуванням індексу інфляції 25906 грн. 50 коп. (двадцять пять тисяч девятсот шість гривень пятдесят копійок);

-3% річних в розмірі 6630 грн. 00 коп. (шість тисяч шістсот тридцять гривень 00 коп.)

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1700 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення в розмірі 30 грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя А. Г. Радзівіл