Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2012р. м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі Криворучці Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 24 лютого 2011року по справі за позовом ПАТ АБ «Порто-Франко» до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

27 травня 2009р. представник ПАТ АБ «Порто-Франко» звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_1, яку згодом уточнив.

В обґрунтування позову позивач вказав, що 15 травня 2008р.між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір на суму 5392 долари США 49 центів на строк до 16.12.2008р. зі сплатою 17 % річних. З ОСОБА_1 банк уклав договір поруки в забезпечення даного кредитного договору. У звязку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобовязань, виникла заборгованість в розмірі 12431,29 долари США, яка складається з: заборгованості за кредитним договором - 4128,55 доларів США; боргу за нарахованими відсотками за користування кредитом за період з 31.12.2008р. по 28.01.2010р. в розмірі 768,14 доларів США та штрафні санкції у вигляді пені за період з 29.01.2009р. по 28.01.2010р. в розмірі 7534,60 доларів США. Стягнення банк просив провести в солідарному порядку з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у гривнях за офіційним курсом української гривні по відношенню до долару США на день проведення оплати (а.с.2-6,44-46).

Рішенням суду від 24 лютого 2011р. позов ПАТ АК «Порто-Франко» задоволений частково. Суд стягнув солідарно з ОСОБА_2 і ОСОБА_1 на користь ПАТ АК «Порто-Франко» заборгованість за кредитним договором та пеню за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 5128,55 доларів США. Суд вказав, що стягнення проводити в гривневому еквіваленті по відношенню до долара США за курсом Національного Банку України на день проведення оплати по поверненню боргу.

Суд стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ «Порто-Франко» понесені судові витрати в розмірі по 328грн.40коп. з кожного (а.с.101,102-103).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про відмову у позовних вимогах у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, винесено з грубим порушенням норм матеріального права (а.с.112-114).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.03.2012р. ОСОБА_1 було поновлено строк на апеляційне оскарження рішення суду (а.с.135-136).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, представників апелянта і Банку, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позов банку, суд першої інстанції виходив з того, що кредитний договір та договір поруки укладені у відповідності до вимог діючого законодавства, відповідачі допустили порушення умов договору і свої зобовязання за договором не виконують, що призвело до утворення заборгованості по кредиту.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають обставинам справи, зібраним доказам, яким суд дав належну оцінку та нормам ЦК України.

Судом першої інстанції були встановлені факти і відповідні їм правовідносини, які виникли між сторонами.

Згідно кредитного договору № 826/2-08 від 15 травня 2008р. ОСОБА_2 отримав від АКБ «Порто-Франко», яке в наступному змінило назву на публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко», кредит в розмірі 5392,49 доларів США, строком до 16.12.2008року. ОСОБА_2 в свою чергу отримавши кредит прийняв на себе зобов'язання повернути кредит та у відповідність до п.1.3. кредитного договору сплатити 17% річних за користування кредитом. Згідно п.1.4 кредитного договору сторонами договору було визначено, що кредит надано ОСОБА_2 з одночасним авансовим утриманням процентів в розмірі 547,49 доларів США, які були і утриманні за період з 15.05.2008р. по 16.12.2008р., тобто за час дії договору кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи на руки ОСОБА_2 отримав кредит в розмірі 4845 доларів США, що підтверджується заявою про видачу готівки №698 від 15.05.2008р. (а.с.9).

Відповідно до ч.І ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. На підставі наведеного та з урахуванням вимог ст.303 ЦПК України колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги в частині стягнення процентів задоволенню не підлягають, оскільки строк дії договору, в межах якого ОСОБА_2 повинен був сплачувати проценти, закінчився 16 грудня 2008року, а проценти за користування кредитом були ним сплачені авансовим платежем згідно п.1.4. кредитного договору.

Частина 4 статті 631 ЦК України передбачено, що закінчення строку договору не звільнює сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. В даному випадку невиконання з боку ОСОБА_2 договірного зобов'язання щодо повернення суми кредиту є підставою для нарахування пені, порядок нарахування якої був визначений п.5.1. кредитного договору.

15 травня 2008р. між банком та ОСОБА_1 був укладений договір поруки за № 15-05-2008/12, за умовами якого останній, як поручитель, прийняв на себе зобов'язання перед позивачем по справі за належне виконання прийнятих на себе зобов'язань ОСОБА_2 по кредитному договору № 826/2-08 від 15.05.2008р., в повному обсязі. Зазначеним договором була встановлена солідарна відповідальність боржника і поручителя перед кредитором, що відповідає вимогам ч.2 ст. 554 ЦК України.

Судом було встановлено, що ОСОБА_2 не були виконанні належним чином умови кредитного договору по поверненню кредитних грошових коштів, внаслідок чого перед банком за договором кредитування у нього виникла заборгованість по тілу кредиту станом на 29 січня 2010року в розмірі 4128,55доларів США. За розрахунком позивача відповідачам у відповідність до п.5.1. кредитного договору, була нарахована сума пені за період з 29.01.2009р. по 28.01.2009р. в розмірі 7534,60 доларів США.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Згідно ст.525 ЦПК України, одностороння відмова від виконання договірного зобов'язання не допускається.

Відповідно до ч.ч.2,3 ст.533 ЦК України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На підставі викладеного, оцінюючі зібрані по справі докази в їх сукупності, виходячи із встановленого в судовому засіданні факту неналежного виконання ОСОБА_2 кредитних зобов'язань та з боку ОСОБА_1 умов договору поруки суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що пред'явлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі в частині стягнення боргу по тілу кредиту, а в частині стягнення пені лише в розмірі 1000доларів США.

Відповідно до ч.І ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Відповідно до ч. З цієї же статті, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно ч.3 ст.551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як було зазначено вище, розмір заборгованості по кредиту за користування кредитом у відповідачів перед банком склав 4128,55 доларів США. Розмір заборгованості по пені, який просить стягнути позивач складає 7534,60 доларів США, тобто розмір нарахованої пені значно перевищив розмір боргу за основним зобов'язанням, але відповідно до вимог ч.3 ст.551 ЦК України, апелянт ОСОБА_1 не просив зменшити розмір нарахованої пені за прострочення сплати відсотків, а просив повністю відмовити Банку у задоволені позову.

Заперечення представника апелянта ОСОБА_1 і одночасно представника відповідача ОСОБА_2 суд відхиляє з наступних підстав. Існування світової фінансової кризи не може бути безумовною підставою для не виконання прийнятих на себе кредитних зобов'язань. Посилання на наявність рішень судів про визнання світової фінансової кризи форс-мажорною обставиною є безпідставні, так як в Україні не існує прецедентного права. Більш того, з боку представника апелянта ОСОБА_1 та перл ставника відповідача ОСОБА_2 не обґрунтовані та не підтверджені належним чином докази, що світова фінансова криза та прийняття Верховною Радою України пакету антикризових Законів вплинула на неспроможність ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повернути кредитні грошові кошти. Більш того, представник апелянта в судовому засіданні апеляційної інстанції пояснив, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 мали можливість сплатити Банку отриманий кредит, але вони вирішили скористатися правом не сплачувати кредит на підставі пункту 8.3 кредитного договору.

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідачі не надали суду першої та апеляційної інстанції доказів на підтвердження своїх заперечень проти позову Банку.

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303,304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2011року відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 лютого 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: І.П.Сидоренко

Судді: Т.В.Цюра

ОСОБА_3