АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/5863/2012 р. Головуючий 1 інстанції: Майстренко О.М.
Справа № 2/2027/1860/2012 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Остапович Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи: сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права та вселення, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із вказаним позовом, просили визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; зобовязати сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В обґрунтування позову посилались на те, що відповідач не мешкає в квартирі без поважних причин більше шести місяців, його речей в квартирі немає.

В свою чергу, ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права та вселення, в якому просив поновити його порушене право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою №36 в будинку №142 по проспекту Тракторобудівників в місті Харкові шляхом його вселення у вказане житлове приміщення та зобовязати відповідачку не перешкоджати йому користуватися квартирою та надати ключі від вхідних дверей до неї.

В обґрунтування позову посилався на той факт, що відповідачка у грудні 2010 року встановила нові двері в квартирі з сейфовими замками, ключі від яких йому не передала, заборонила користуватися житлом, перестала впускати в квартиру.

Ухвалою Московського районного суду міста Харкова від 6 березня 2012 року цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3, за участю третьої особи: сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Московського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням обєднано в одне провадження з цивільною справою за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поновлення порушеного права та вселення.

Рішенням Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2012 року в позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 відмовлено, позов ОСОБА_3 задоволено: постановлено поновити його порушене право та вселити в квартиру №36 в будинку по проспекту Тракторобудівників, 142 в місті Харкові.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги. Просили рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким їх позовні вимоги задовольнити у повному обсязі , а в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 - відмовити. При цьому посилаються на : не повне зясування обставин, які мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у справі, рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2012 року не оскаржили, письмових заперечень на апеляційні скарги не подали.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визначив правову природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами, та закон, що їх регулює.

По справі встановлено, що спірна квартира на підставі ордеру №70502 від 17 вересня 1983 року була надана ОСОБА_4 на склад сімї із 4-х осіб (а.с.3).

ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є братом і сестрою.

Спірна квартира АДРЕСА_2 є трикімнатною, загальною площею 43,92 кв.м., неприватизована (а.с.2).

Згідно повідомлення Харківської виправної колонії (№43) №5/12-12344/рк від 31 жовтня 2012 року, дослідженого судовою колегією у відповідності до положень ч.2 ст.303 ЦПК України, вбачається, що ОСОБА_3 відбував покарання у виправній колонії за вироком Московського районного суду міста Харкова, після відбуття строку покарання 21 жовтня 2009 року був звільнений та вибув за адресою спірної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд керувався тим, що останній не проживає у спірній квартирі з поважних причин, вважав за необхідне вселити його в квартиру АДРЕСА_3, оскільки іншого житла він не має, ключів від спірного житла йому не надають.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2, суд виходив із того, що ними не надано доказів на підтвердження своїх позовних вимог.

З висновком суду першої інстанції судова колегія погоджується.

Згідно зі ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору судом.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в ході розгляду справи в апеляційному порядку не заперечували проти того, що після звільнення з місць позбавлення волі ОСОБА_3 повернувся на спірну житлову площу, між ними склалися неприязливі стосунки, після того, як була проведена заміна дверей, ОСОБА_3 ключі від квартири не надавалися. Останні посилалися на факт неможливості сумісного проживання з відповідачем.

Отже, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, особливість та характер спірних правовідносин, що виникли між сторонами, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, дійшов правильного висновку та виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив рішення таке, що відповідає вимогам ст.ст. 213, 214 ЦПК України, привів мотиви, з яких вважав встановленою наявність фактів на обґрунтування позову ОСОБА_3 та відсутність їх на обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням спірної квартири.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, підстав для їх задоволення судова колегія не вбачає. Інші підстави для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції відсутні.

За положеннями ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду міста Харкова від 20 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий-

Судді: