Справа № 1716/3587/2012
Номер провадження 2/1716/1793/2012
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 листопада 2012 року Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Остапчук Л.В.

при секретарі Іллюк С.Р.

за участю: позивачки ОСОБА_1

представника позивачки, адвоката ОСОБА_2

представника відповідача, адвоката ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Рівному

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Обарівської сільської ради, ОСОБА_4, про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право власності на земельну ділянку,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулася з даним позовом до суду і просить визнати недійсними рішення Обарівської сільської ради Рівненського району № 605 від 20.01.2010 року про надання ОСОБА_4 дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,08 га для ведення особистого селянського господарства у власність за рахунок земель запасу в с.Обарів, рішення № 713 від 21.09.2010 року про затвердження проекту землеустрою та передачу ОСОБА_4 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства площею 0,0759 га за рахунок земель запасу сільськогосподарського призначення (рілля) в с.Обарів на території Обарівської сільської ради та Державного акту на право власності на цю земельну ділянку, який виданий ОСОБА_4 По даній справі було відкрито провадження і вона призначена до судового розгляду.

В ході розгляду справи, представник відповідача ОСОБА_4, адвокат ОСОБА_3, заявив клопотання, яким просить відповідно до ст.205 п.1 ЦПК України закрити провадження в справі, так як дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а повинна розглядатися за нормами КАС України.

Позивачка і її представник, адвокат ОСОБА_2, заперечують проти даного клопотання, вважають, що в даному випадку має місце спір про право і справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. На такий порядок розгляду справи вказано і в Ухвалі Вищого спеціалізованого суду України від 25.04.2012 року у справі № 6-47969 св 11.

Заслухавши думку сторін, суд вважає, що клопотання до задоволення не підлягає.

Виходячи із позиції Верховного Суду України, Державний акт на право власності на земельну ділянку є документом, який посвідчує право власності на землю. Однак, право на земельну ділянку виникає на підставі рішення сільської ради.

В своїй Ухвалі по вищевказаній справі, Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що відповідно до вимог ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

За змістом ч.1 ст.374 ЦК України та ст.80 Земельного кодексу України суб'єкти права власності на землю є зокрема, територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування, - на землі комунальної власності.

Статтею 12 ЗК України передбачено, що до повноважень місцевих рад у галузі земельних відносин на її території належить: розпорядження землями територіальних громад; передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу; викуп земельних ділянок для суспільних потреб відповівдних територіальних громад міст; організація землеустрою; вирішення інших питань у галузі земельних відносин відповідно до закону.

При цьому, як випливає зі змісту зазначеної статті, сільська рада має рівні права з громадянами та юридичними особами, з якими вона вступає у відносини, щодо володіння, користування і розпорядження землею.

Територіальні громади набудвають і здійснюють цивільні права та обов'язки через органи місцевого самоврядування у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Статтею 125 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також постійного користування та право оренди земельної ділянкуи виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку посвідчується Державним актом крім випадків визначених ч.2 цієї статті.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка вказує на те, що на підставі зазначених вище рішень Обарівської сільської ради, ОСОБА_4 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 883021 від 10.03.2011 року і йому передано у власність земельну ділянку площею 0,0759 га, котра включає в себе земельну ділянку площею 0,06 га, передану їй, позивачці, відповідно до рішення Обарівської сільської ради № 85 від 14 листопада 2006 року.

Таке свідчить про те, що у даному випадку існує спір з органом місцевого самоврядування не лише з приводу оскарження його рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, а й з приводу права власності на цю земельну ділянку.

Виходячи з вищенаведеного, суд приходить до висновку, що в даному випадку правовідносини, які склалися між сторонами, стосуються прав на підставі набуття права власності на земельні ділянки, тобто має місце спір про право, який повинен розглядатися за нормами цивільного судочинства. Отже, в даному випадку ст.205 п.1 ЦПК України не може застосовуватися.

Керуючись ст.ст.15, 205 п.1, 293 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

Відмовити у задоволенні клопотання представника відповідача, адвоката ОСОБА_3, про закриття провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до Обарівської сілської ради, ОСОБА_4 про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування та Державного акту на право власності на земельну ділянку.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Остапчук Л.В.