Справа №2-1770 Головуючий у суді у 1 інстанції - Рунов
Номер провадження 22-ц/1890/74/12 Суддя-доповідач - Попруга
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Попруги С. В.,

суддів - Смирнової Т. В., Таран С. А.,

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою позивачки ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Сумської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2011 року відмовлено в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким позбавити ОСОБА_2 батьківських прав.

Вказує, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував обставини справи, що мають значення для правильного її вирішення, такі які характеризують особу відповідача.

Доводить, що під час розгляду справи судом першої інстанції, не досліджено матеріалів виконавчого провадження, з яких вбачається, що відповідач уникає виконання свого батьківського обов'язку щодо сплати аліментів, не взято до уваги той факт, що державний виконавець двічі направляв подання про порушення кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за ст. 164 КК України, що підтверджує свідоме ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку щодо сплати аліментів.

Позивачка вказує, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку, що проживання дитини в іншому населеному пункті є об'єктивною причиною для звільнення батька від виконання свого батьківського обов'язку по вихованню дитини.

Посилається на те, що судом не надана оцінка обставинам встановленим рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 квітня 2006 року, а саме, те що відповідач ОСОБА_2 допомоги на утримання дитини не надає, участь у її вихованні не приймає.

Також доводить, що суд першої інстанції порушив інтереси дитини, не вислухавши думку самої дитини - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, при цьому залучивши до участі у справі неналежну особу - Службу у справах дітей Сумської міської ради, замість органу опіки та піклування, не витребував у останнього письмовий висновок щодо розв'язання спору, що стало причиною ухвалення помилкового рішення.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2, представник служби у справах дітей Сумської міської ради - Друзь Р.О. заперечували проти доводів апеляційної скарги, вважали рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Судом першої інстанції фактично встановлено, що сторони з 20 листопада 2004 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 квітня 2006 року (а.с. 11).

Згідно з свідоцтвом про народження ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

10 вересня 2010 року ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_6 та змінила прізвище на ОСОБА_1.

Малолітня дочка сторін мешкає разом з позивачкою в м. Луганськ, де з травня 2008 р. по травень 2011 р. відвідувала ясла-садок, а з 01 вересня 2011 р. навчається в першому класі КЗ «Луганський НВК спеціалізована школа І ступеня поглибленим вивченням окремих предметів та курсів-колегіум № 36».

Житлово-побутові умови проживання малолітньої дочки сторін обстежені службою у справах дітей Жовтневої районної у м. Луганську ради та визнані задовільними.

Висновком комісії з питань захисту прав дитини при виконкомі Жовтневої районної у м. Луганську ради визнано за можливе позбавити батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно довідки від 27 січня 2011 року, з 01 вересня 2006 р. по червень 2011 р. відповідач був студентом Сумської філії Харківського національного університету внутрішніх справ денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах.

Згідно з розрахунком заборгованості по виконавчому листу № 2-144 про стягнення аліментів заборгованість ОСОБА_2 по сплаті аліментів станом 01 лютого 2011 року становила 7740,80 грн.

З наданих ОСОБА_1 копій поштових повідомлень про простий переказ вбачається, що протягом 2006-2007 р. та 2010 р. відповідач на адресу позивачки здійснював переказ коштів.

Перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до абз. 3 ч.2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

Згідно з п. 2 ч.1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

Статтею 12 вищезгаданого Закону, зокрема, передбачено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Відповідно до ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17 липня 1997 року кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Відповідно до п.п. 15,16 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року N 20, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

За правильно встановлених обставин справи, суд першої інстанції вірно застосував до спірних правовідносин положення вищезазначених законів, і обгрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не в повному обсязі з'ясував особистість відповідача, його характеристики висновків суду не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Що стосується твердження апеляційної скарги про свідоме ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку щодо сплати аліментів, то це не дає достатніх правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3. При цьому, колегія суддів відзначає, що у справі відсутні належні докази про негативне ставлення відповідача до своєї дочки.

Також не можуть бути підставою для скасування рішення суду посилання апеляційної скарги на свідоме нехтування відповідачем батьківських обов'язків щодо утримання та виховання дитини, оскільки в судовому засіданні місцевого суду встановлено, чого не заперечували і сама відповідачка та її представник, що ОСОБА_2 спілкувався з дочкою, коли та з матір'ю приїздила до м. Суми, періодично надає матеріальну допомогу, надавав дозволи на виїзд дочки за межі України на відпочинок. Крім того, колегія суддів бере до уваги те, що відповідач виявляє бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Доводи апеляційної скарги про залучення до участі у справі неналежної особи, а саме Службу у справах дітей Сумської міської ради є необґрунтованими, оскільки згідно з п.п. 1.4 Правил опіки та піклування, затверджених наказом Державного комітету України у справах сім'ї та молоді, Міністерства охорони здоров'я України, Міністерства освіти України, Міністерства праці та соціальної політики України від 26 травня 1999 р. N 34/166/131/88, безпосереднє ведення справ щодо опіки і піклування покладається у межах їх компетенції на відповідні відділи й управління місцевої державної адміністрації районів, районів міст Києва і Севастополя, виконавчих комітетів міських чи районних у містах рад. На думку колегії суддів, саме Служба у справах дітей Сумської міської ради є повноважним органом, який може приймати участь у справі як орган опіки та піклування.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування про можливість позбавити відповідача батьківських прав, оскільки цей висновок не містить мотивів відносно того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої ОСОБА_3 буде відповідати її інтересам, і яким самим інтересам, чи позитивно вплине на дитину розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування про дочку ОСОБА_3 в майбутньому.

Ураховуючи вік дочки ОСОБА_3, суд першої інстанції, не порушуючи вимог ст. 171 СК України ухвалив оскаржуване рішення.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення повно та всебічно з'ясував обставини, що мають значення для справи, вірно вважав недоведеними позивачкою обставин, що мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального права та дійшов висновку, що ОСОБА_2 не може бути позбавлений батьківських прав відносно дочки.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 291, 303, 304, 307, 308, 313-315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -