АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №22-ц/491/243/12 Головуючий в 1 інстанції Борис О.Н.
Категорія 26 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Савіної Г.О., Турік В.П.

при секретарі: Алісовій Т.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2011 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ПАТ «Криворізький залізорудний комбінат» (надалі ПАТ «Кривбасзалізорудком») про відшкодування моральної шкоди і в обґрунтування своїх позовних вимог вказав, що працюючи протягом 27 років у шкідливих умовах праці на різних посадах на ш. «Гвардійська» отримав професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 04.11.2009р. сукупно встановлено 40% втрати професійної працездатності безстроково, з яких 15% - по профзахворюванню з 1994 року, 5% по профзахворюванню з 1995 року і 20% первинно з 2009 року по ХОЗЛ.

Посилаючись на ці обставини просив суд стягнути з відповідача на його користь 100000грн. у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, на його користь з ПАТ «Кривбасзалізорудком» стягнуто 18тис. грн. у відшкодування моральної шкоди та на користь держави судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову позивачу у позові з тих підстав, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Зокрема відповідач зазначає, що ОСОБА_1 працював у шкідливих умовах праці не тільки на підприємстві відповідача, а і на інших підприємствах; факт спричинення позивачу моральної шкоди не було встановлено висновками МСЕК на які покладено обовязок встановлення факту заподіяння моральної шкоди; висновок комісії зазначений у акті розслідування хронічного професійного захворювання зроблений з перевищенням повноважень, а тому не може бути належним доказом; не взято до уваги, що визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Кривбасзалізорудком» підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 1969 року по 1962 рік та з 1963 року по 1989 рік працював у шкідливих умовах праці на ш. «Гвардійська» ПАТ «Кривбасзалізорудком».

Висновком МСЕК від 04.11.2009р. йому первинно з 2009 року встановлено 20% втрати професійної працездатності по ХОЗЛ і повторно у розмірі 40% з яких, 15% по туговухості з 1994 року, 5% повторно по профзахворюванню з 1995 року (а.с. 13).

На підставі встановлених обставин суд першої інстанції дійшов висновку про відшкодування позивачу у звязку з отриманими ним на виробництві професійними захворюваннями моральної шкоди відповідачем.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту №34 розслідування професійного захворювання від 07.10.2009 року, затвердженого головним Державним санітарним лікарем Тернівського району встановлена причина професійного захворювання позивача робота впродовж 27 років в умовах запиленості повітря робочої зони, що перебільшує ГДК, які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, а саме ПАТ Кривбасзалізорудком за період роботи позивача, ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Виходячи з викладеного, доводи відповідача про відсутність обовязку підприємства відшкодовувати моральну шкоду завдану позивачу з тих підстав, що останній є субєктом страхування від нещасного випадку на виробництві, суперечать нормам діючого законодавства, оскільки Законом України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV в редакції, що діяла на час встановлення позивачеві вперше стійкої втрати працездатності, передбачено, що відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України застрахованим і членам їх сімей моральної (немайнової) шкоди, отриманої внаслідок ушкодження здоровя припинено з 01 січня 2008 року незалежно від часу настання страхового випадку.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення № 20-рп/2008 (справа про страхові виплати), зазначив, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 237-1 КЗпП України (для потерпілих) та ст. 1167 ЦК України (для членів сімей потерпілих) їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Як зазначалося вище, вперше стійку втрату професійної працездатності по професійному захворюванню ХОЗЛ у розмірі 20% позивачу було встановлено 04.11.2009 року, що підтверджується висновком МСЕК (а.с. 13), отже саме з цього часу у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди з підприємства відпвоідача.

Також спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки, факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманим ним професійним захворюванням встановлений в судовому засіданні. Так, позивач відчуває постійний біль у грудях і головний біль, стан здоров,я погіршується, що потребує додаткових зусиль для існування та лікування, часто перебуває на стаціонарному і амбулаторному лікуванні, отримане профзахворювання обмежує його життєву активність, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Однак, колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, визначений судом без урахуванням роз'яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку, ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, характер професійного захворювання, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретні обставини по справі.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

За таких обставин, колегія суддів, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, й, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем захворювань, і пов'язані з ними фізичні і моральні страждання позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, і наслідків, що наступили, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 18000грн до 10000 грн.

Інші доводи ПАТ «Кривбасзалізорудком», викладені в апеляційній скарзі, є безпідставними, оскільки спростовуються матеріалами справи і висновками суду і не можуть бути підставою для скасування рішення.

Суд при постановленні рішення врахував тяжкість фізичних і моральних страждань, їх тривалість, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

В іншій частині рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат»» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 14 листопада 2011 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої на користь ОСОБА_1 з 18000 грн. до 10000грн. (десяти тис. Грн.)

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: