АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22ц/2090/7838/2012 Головуючий 1 інст. Овсянніков В.С.
Справа № 2010/5655/2012 Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: право власності

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: Кіпенка І.С.,

ОСОБА_1,

при секретарі Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, треті особи: публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», публічне акціонерне товариство «ОСОБА_4 Аваль»в особі Харківської дирекції ПАТ «ОСОБА_4 Аваль», приватне підприємство «Гранд-Б», про розподіл сумісно нажитого майна подружжя, визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

14 вересня 2012 року ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом і просила в порядку розподілу спільно нажитого майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частини наступного майна: житлового будинку, розташованого по вул. Вишневій, 11 в м. Дергачі Харківської області; земельної ділянки розміром 0,1000 га, на якій розташований вищевказаний будинок; земельних ділянок розміром 0,10 га кожна, розташованих по вул. Весняній 8, 10, 12 у м. Дергачі Харківської області; земельної ділянки розміром 0,10 га, розташованої по вул. Вишневій, 15 у м. Дергачі Харківської області; автомобіля AUDI-100, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; автомобіля MERCEDES BENZ S-300, державний реєстраційний номер АХ 7447 AT; шести металевих газифікованих теплиць; частину майнових прав на ПП "Гранд - Б"; майна, що знаходиться у будинку № 11 по вул. Вишневій в м. Дергачі Харківської області; коштів, сплачених за кредитними зобов'язаннями перед ПАТ "ОСОБА_4 Аваль"; доходів ПП "Гранд - Б".

Одночасно з цим позовом ОСОБА_3 просила з метою забезпечення позову накласти арешт на спірне майно, а саме: житловий будинок, що розташований за адресою: Харківська область, м. Дергачі вул. Вишнева, № 11, та майно, яке у ньому знаходиться; на земельну ділянку, на якій розташований житловий зазначений будинок, розміром 0,1000 га; на 4 земельні ділянки, що знаходяться за адресами: вул. Вишнева, № 15, вул. ОСОБА_5, №№ 8, 10, 12; на автомобілі AUDI-100, д.н. АХ 2101 AB, MERCEDES BENZ S-300, д.н. АХ 7447 AT; на 6 металевих газифікованих теплиць.

Необхідність вжиття заходів забезпечення позову обґрунтовувала тим, що відповідач, довідавшись про позов до нього, може продати спірне майно добропорядним покупцям та зникнути, що зробить неможливим виконання рішення суду або утруднить його виконання.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Вказаною ухвалою суд заборонив відчуження зазначеного у заяві спірного майна, окрім шести металевих газифікованих теплиць з огляду на відсутність у заяві даних про їх місце розташування.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати вказану ухвалу, вважаючи її незаконною, необґрунтованою та такою, що постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права, і відмовити позивачці у задоволенні заяви про забезпечення позову у повному обсязі, покласти на неї судові витрати.

Крім того, ОСОБА_2 просив постановити окрему ухвалу і направити її правоохоронному органу для вжиття заходів щодо перевірки наявності в діях позивачки ознак злочинів, передбачених ст.ст. 376, 384 КК України.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт посилається на те, що суд першої інстанції вжив заходи забезпечення позову, не зясувавши, чи дійсно вказане позивачкою майно є їх спільною сумісною власністю, чи дійсно існує реальна загроза його відчуження. Вказує, що заява про забезпечення позову не оплачена судовим збором, що суддя лише 08.11.2012 року прийняв рішення про необхідність зясування питання про належність конкретного майна шляхом витребування відповідних даних з відділу ДЗК, БТІ, ДАІ про майно колишнього подружжя.

Апелянт вважає, що позивач свідомо повідомив суду завідомо неправдиві відомості, чим увів його в оману, не повідомивши: що земельні ділянки по вул. Весняна, 8, 10, 12 є власністю сторонньої для цієї справи особи гр-ки ОСОБА_6, яка придбала їх на підставі посвідченого приватним нотаріусом договору купівлі-продажу від 11.04.2005 року; що ця обставина була предметом розгляду Дергавчівського районного суду у цивільних справах № 2-1185/2010 під головуванням судді Якименко Л.О. та № 2-823/11 під головуванням судді Остропілець Є.Р., у яких ОСОБА_7 діяла у якості позивача, заявляла відповідні клопотання, і по яких вжиті за її заявою заходи забезпечення позову були скасовані як незаконні.

Однак головуючий у даній справі суддя Овсянніков В.С. не вжив заходи з метою критичного ставлення до будь-якої інформації, не підтвердженої відповідними доказами і уникнення ситуації введення його в оману.

До апеляційної скарги ОСОБА_2 долучені копії ухвал по вказаних справах про вирішення питання про забезпечення доказів і копія договору купівлі-продажу земельних ділянок №№ 8,10,12 по вул. Весняна в м. Дергачі, укладеного між ОСОБА_2 (продавцем) і ОСОБА_6

У судове засідання апеляційної інстанції для участі у розгляді даної справи сторони по справі - ОСОБА_2 і ОСОБА_3, а також представники банку (3-ї особи) не зявилися, про причини неявки не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час та місце розгляду справи. Від ПП «Гранд-Б»(3-ї особи) надійшла заява з проханням розглядати справу без його участі.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, вважаючи поданих апелянтом доводів і доказів достатніми для скасування оскарженої ними ухвали і відмови у вжитті заходів забезпечення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши надіслані судом першої інстанції копії матеріалів справи, що стосуються вирішення питання про забезпечення позову, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заяв, поданих до суду першої інстанції, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 надійшла до Дергачівського районного суду 14.09.2012 р. і в той же день, згідно вимог ст. 11-1 ЦПК України у порядку розподілу автоматизованою системою документообігу суду розподілена судді Овсяннікову В.С. (а.с. 2).

У позовній заяві міститься детальне обґрунтування позовних вимог і звернення до суду з проханням про вжиття заходів забезпечення позову. До позовної заяви додані: копія довіреності на представників позивача ОСОБА_9 і ОСОБА_10Г, копія свідоцтва про реєстрацію 18.06.2010 року розірвання шлюбу між сторонами по справі ОСОБА_2 і ОСОБА_7, копія свідоцтва про шлюб ОСОБА_5 і ОСОБА_7, зареєстрованого 18.11.2011 року, копія паспорта ОСОБА_3 з відміткою про реєстрацію її місця проживання ІНФОРМАЦІЯ_1, - тобто інформація, яка співпадає з викладеними обставинами, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги і заяву про вжиття заходів забезпечення позову.

Згідно вимог ч. 1 ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

З наданих апеляційному суду копій матеріалів справи вбачається, що суддя місцевого суду 28.09.2012 року постановив ухвали про відкриття провадження і про забезпечення позову, що узгоджується з вимогами процесуального закону.

Часткове задоволення заяви шляхом вжиття менш жорстоких заходів ніж просив позивач, тобто заборона відчуження замість арешту, та відмова у вжитті заходів до тих обєктів, щодо місця знаходження яких в позовній заяві відсутні дані, свідчить про зважене відношення судді до вирішення питання про забезпечення позову.

Дійсно, у додатках до позовної заяви, як на це справедливо звернули увагу апелянт та його представник ОСОБА_8, відсутні письмові докази належності спірного майна колишньому подружжю, а у наданих апелянтом копіях ухвал по справах за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_2 містяться висновки про відсутність підстав для вжиття заходів забезпечення позову за заявою ОСОБА_7 шляхом арешту земельних ділянок №№ 8,10,12 по вул. Весняна в м. Дергачі та майнових прав ПП «Гранд-Б»з огляду на договір купівлі-продажу цих земельних ділянок ОСОБА_6, а також на недопустимість втручання у підприємницьку діяльність ПП «Гранд-Б».

Однак ці обставини не є безумовною підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки зазначені апелянтом ухвали постановлені у інших справах, які знаходилися у провадженні інших суддів і в матеріалах справи та в доводах апелянта відсутні дані про те, що суддя Овсянніков В.С. знав про них, вирішуючи у передбачений законом стислий строк питання про забезпечення позову по справі № 2010/5655/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розподіл сумісно нажитого майна подружжя та визнання права власності на Ѕ частину вказаного майна.

Крім того, особливістю застосування судом заходів забезпечення позову є доцільність їх оперативного застосування в стислі строки з моменту звернення, оскільки невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 4 ст. 151, ч. 1 ст. 153 ЦПК України). Зазначена обставина повязана з ризиком зачепити інтереси інших осіб, які на час вирішення заяви про вжиття заходів забезпечення позову можуть мати права володіння, користування на предмет спору, про що суду не було відомо.

У такому випадку чинним ЦПК України передбачена можливість для відповідача та інших осіб, які вважають, що вжитті судом заходи забезпечення позову безпідставно утискують їх право володіння, користування чи право власності на майно, переглянути ухвалу про забезпечення позову в апеляційному порядку.

Крім того, згідно ст. 154 ЦПК України суд може за заявою однієї зі сторін і зважуючи на пояснення другої сторони змінити застосований ним вид забезпечення позову іншим, або взагалі скасувати вжиті раніше заходи.

У будь-якому випадку ці питання вирішуються і апеляційним судом, і судом першої інстанції з урахуванням загальних для цивільного судочинства засад змагальності сторін, які передбачають, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

З доводів представника відповідача ОСОБА_2 вбачається, що з заявою про заміну виду забезпечення позову чи про їх скасування ОСОБА_2 та його представник до суду першої інстанції не зверталися, а для задоволення апеляційної скарги і скасування ухвали суду першої інстанції про вжиття заходів забезпечення позову та відмову позивачу у їх застосуванні достатньо доводів апеляційної скарги і доданих до неї копій ухвал по інших справах за участю цих же сторін, копії договору купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_6 від 11.04.2005 р.

Однак колегія суддів погодитися з такою позицією апелянта та його представника не може, оскільки одних лише їх посилань на відсутність у судді станом на 28.09.2012 р. доказів права власності сторін на спірне майно недостатньо для прийняття судом апеляційної інстанції ухвали про задоволення апеляційної скарги і відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Усупереч вимог ст. 10 ЦПК України апелянт та його представник не надали належних і допустимих доказів на підтвердження їх доводів, що спірне майно, яке суд першої інстанції ухвалою від 28.09.2012 року заборонив відчужувати, належить іншим особам.

В наданій апелянтом копії договору купівлі-продажу земельних ділянок №№ 8,10,12 по вул. Весняній в м. Дергачі відсутні дані про згоду іншого подружжя на їх відчуження, а доказів набуття права власності на них іншою особою, не стороною спору, як це передбачено ст. 182 ЦК України і ст. 125 Земельного кодексу України, ОСОБА_2 та його представником апеляційному суду не надано.

Оскільки апелянт та його представник не надали доказів для підтвердження їх доводів, що майно, яке суд заборонив відчужувати, не належить сторонам по даній справі, вбачається, що, як і на час прийняття оскарженої апелянтом ухвали від 28.09.2012 року про забезпечення позову, існує реальна загроза того, що відповідач може здійснити відчуження спірного майна та утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Крім того, апелянт взагалі не зазначив, яким чином утискуються його права, якщо він вважає, що вказане майно йому не належить.

Судова колегія не вбачає підстав для задоволення вимоги апелянта про направлення окремої ухвали правоохоронним органам з метою встановлення в діях позивача ознак злочинів, передбачених ст.ст. 376, 384 ЦПК України, у звязку з відсутністю для такого висновку достатніх даних. Крім того, апелянт не позбавлений права самостійно звертатися до правоохоронних органів у порядку, передбаченому кримінальним судочинством.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ст. 312, ст.ст. 313, 314, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 28 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: