Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 ц 6520/ 12 Головуючий у 1 інстанції Нестеренко Т.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Онищенка Е.А.

Суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

При секретарі: Камінській О.Е.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Якимівського районного суду Запорізької області від «13» листопада 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, 3-тя особа: Сектор громадянства і міграції фізичних осіб Якимівського районного відділу головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Запорізькій області, Якимівське РС УДМС України в Запорізькій області про зняття з реєстрації та виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, 3-тя особа: СГІРФО Якимівського РВ ГУМВС в Запорізькій області, Якимівське PC УДМС України в Запорізькій області про зняття з реєстрації та виселення без надання іншого жилого приміщення, мотивуючи свою заяву тим, що 03 квітня 2003 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 18 січня 1996 року ОСОБА_5. Відповідно цього свідоцтва вона набула у власність житловий будинок номер 152 по вулиці Свердлова в смт. Якимівка Запорізької області. 23 червня 2011 року в зазначеному будинку був зареєстрований її співмешканець ОСОБА_3 Разом з нею в будинку номер 152 по вулиці Свердлова в смт. Якимівка Запорізької області проживає також її донька ОСОБА_6 та її співмешканець ОСОБА_7 Протягом останнього часу ОСОБА_3 чинить сварки, з неповагою відноситься до позивачки та її доньки та погрожує фізичною розправою. З квітня 2012 по кінець липня 2012 року вона заходилась у смт. Кирилівка Якимівського району Запорізької області. Протягом цього часу відповідачем без її відома з будинку номер 152 по вулиці Свердлова в смт. Якимівка Запорізької області була продана побутова техніка та здані на лом металеві вироби. Позивачка та її донька неодноразово зверталися з відповідним заявами до Якимівського районного відділу головного управління міністерства внутрішніх справ України, за що відповідач притягувався до адміністративної відповідальності, однак, це не дало жодних результатів, поведінка відповідача не змінилась та в наступний час вона не почувається безпечно у власному будинку. Таким чином, позивач просить зняти ОСОБА_3 з реєстрації у житловому будинку № 152 по вул. Свердлова у смт. Якимівка Запорізької області; Виселити ОСОБА_3 з житлового будинку № 152 по вул. Свердлова у смт. Якимівка Запорізької області на підставі ст. 116 ЖК України та ст. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Рішенням Якимівського районного суду Запорізької області від «13» листопада 2012 року позов задоволено.

Знято ОСОБА_3, з реєстрації у житловому будинку № 152 по вул. Свердлова у смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.

Виселено ОСОБА_3, з житлового будинку № 152 по вул. Свердлова у смт. Якимівка Якимівського району Запорізької області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_8 систематично порушує правила співжиття, що робить неможливим проживання інших осіб з ним в одному будинку. Це є підставою для виселення його з квартири без надання іншого жилого приміщення на підставі статті 116 ЖК України та зняття з реєстрації з житлового будинку на підставі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»..

З таким висновком суду першої інстанції можна погодитись виходячи з наступного.

Судом установлено, що 03 квітня 2003 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлої 18 січня 1996 року ОСОБА_5. Спадкове майно складається з житлового будинку номер 152 по вулиці Свердлова в смт. Якимівка Запорізької області. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності від 25.04.2008 року право власності на зазначений будинок зареєстровано за позивачкою ОСОБА_4, про що зроблений реєстраційний номер 23075902 ( а.с. 7-9).

23 червня 2011 року в зазначеному будинку був зареєстрований її співмешканець ОСОБА_3 Разом з нею в будинку номер 152 по вулиці Свердлова в смт. Якимівка Запорізької області проживає також її донька ОСОБА_6 та її співмешканець ОСОБА_7 (а.с. 10-11).

Звертаючись до суду з позовом про виселення, позивачка свої вимоги обґрунтувала ст. 116 ЖК України.

Підставами виселення членів сімї ( колишніх членів сімї) власника будинку передбачені статтею 157 ЖК України та частиною першою статті 116 ЖК України.

Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу. вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач систематично порушує правила співжиття, створює позивачці та її дочці неможливі умови для проживання. У звязку з зазначеним вона неодноразово була змушена звертатися до органів внутрішніх справ. Як вбачається із Постанови про відмову у порушенні кримінальної справи від 30.07.2012 року, ОСОБА_6 звернулася із заявою до Якимівського РВ УМВС України в Запорізькій області з приводу неправомірних дій відповідача. В порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_9 було відмовлено, а згідно зі ст. 10 Закону України « Про недопустимість насильства в сімї» відносно останнього складений адміністративний протокол по ст. 173-2 КУпАП.( а.с. 13, а.с. 53). Згідно з постановою про відмову в порушенні кримінальної справи від 14 серпня 2012 року вбачається, що до Якимівського РВ МУМВС України Запорізької області 12.08.2012 року звернулася ОСОБА_6 з приводу того, що відповідач ОСОБА_9, знаходячись в дворі дому № 152 по вул. Свердлова в смт. Якимівка в її адресу виражався нецензурною лайкою, виганяв її з двору дому. Відповідно до ст. 10 Закону України « Про недопустимість насильства в сімї» відносно ОСОБА_9 також був складений адміністративний протокол за ст. 173-2 КУпАП, а 25.09.2012 року постановою Якимівського районного суду Запрізької області він був притягнутий до адміністративної відповідальності за скоєне правопорушення 12.08.2012 року (а.с. 15, а.с. 52).

Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" під час вирішення справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватися тим, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статися під час повторного порушення, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Серед таких визначені заходи попередження, що застосовуються судами, прокуратурами, органами внутрішніх справ тощо.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону і прийшов до обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст. 116 ЖК України підстав для виселення відповідача.

Згідно зі ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України).

Оскільки, суд першої інстанції прийшов до висновку про виселення відповідача ОСОБА_9 на підставі ст. 116 ЖК України, тому й є вірний висновок про зняття його з реєстраційного обліку зі спірного будинку.

Доводи апеляційної скарги про те, що спірний будинок належить сторонам на праві спільної сумісної власності, а тому відповідач не підлягає виселенню з підстав передбачених ст. 116 ЖК України не заслуговують на увагу, оскільки матеріали справи не містять доказів про те, що ОСОБА_9 у відповідності до вимог закону набув право власності на спірний будинок, а отже, є його співвласником.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що судом повно і всебічно зясовані обставини справи, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений правильно, норми матеріального і процесуального права при розгляді спору не порушені, застосовані правильно, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, а інші доводи апеляційної скарги є неспроможними і необґрунтованими та не спростовують висновків суду.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Якимівського районного суду Запорізької області від «13» листопада 2012 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: