АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 2010/109/2012 рік. Головуючий 1 інст.: - ОСОБА_1
Провадження №22-ц/2090/7833/2012 рік. Суддя-доповідач: - ОСОБА_2
Категорія: право власності.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 листопада 2012 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4,

при секретарі: - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, ОСОБА_8 - про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю,

в с т а н о в и л а:

У березні 2010 року ОСОБА_6 звернулася в суд із вказаним позовом, який уточнила у червні 2011 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначала, що з 1991 року по 23 червня 2009 року вона проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_9, вела з ним спільне домашнє господарство, мала єдиний сімейний бюджет.

У 1994 році вони з ОСОБА_9 придбали земельну ділянку №56-а по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області та у 1998 році збудували на ній нежитлове приміщення - цех по переробці мяса, який зареєстрували на імя ОСОБА_9

Крім того, у 1996 році вони з ОСОБА_9 придбали житловий будинок №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, який в подальшому знесли та на його місці у період з 2000 року по 2007 рік збудували новий житловий будинок, який зареєстрували також на імя ОСОБА_9

17 березня 2008 року у ВАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11»по договору №04 на імя ОСОБА_9 було внесено грошовий вклад «Премія»на рахунок №67 у сумі 6 300 ОСОБА_9, який являється їх спільною сумісною власністю.

Крім того, у ВАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11»за договором № від 9 вересня 2009 року на банківську картку №836002 на імя ОСОБА_9 було внесено грошові кошти, які також являються їх спільною сумісною власністю.

23 червня 2009 року ОСОБА_9 помер.

Після його смерті вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, однак відповідачі, які є спадкоємцями померлого ОСОБА_12, не визнать за нею прав власності на нежитлове приміщення, житловий будинок, грошові кошти.

Факт проживання її з ОСОБА_9 однією сімєю без реєстрації шлюбу у період з 1991 року по 23 червня 2009 року стверджується актом депутата Черкасько - Лозовської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 7 серпня 2009 року, посвідченим сільським головою цієї ж сільської ради, свідками, які мешкають в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області.

Вважала, що спірне нерухоме майно, грошові кошти належать їй та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності, так як вони набуті ними за час проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Посилаючись на вказані обставини та ст. 74 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України, ОСОБА_6 просила суд встановити факт проживання однією сімєю її та ОСОБА_9 у період з 1991 року по 23 червня 2009 року.

Визнати нежитлове приміщення - цех по переробці мяса, розташований по вул. Мічуріна №56-а в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області; житловий будинок №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області; грошовий вклад у сумі 6 300 ОСОБА_9 у ВАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11»на імя ОСОБА_9 за договором №04 на рахунку №67; грошовий вклад у ВАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11»на імя ОСОБА_9 за договором № на банківській картці №836002 спільною сумісною власністю її та померлого ОСОБА_9

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав.

При цьому посилався на те, що позивачка та його батько ОСОБА_9 однією сімєю не проживали, а їхні відносини не були притаманні подружжю.

Не заперечував, що ОСОБА_6 приймала безпосередню участь у веденні його батьком підприємницької діяльності, яка здійснювалася шляхом закупівлі живності, переробки мяса та реалізації їх на ринках.

Відповідачка ОСОБА_8 позов не визнала.

При цьому посилалася на те, що з 5 липня 1963 року до 23 червня 2009 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_9 Від сумісного проживання вони мають сина ОСОБА_7

У 1991 році Московським районним судом м. Харкова розглядався позов ОСОБА_9 до неї про розірвання шлюбу, однак його розірвання носило формальний характер, оскільки свідоцтво про розірвання шлюбу в органах РАЦС вона та її чоловік ОСОБА_9 не отримували.

Після смерті чоловіка вона прийняла спадщину, отримала в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_9, яке позивачкою в судовому порядку неоспорене.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2012 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України, - в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія визнає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що спірне нерухоме майно та грошові кошти не являються спільною сумісною власністю ОСОБА_6, ОСОБА_9, так як останній на час його надбання перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сімєю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обовязків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обовязків подружжя.

Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Відповідно до розяснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Крім того, за загальним правилом дія законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набуття ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до чинного на час виникнення між сторонами частини спірних правовідносин законодавства, спільною сумісною власністю являлося: майно, нажите подружжям за час шлюбу (ст. 22 КпШС України, ст.16 Закону України «Про власність»); майно, придбане внаслідок спільної праці членів сімї чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сімї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше; або майно, придбане внаслідок спільної правці громадян, що обєдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (п. 1 ст. 17, ст. 18, п. 2 ст. 17 Закону України «Про власність»); квартира (будинок), кімнати в квартирах та одноквартирних будинках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою членів сімї наймача у їх спільну сумісну власність (ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

В інших випадках спільна власність громадян є частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності під час надбання майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності (п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист прав власності»).

Матеріали справи свідчать, що 5 липня 1963 року ОСОБА_9, ОСОБА_8 зареєстрували шлюб між собою в органі реєстрації актів цивільного стану м. Братська Іркутської області (а. с. 195, 119, 200).

Від сумісного проживання подружжя має сина ОСОБА_7

20 листопада 1985 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Золочівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром №2491, ОСОБА_9 придбав житловий будинок №9 по вул. Гора в с. Чорноглазівка Золочівського району Харківської області (а. с. 242-243).

28 жовтня 1994 року на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром №1-2916, ОСОБА_9 придбав житловий будинок № 56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області (а. с. 18-19).

На підставі договору дарування, укладеного 27 травня 1998 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстром №1-1619, ОСОБА_9 набув права власності на житловий будинок №58 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області (а. с. 209-211).

20 січня 2000 року Черкасько-Лозовською сільською радою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_9 видано державний акт серія ІІІ-ХР №009453 на право постійного користування земельною ділянкою №56, площею 0,079 га., розташованою по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Цільове призначення земельної ділянки - виробнича діяльність (а. с.60).

Крім того, 20 січня 2000 року Черкасько-Лозовською сільською радою Дергачівського району Харківської області ОСОБА_9 видано державний акт серія ХР №10-00-092832 на право приватної власності на земельну ділянку №56/58, площею 0,245 га., розташовану по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області. Цільове призначення земельної ділянки - обслуговування житлового будинку та господарчих споруд (а. с.61).

В подальшому житловий будинок № 56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області був знесений власником, а на його місці збудовано нову нежитлову будівлю.

Розпорядженням голови Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області №372 від 31 липня 2000 року затверджені акти державної приймальної комісії по прийому в експлуатацію закінченого будівництвом цеху по переробці мяса по вул. Мічуріна №56 в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, збудованого приватним підприємцем ОСОБА_9 (а. с.212-216).

На підставі рішення ХХХV сесії ІV скликання Черкасько-Лозовською сільської ради Дергачівського району Харківської області від 12 липня 2005 року ОСОБА_9 видано свідоцтво про право власності на нежитлову будівлю №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, яке зареєстровано у Дергачівському комунальному підприємстві технічної інвентаризації «Інвенрос»7 вересня 2005 року (а. с. 10-11).

Із довідки Дергачівського комунального підприємства технічної інвентаризації «Інвенрос»№3425-Г від 17 лютого 2010 року вбачається, що житловий будинок №58 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, який був зареєстрований за ОСОБА_9 знесений, а на цій земельній ділянці у 2005 році самовільно збудовано новий житловий будинок з надвірними спорудами (а. с.11-13, 42).

Крім того, із довідки ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11»№С21-88-0-1/1295 від 31 травня 2011 року вбачається, що на імя ОСОБА_9 були відкриті наступні рахунки: 9 вересня 2002 року пенсійний картковий рахунок №, залишок коштів на якому станом на 22 березня 2010 року складав 9674 грн. 83 коп.; 17 березня 2008 року вклад «Премія»(особовий рахунок №04), залишок коштів на якому станом на 19 березня 2010 року складав 7277,31 ЕUR. Вказані кошти отримані ОСОБА_7, ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія ВММ №447755 у березні 2010 року (а. с. 108).

23 червня 2009 року ОСОБА_9 помер (а. с. 5)

Після його смерті до Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області з заявами про прийняття спадщини звернулися спадкоємці: син померлого - ОСОБА_7Є, дружина померлого - ОСОБА_8, цивільна дружина - ОСОБА_6С.(а. с.193).

19 лютого 2010 року Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області ОСОБА_7, ОСОБА_8 видано свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/ 2 частину кожному житлового будинку №9 по вул. Гора с. Чорноглазівка Золочівського району Харківської області та грошових вкладів, розміщених в ПАТ «ОСОБА_10 ОСОБА_11» (а. с. 67).

Крім того, рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 17 березня 2012 року задоволено позов ОСОБА_8, ОСОБА_7 до Черкасько-Лозовської сільської ради Дергачівського району Харківської області право визнання права власності на нерухоме майно, яким визнано за ОСОБА_8, ОСОБА_7 право власності на 1/ 2 частину за кожним самочинно збудованого житлового будинку №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_9Ф.(а. с.204-206).

Із копії акта депутата Черкасько-Лозовської сільської ради Дергачівського району Харківської області від 7 серпня 2009 року, посвідченого сільським головою цієї ж сільської ради, а також пояснень свідків ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, наданих в суді першої інстанції вбачається, що ОСОБА_6 та покійний ОСОБА_9 мешкали однією сімєю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство (а. с. 6).

В той же час, положення ст. 74 СК України щодо визнання майна спільною сумісною власністю осіб, які проживали у фактичних шлюбних відносинах, поширюються лише на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі.

Зважаючи на те, що спірне нерухоме майно, грошові кошти були надбані ОСОБА_9 під перебування його у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, суд першої інстанції правомірно дійшов висновку, що воно не є спільною сумісною власністю ОСОБА_6, ОСОБА_9, та обґрунтовано відмовив позивачці у задоволенні позову про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що у 1991 році ОСОБА_9 звертався в Московський районний суд м. Харкова з позовом до ОСОБА_8І про розірвання шлюбу, який рішенням суду був задоволений, не можуть бути прийняті до уваги судовою колегією.

Позивачкою не надано до суду першої та апеляційної інстанцій копії рішення суду про розірвання шлюбу між ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а також свідоцтва про їх розлучення.

В той же час, відповідно до ст. 44 КпШС України, який був чинним на 1991 рік, шлюб вважався припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах запису актів громадянського стану.

Із довідки Московського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції №5124/06-02-16 від 26 жовтня 2011 року вбачається, що актового запису про розірвання шлюбу, складеного на ОСОБА_9 ОСОБА_8 не виявлено. Перевірку проведено по актовим записам про розірвання шлюбу за період з 1988 року по 23 червня 2009 року за наявності повного архіву (а. с. 203).

Не можуть бути прийняті до уваги судової колегії й доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_8 звертаючись з позовом в суд до Черкасько-Лозовської сільської ради Дергачівського району Харківської області про визнання за нею права власності на частину самовільно збудованого житлового будинку №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області, не заявляла вимог щодо визнання за нею права власності на нього в порядку забудови, а просила лише визнати за нею право на частку будинку в порядку спадкування після смерті ОСОБА_9

Рішення Дергачівського районного суду районного суду Харківської області від 17 березня 2012 року, яким за ОСОБА_8 визнано право власності на частину самочинно збудованого житлового будинку №56 по вул. Мічуріна в с. Черкаська Лозова Дергачівського району Харківської області в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_9, не оскаржене сторонами, набрало законної сили, а обставини, встановлені цим судовим рішенням, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п.1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 4 жовтня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: