Справа № 22-ц-283/12 Головуючий у 1 інстанції: Медведик Л. О.
Провадження № 22-ц/1390/283/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Кубішин І.В.

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2011 року по справі за позовом виконавчого комітету Дрогобицької міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, з участю третьої особи комунального підприємства ЖЕО (правонаступника Будинкової управи 2), про виселення-,

в с т а н о в и л а:

Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради звернувся з позовом про виселення з кімнати № 19 будинку № 19 на вулиці Л.Українки у місті Дрогобичі (першого корпусу пересильного будинку) відповідачів ОСОБА_6, ОСОБА_4 та ОСОБА_5, посилаючись на те, що вони зайняли спірну кімнату самовільно, маючи правові підстави на проживання у кімнатах 17 і 18 вказаного будинку площею 40,02 кв.м. Просить позов задовольнити.

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2011 року відмовлено у задоволенні позову.

Рішення суду оскаржив виконавчий комітет Дрогобицької міської ради Львівської області.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що житло має статус пересильного будинку. Відповідачам надано для проживання кімнати № №17,18 (корпус 1) житловою площею 40,02 кв.м. Відповідачі самовільно зайняли кімнату №19 в першому корпусі пересильного будинку, не маючи жодних документів, які були б підставою для вселення в дане житлове приміщення і для користування таким житлом на договірних умовах (ордер і договір найму). Відповідачі відмовляються добровільно звільнити спірну кімнату.

Відповідачі в судове засідання не зявилися, заперечень на позов не надали.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, оскільки суд першої інстанції зробив свої висновки без належних підстав, справу вирішено без достатньої перевірки обґрунтованості позовних вимог та наданих на їх обґрунтування доказів; висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, встановленим на підставі повної і всебічної перевірки доказів, їх дослідження і правильної оцінки; тому з висновками суду погодитися не можна.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст. 10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що житловий будинок № 19 на вулиці Л.Українки у місті Дрогобичі Львівської області належить до комунальної власності та має статус пересильного будинку. Відповідачі проживають у цьому будинку з 1987 року.

Відповідно до ч.4 ст. 132-1 Житлового кодексу УРСР жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання відносяться до спеціалізованих жилих приміщень, які повинні відповідати санітарним та технічним вимогам, надаються у встановленому законом порядку.

Згідно з ч.І ст. 58 ЖК на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ч. 4 ст. 132-2 ЖК України, Порядку надання і користування житловими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 422, Положення про пересильний будинок м.Дрогобича на вулиці Л.Українки, 19, затвердженого рішенням Дрогобицької міської ради № 934 від 9 липня 2009 року, жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання, тобто при наявності підстав для забезпечення житлом у пересильному будинку. Після закінчення строку тимчасового проживання громадяни зобовязані звільнити тимчасове житло. Право на проживання у пересильному будинку мають біженці та громадяни м.Дрогобича, які вимушені залишити житлове приміщення внаслідок аварійного стану, стихійного лиха або з інших підстав, які загрожують стану та безпеці відповідного житлового приміщення.

Право на отримання ордера для тимчасового проживання у пересильному будинку мають також мешканці пересильного будинку, які на момент затвердження вказаного вище Положення проживають у пересильному будинку не менше 5 років та не мають іншого житла у м.Дрогобичі та Дрогобицькому районі. Надання громадянам житла у пересильному будинку здійснюється на підставі ордера за рішенням виконавчого комітету Дрогобицької міської ради.

На час затвердження Положення відповідачі проживали у пересильному будинку, ними не втрачено право на забезпечення житлом у цьому будинку.

На час вселення відповідачів у пересильний будинок їх сімя складалася з чотирьох осіб. На підставі протоколу № 1 засідання комісії з вивчення законності проживання громадян у пересильному будинку на вулиці Л.Українки,19 від 24 березня 2010 року міськвиконкому рекомендовано закріпити за відповідачами кімнати №№ 17,18 і видати їм ордер на ці приміщення. Такий було видано на підставі рішення виконавчого комітету № 116 від 24 квітня 2010 року. Станом на 20 квітня 2010 року (час прийняття рішення виконкому №116 «Про надання тимчасового житла у пересильному будинку на вул. Л.Українки, 19») сімя відповідачів складалася з трьох осіб і на даний час відомості про збільшення складу сімї відсутні. Відповідачам надано дві кімнати площею 40,02 кв.м, в межах норми, передбаченої для гуртожитків (не менше 6 кв.м на одну особу), що відповідає вимогам ч.4 ст. 132-1 ЖК України.

У оскаржуваному рішенні наявне посилання на реєстрацію відповідачів у спірній кімнаті. Ордер та договір найму є підставою для вселення в житлове приміщення з фондів житла для тимчасового проживання і користування ним на договірних умовах. Доказів про надання права відповідачам проживати у кімнаті № 19 цього будинку не надано. Реєстрація відповідачів у квартирі 19 будинку 19 на вулиці Л.Українки у м.Дрогобичі не є свідченням того, що відповідачам у встановленому порядку надане право на проживання у кімнаті № 19.

ПостановоюПленуму Верховного суду України №9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Таким чином, правомірність проживання відповідачів у спірному приміщенні не може бути підтверджена пропискою з тих підстав, що реєстрація є лише підтвердженням факту постійного проживання особи за відповідною адресою, а не підставою для такого проживання.

Відповідно до ч.3 ст.116 ЖК України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

При дослідженні матеріалів справи суд не надав належну оцінку тому, що спірне житло належить до фондів житла для тимчасового проживання. Докази про наявність підстав у відповідачів для користування кімнатою № 19 відсутні, така ними зайнята самовільно.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, висновки суду першої інстанції, викладені у оскаржуваному рішенні, не відповідають обставинам справи, що полягає у неправильній оцінці встановлених судом фактичних обставин і помилковому визначенні юридичних наслідків цих обставин. Таким чином, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.303, п. 2 ч.1 ст.307, ст. ст. 309, 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 20 травня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 з кімнати № 19 (першого корпусу) будинку № 19 нв вулиці Л.Українки у місті Дрогобичі Львівської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскарженим у касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: