Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-4745/12 Головуючий у 1 інстанції Калюжна В.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н НЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Гончара О.С.

суддів Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м. Запоріжжя» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Запоріжжя» про стягнення суми, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом, який мотивував тим, що 27.09.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Дніпрорудне Запорізької області», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м.Запоріжжя» та ТОВ «Агропромислова компанія» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 27.09.2006 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за №2069.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2011 року вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним, однак наслідки недійсності правочину судом застосовані не були. 28.02.2012 року постановою Донецького апеляційного господарського суду це рішення залишено без змін.

12.03.2012 року у звязку з тим, що зазначений договір купівлі-продажу визнаний недійсним, ТОВ «Агропромислова компанія», керуючись ст.216 ЦК України звернулось до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» з вимогою повернути грошові кошти у сумі 990 000 грн., які були перераховані товариством на рахунок банку на виконання договору, та перерахувати вказані грошові кошти протягом семи календарних днів з моменту отримання вимоги на рахунок товариства. У виконанні цієї вимоги відповідачем було відмовлено, про що свідчить відповідь, отримана 24.03.2012 року ТОВ «Агропромислова компанія».

19.04.2012 року між ТОВ «Агропромислова компанія» та ОСОБА_3 було укладено договір відступлення права вимоги (цесії), згідно з яким ТОВ «Агропромислова компанія» відступило у повному обсязі, а громадянин ОСОБА_3 прийняв у повному обсязі право вимоги до ПАТ «Акціонерний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Запоріжжя на сумму 2 010 581,51 грн. Відповідно до наданих у позові розрахунків, сума заборгованості ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк» в м.Запоріжжя» перед ТОВ «Агропромислова компанія» складає

2 010 581,51 грн., з них : 990 000 грн. - реституційні наслідки; 929610,00 грн. витрати від інфляції; 90 971,51 грн. 3% річних, нараховані відповідно до ст.ст. 536, 625 та 1214 ЦК України.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється виконати свої зобовязання, Позивач просив стягнути цю суму на свою користь на підставі договору відступлення права вимоги від 19.04.2012 року, укладеного між ним та ТОВ «Агропромислова компанія», а також судові витрати, понесені ним у зв»язку з поданням позовної заяви.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2012 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» на користь ОСОБА_3 суму у розмірі 2 010 581 грн. 51 коп. та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 219 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м. Запоріжжя» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов суд першої інстанції обґрунтував свої висновки тим, що у звязку з визнанням угоди купівлі- продажу від 27.09.2006 року недійсною, відповідач повинен був повернути ТОВ «Агропромислова компанія» грошові кошти, які він отримав за вказаним договором.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч.1 ст.216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до ст.ст.215, 216 ЦК України суди розглядають справи за позовами : про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності, про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Вимога про застосування наслідків недійсності правочину може бути заявлена як одночасно з вимогою про визнання оспорюваного правочину недійсним, так і у вигляді самостійної вимоги в разі нікчемності правочину та наявності рішення суду про визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грощі тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Згідно п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобовязанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином ( відступлення права вимоги).

Відповідно до ст.514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до ч.1 ст.516 ЦК України зміна кредитора в зобовязані здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено наступні обставини: 27.09.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закритим акціонерним товариством) в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Дніпрорудне Запорізької області», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м.Запоріжжя» та ТОВ «Агропромислова компанія» був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна, посвідчений 27.09.2006 року приватним нотаріусом Василівського нотаріального округу Запорізької області ОСОБА_4 і зареєстрований в реєстрі за №2069.

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 08.12.2011 року вказаний договір купівлі-продажу визнано недійсним, однак наслідки недійсності правочину судом застосовані не були. 28.02.2012 року постановою Донецького апеляційного господарського суду це рішення залишено без змін.

12.03.2012 року ТОВ «Агропромислова компанія» надіслала Відповідачу вимогу повернути грошові кошти у розмірі 990 000 грн., отримані відповідачем за визнаним судом недійсним договором купівлі-продажу. Ця вимога відповідачем виконана не була.

19.04.2012 року між ТОВ «Агропромислова компанія» та ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги, згідно з яким ТОВ «Агропромислова компанія» відступає у повному обсязі, а позивач приймає на себе в повному обсязі право вимагати виконання відповідачем зобовязань, передбачених ст.ст. 216, 536, 1212, 1214, 1048 ЦК України в повному обсязі на загальну суму 2 010 581,51 грн.

Відповідно до п.1.2 Договору, ТОВ «Агропромислова компанія» відступає у повному обсязі, а позивач приймає на себе в повному обсязі право вимоги до відповідача на загальну суму 2 010 581,51 грн.

Відповідно до п.1.3 Договору, позивач набуває право замість ТОВ «Агропромислова компанія» вимагати виконання відповідачем зобовязань, передбачених ст.ст. 216, 536, 1212, 1214, 1048 ЦК України в повному обсязі з моменту передачі ТОВ «Агропромислова компанія» позивачу документів, що підтверджують дійсність відступлених вимог до відповідача.

04.05.2012 року ТОВ «Агропромислова компанія» направило на адресу відповідача повідомлення за вих. №133 від 03.05.2012 про відступлення права вимоги.

За таких обставин суд обґрунтовано задовольнив позов і стягнув з відповідача на користь позивача борг за угодою про уступку всіх прав вимоги до відповідача.

Доводи апелянта щодо порушень правил підсудності не обґрунтовані, оскільки судом розглядався спір не з приводу нерухомого майна, а стягнення коштів. Крім того, згідно ч.2 ст.308, ч.1 ст.309 ЦПК України порушення правил підсудності не є підставою для скасування правильного по суті рішення.

Не ґрунтуються на нормах процесуального права доводи апелянта про необхідність залучення у справу в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні Відповідача СВК ім. Ватутіна.

Відповідно до ст.35 ЦПК України, треті особи, які не заявляють самостійних вимоги щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення по справі може вплинути на їх права або обовязки щодо однієї із сторін. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору можуть бути залучені до участі у справі також за клопотанням сторін, або з ініціативи суду.

В даному провадженні розглядався позов ОСОБА_3 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» про стягнення суми за договором про відступлення права вимоги і відповідачем не надано та матеріали справи не містять даних, що постановлене по справі рішення може вплинути на права або обовязки Сільськогосподарського виробничого кооператива ім.Ватутіна, а тому суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення клопотання представника відповідача про залучення до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача СВК ім.Ватутіна.

Доводи апелянта про необґрунтовану відмову суду першої інстанції в зупиненні провадження у справі не ґрунтуються на законі та матеріалах справи, оскільки відповідачем не надано суду належних доказів у відповідності до ст.201 ЦПК України щодо неможливості розгляду цієї справи.

Так, статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

З матеріалів справи вбачається, що переуступка права вимоги, відбулася на підставі укладеного 19.04.2012 року договору. Відповідачем не було надано суду належних доказів щодо знаходження справи за позовом ПАТ «Акціонерного комерційного промислово-інвестиційного банку» до ОСОБА_3, ТОВ «Агропромислова компанія» про визнання недійсним договору відступлення права вимоги від 19.04.2012 року, укладеного між ТОВ «Агропромислова компанія» та ОСОБА_3 у провадженні суду, а тому суд першої інстанції правомірно залишив без задоволення усне клопотання представника відповідача про зупинення провадження.

Посилання апелянта на відсутність правових підстав для стягнення боргу з відповідача суперечить матеріалам справи, з яких вбачається, що 27.09.2006 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком в особі філії «Відділення Промінвестбанку в м.Дніпрорудне Запорізької області», правонаступником якого є ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ «Промінвестбанк в м.Запоріжжя» (Продавець, який є одночасно іпотекодержателем) та ТОВ «Агропромислова компанія» (Покупець) був укладений Договір купівлі-продажу нерухомого майна. Згідно п.2.1 вказаного Договору Покупець сплачує ціну Договору безготівковим розрахунком на рахунок Продавця.

За умовами Договору ТОВ «Агропромислова компанія» перерахувало на рахунок відповідача 990 000 грн., що підтверджується матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Відповідно до ст.236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ч.1 ст.1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобовязана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.

Відповідно до ч.2 ст.1214 ЦК України у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, висновки суду першої інстанції про зобовязання відповідача повернути позивачеві грошові кошти у розмірі 990 000 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, тобто з 27.09.2006 року, а також три проценти річних від простроченої суми ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються безумовною підставою для скасування судового рішення.

Разом з тим, доводи апеляційної скарги щодо визначення судом першої інстанції розміру задоволених до стягнення грошових сум заслуговують на увагу, враховуючи надані в апеляційній інстанції пояснення представника позивача щодо наявності підстав для зменшення вказаної суми.

Колегія суддів погоджується з наданим позивачем уточненим розрахунком 3% річних, а тому вважає за необхідне змінити рішення районного суду в цій частині, тим самим зменшивши загальну суму стягнення з 2 010 581, 51 грн. до 2 008 872,74 грн., яка складається з

990 000 гривень- реституційні наслідки;

89262,74 гривень - 3% річних (нарахованих відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період прострочення з 17.04.2009р. по 17.04.2012р. (990 000 х 3 х 1097 : 3656100 = 89 262,74 гривень));

929 610 гривень сума, яка підлягає сплаті з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення ( нарахована відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України за період з 27.09.2006р. по 17.04.2012 р. ( 990 000 х1,939 990 000 = 929 610,00 гривень).

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.306, 307, 309, 314, 316, 317 колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» в особі філії «Відділення ПАТ Промінвестбанк в м.Запоріжжя» задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 18 липня 2012 року у цій справі змінити, зменшивши суму стягнення з 2 010 581 ( двух мільйонів десять тисяч пятсот вісімдесят одна) гривень 51 копійка до 2 008 872 (два мільйона вісім тисяч вісімсот сімдесят дві) гривні 74 копійки. В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: