Номер провадження: 22-ц/1590/5318/12
Головуючий у першій інстанції Свячена
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.07.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарях Благорозумному О.С., Соколенко В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, за апеляційними скаргами ОСОБА_6 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року про виправлення описки в рішенні суду,

встановила:

У лютому 2010 р. ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду із вищеназваним уточненим в подальшому позовом, в якому вказали, що ОСОБА_3, ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира). ОСОБА_5 проживає разом з ними в спірній квартирі. На підставі постанови Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.06 р. було проведено державну реєстрацію за відповідачкою права власності на спірну квартиру. 25.09.06 р. ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_7, але фактично квартира залишилася у власності ОСОБА_6. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.09 р., яка є чинною, постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.06 р. скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_6 до державного реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» відмовлено в повному обсязі. Таким чином, ОСОБА_6 незаконно продала спірну квартиру. Квартиру продано за ціною, значно нижчою ніж ціни реалізації такого виду нерухомості. Договір купівлі-продажу квартири укладено без наміру створення правових наслідків, він є фіктивним. При його укладенні була зловмисна домовленість між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, а тому він підлягає визнанню недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 232 ЦК, ОСОБА_5 остаточно просила: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.09.06 р.; 2) скасувати запис про реєстрацію правочину договору купівлі-продажу між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.09.06 р. в Єдиному державному реєстрі правочинів відповідно витягу № 2931055 серії АО № 368983, реєстраційний номер 1592734; 3) скасувати запис про реєстрацію права власності на нерухоме майно квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі за ОСОБА_7, витяг № 12104918 від 10.10.06 р., реєстраційний номер 14229714; 4) зобовязати КП «ОМБТІ та РОН» м. Одеси зареєструвати право власності на квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі за ОСОБА_3, ОСОБА_4, як поновлення їх прав на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р..

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 216, 234, 381, 383, 387 ЦК, остаточно просили: 1) визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 від 25.09.06 р., серії ВЕВ № 142933, зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій приватного нотаріуса ОСОБА_8 за № 1554; 2) витребувати квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 і повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 право власності на квартиру, як поновлення їх прав на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р..

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити його.

Відповідач та його представники позов не визнали. В судове засідання від 21.12.11 р., на якому було проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду, не зявились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Надали суду заяву про відкладення розгляду справи, оскільки представник відповідача перебуває за межами Одеської області. Суд визнав причини їх неявки неповажними, закінчив розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа ОСОБА_7 в судові засідання не зявлялась, про час та місце розгляду справи належним чином не сповіщена.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.11 р. позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 задоволено. Визнано договір купівлі-продажу квартири № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічній в м. Одесі від 25.09.06 р. за № 1554, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недійсним. Витребувано квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічній в м. Одесі з чужого незаконного володіння ОСОБА_7 і повернено ОСОБА_3 та ОСОБА_4, поновлено право власності на квартиру на підставі свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р..

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.12 р., постановленою за заявою ОСОБА_3 про внесення виправлення в рішення суду, внесено виправлення у вищевказане рішення суду щодо посилання на дублікат свідоцтва про право власності на житло від 31.03.2000 р. та адреси, за якою знаходиться спірна квартира, а саме: - в описовій частині рішення, вказати: «Як вбачається з дубліката свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р. позивачі являються власниками спірної квартири»; - в третьому абзаці резолютивної частини, вказати: «Витребувати квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічній в м. Одесі із чужого незаконного володіння ОСОБА_7 і повернути ОСОБА_3 та ОСОБА_4 поновити право власності на квартиру, на підставі дублікату свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р.».

ОСОБА_6 в апеляційних скаргах просить рішення та ухвалу суду першої інстанції скасувати. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалено, ухвалу постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційному суді представник ОСОБА_6 підтримала доводи та вимоги, викладені в апеляційних скаргах.

ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 письмових заперечень на апеляційну скаргу не надали. В судовому засіданні ОСОБА_3, ОСОБА_4 вважали необхідним скарги відхилити, рішення та ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Посилались на те, що рішення та ухвала є законними і обґрунтованими, апеляційні скарги є безпідставними.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційних скарг та заперечень на них, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення та постановлені ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, суд першої інстанції, виходив з того, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р. позивачі є власниками спірної квартири. Постановою Приморського районного суду від 06.07.06 р. КП «ОМБТІ та РОН» зобовязано прийняти рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_6 відповідно до договору іпотеки. 24.09.06 р. ОСОБА_6 продала квартиру ОСОБА_7. Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.09 р., залишеною без змін постановою Вищого адміністративного суду України від 15.03.11 р., постанова Приморського районного суду м. Одеси скасована. Зважаючи на викладене та приймаючи до уваги відповідні вимоги законодавства щодо недійсності правочину, суд вважає можливим визнати договір купівлі-продажу від 25.09.06 р. за № 1554, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 недійсним. Вимога позивачів про визнання права власності на квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі за ОСОБА_4, ОСОБА_3, ОСОБА_5 також підлягає задоволенню. Зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують, що позов ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, повернення у власність нерухомості підлягає задоволенню у повному обсязі (а. с. 201 - 202).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна. Цих висновків він дійшов при недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 3, 4, 11, 16, 60 ЦПК кожна особа має право звернутися до суду захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Перелік можливих способів захисту міститься в ст. 16 ЦК. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судом встановлено, що згідно дубліката свідоцтва про право власності на житло від 31.08.2000 р. (а. с. 16, 205) власниками спірної квартири № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі є ОСОБА_4, ОСОБА_3 у рівних частках. ОСОБА_5 не є співвласником квартири, вона тільки мешкала у квартирі. На це посилаються і самі позивачі в позові (а. с. 3 зворотна сторона). Обставини проживання ОСОБА_5 у квартирі підтвердили ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в апеляційному суді.

06.05.04 р. ОСОБА_4, ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_6 у простій письмовій формі договір позики (а. с. 185).

06.05.04 р. з метою забезпечення виконання зобовязань за договором позики від 06.05.04 р. ОСОБА_4, ОСОБА_3 уклали з ОСОБА_6 та нотаріально посвідчили договір іпотеки (а. с. 180 - 181).

Відомостей про те, що вказані договори є недійсними сторони по справі суду не надали.

Постановою Приморського районного м. Одеси від 05.07.06 р. (а. с. 9 14) скасовано рішення державного реєстратора КП «ОМБТІ та РОН» ОСОБА_9 від 16.09.05 р. про відмову в реєстрації права власності на нерухоме майно на підставі застереження (договору) про задоволення вимог іпотекодержателя, що містяться в іпотечному договорі. Зобовязано КП «ОМБТІ та РОН» розглянути заяву і прийняти рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_6 права власності на квартиру № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом позасудового врегулювання, що містяться у пунктах 12, 13 договору іпотеки, посвідченого 06.05.04 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_10, зареєстрованого в реєстрі під № 1582.

Нотаріально посвідчений договір іпотеки від 06.05.04 р., укладений між ОСОБА_4Г, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, був зареєстрований в КП «ОМБТІ та РОН» і книзі № 608 пр. на сторінці № 15 за № 130 (а. с. 6).

Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25.09.06 р., ОСОБА_6 продала спірну квартиру ОСОБА_7 (а. с. 6, 8). 10.10.06 р. було проведено державну реєстрацію права власності на вказану спірну квартиру за ОСОБА_7 (а. с. 7).

Постановою Одеського апеляційного адміністративного суду від 31.03.09 р. (а. с. 15), залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 15.03.11 р. (а. с. 150), постанову Приморського районного суду м. Одеси від 05.07.06 р. скасовано, прийнято нову постанову про відмову в задоволенні позову.

По справі склалися правовідносини щодо захисту права власності на нерухоме майно. Витребування майна з володіння покупця за договором купівлі-продажу спірної квартири, стороною якого не є позивачі по справі.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4Г, ОСОБА_3, мали на меті повернення їм квартири від ОСОБА_7, яка вибула з їх володіння поза їх волею. При цьому вони посилалися на фіктивність договору купівлі-продажу спірної квартири (положення ст. ст. 203, 215, 216, 234) та захист їх права власності на спірну квартиру (положення ст. ст. 381,383, 387 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст. 202 правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну, або припинення цивільних прав та обовязків. Така дія повинна бути правомірною, а її неправомірність є підставою для визнання правочину недійсним.

На підставі зазначених вище договору позики, укладеного в простій письмовій формі, нотаріально посвідченого договору іпотеки від 06.05.04 р. зобовязальні правовідносини виникли між ОСОБА_4, ОСОБА_3 та ОСОБА_6. Відтак належним способом захисту прав сторін за цими договорами також є зобовязальний визнання цих правочинів недійсними.

Частинами 1, 3 ст. 215, ст. 216 ЦК передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставі, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобовязана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Оскільки, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не є учасниками договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, то вони не перебувають з ними у зобовязальних правовідносинах і обраний ними зобовязальний спосіб захисту визнання договору купівлі-продажу недійсним, спірних правовідносин не регулює, а тому норми матеріального права щодо недійсності договору купівлі-продажу при вирішенні спору судом застосовано помилково.

Згідно розяснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», реституція як спосіб захисту цивільного права (ч. 1 ст. 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності укладеного між сторонами договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених ч. 1 ст. 388 ЦК.

Таким чином, виходячи з вищевказаних вимог ЦК та розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України щодо недійсності правочинів, доводи ОСОБА_3, ОСОБА_4 щодо недійсності договору купівлі-продажу від 25.09.06 р., укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, не можуть бути прийняті до уваги, а їх позовна вимога про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири не підлягає задоволенню.

В частині вирішення позовної вимоги про визнання укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 договору купівлі-продажу спірної квартири недійсним висновки суду першої інстанції є хибними. Судом першої інстанції застосовано закон, який не поширюється на встановлені правовідносини, що відповідно до п. 4 ч. 1, ч. 2 ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним спірного договору купівлі-продажу.

Щодо позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування та повернення їм квартири № 21 в будинку № 46 «а» по вул. Педагогічна в м. Одесі від ОСОБА_7, колегія суддів звертає увагу на наступне.

З огляду на те, що між позивачами та ОСОБА_7 (нинішній володілець спірної квартири) існують речово-правові відносини щодо права на спірну квартиру, то і способом захисту їх права є відповідний цим правовідносинам речово-правовий витребування майна (ст. ст. 387, 388 ЦК).

Відповідно до ст. 387, ч. 1 ст. 388 ЦК, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їх волі іншим шляхом.

Однак, за рішенням суду можна витребувати майно у особи, яка була залучена до участі у справі, та приймала участь в ній у якості відповідача.

ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернувшись до суду з позовом (а. с. 3 4) та двічі уточнюючи свій позов (а. с. 58 60, 139 140), визначилися із відповідачем (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК) вказавши такою ОСОБА_6. ОСОБА_7 вказана ними та залучена до участі у справі, як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. ОСОБА_7 жодного разу не приймала участі в судових засіданнях (а. с. 92, 131, 137, 169, 186, 199), а матеріали справи не містять жодного доказу про належне сповіщення останньої про час та місце розгляду справи (а. с. 93, 132, 138, 168, 188). Суд першої інстанції, в порушення вищевказаних вимог діючого процесуального законодавства, витребував спірну квартиру від ОСОБА_7 - особи, яка не є відповідачем у справі, а є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора.

Таким чином, в частині вирішення позовної вимоги про витребування спірної квартири від ОСОБА_7 судом першої інстанції порушено процесуальне право, яке призвело до неправильного вирішення справи, що відповідно до п. 4 ч. 1, ч 3 ст. 309 ЦПК є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог про витребування спірної квартири від ОСОБА_7.

Вищевказані помилки як позивачів, так і суду першої інстанції апеляційний суд, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК, виправити не може. Однак, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з метою як найшвидшого відновлення порушених прав не позбавлені можливості звернутися до суду з позовом до ОСОБА_7 про витребування від неї спірної квартири.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 не є співвласником спірної квартири, вона тільки мешкала у квартирі. Позивачі не довели суду, що ОСОБА_5 є співвласником спірної квартири, а її права порушені укладанням спірного договору купівлі-продажу. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_5 не підлягають задоволенню у звязку з їх недоведеністю.

Оскільки рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21.12.11 р. підлягає скасуванню, то підлягає скасуванню і ухвала Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.12 р., як похідна, про виправлення описки в рішенні суду. Крім того, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Матеріали справи не містять відомостей про сповіщення осіб, які беруть участь у справі, про розгляд заяви про внесення виправлень в рішення суду (ст. 219 ЦПК) та журналу судового засідання (ст. 198 ЦПК), на якому розглядалось питання про внесення виправлень в рішення суду.

На підставі встановленого та вищевказаних положень законодавства, колегія приходить до висновку, що доводи апелянта про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1, ч. ч. 2, 3 ст. 309 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Ураховуючи, що недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 грудня 2011 року та ухвалу Приморського районного суду м. Одеси від 24 січня 2012 року про виправлення описки в рішенні суду - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа ОСОБА_7, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, скасування реєстрації права власності на нерухоме майно, витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння - відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2