Справа № 1304/3720/12 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський О.М.
Провадження № 22-ц/1390/5692/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючої судді: Шеремети Н.О.

суддів: Бойко С.М. , Цяцяка Р.П.

при секретарі: Служалі А.Ю.

з участю: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 липня 2012 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернулась з позовом до ПАТ Банк Фінанси та Кредит в особі Західного регіонального управління ПАТ Банк Фінанси та Кредит про визнання недійсним кредитного договору від 21.08.2008 року №22-310/236, зобовязання прийняти від неї суму 78134,75 доларів США,що в еквіваленті, відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 21.08.2008 р. становить 378172,19 грн. із розстрочкою платежів на 120 місяців та стягнути з відповідача суму сплаченого судового збору.

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 вважає, що таке ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Посилаючись на те, що кредит незаконно надано в іноземній валюті, хоча єдиним засобом платежу в Україні є гривня, а також на те, що умови договору є несправедливими і такими, що суперечать принципу добросовісності та призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків на шкоду споживача кредитної послуги, апелянт просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задоволити. Крім того, на думку апелянта судом першої інстанції проігноровано те, що внаслідок звернення ОСОБА_3 з позовом до суду призвело до звільнення позивачки із займаної посади у банківській установі, що є відповідачем по даній справі, чим радикально змінено її матеріальне становище і унеможливлює подальше часткове погашення кредитної заборгованості та відсотків по ньому.

Заслухавши суддю - доповідача, заперечення представника ПАТ Банк Фінанси та кредит щодо задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору, а також зобов'язання ВАТ Банк Фінанси та кредит прийняти кошти з розстрочкою платежів, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оспорюваний кредитний договір укладений з дотриманням вимог чинного на час укладення договору законодавства України, сторонами було досягнуто згоди щодо істотних умов договору, а саме, валюти кредитування, валюти повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами, права позивачки, як споживача, не порушені, у звязку з чим відсутні підстави для визнання кредитного договору недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.192 та ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Недосягнення сторонами в належній формі згоди з усіх істотних умов договору свідчить про те, що договір не є укладеним, а згідно з ч.1 ст.215 ЦК України недійсним може бути визнано лише укладений договір.

Цивільний кодекс прямо не визначає будь-яких істотних умов кредитного договору. Разом з тим, зі змісту ст.1054 ЦК України можна дійти висновку, що однією з істотних умов кредитного договору є валюта кредитування, валюта повернення кредитних коштів та відсотків за його користування.

Судом встановлено, що 21 серпня 2008 року між ОСОБА_5, яка в звязку з одруженням змінила прізвище на Шептицька, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-СГ №113288 від 14.02.2009 р. (а.с.21) та ВАТ Банк Фінанси та Кредит в особі Львівської обласної дирекції філії Західне регіональне управління ВАТ Банк Фінанси та Кредит (правонаступником якого є ПАТ Банк Фінанси та Кредит) було укладено кредитний договір №22-310/236, відповідно до умов якого позичальник ОСОБА_3 отримала кредит в сумі 100000,00 доларів США зі сплатою 10,27% річних та кінцевим терміном погашення 21.08.2028 року.

З кредитного договору вбачається, що сторони, підписавши його, досягли згоди щодо всіх істотних умов, необхідних для кредитних договорів, в тому числі щодо валюти кредитування, валюти повернення кредитних коштів та відсотків за його користування, якими згідно договору є долар США..

Згідно зі ст. 2 Закону України Про банки та банківську діяльність кошти це гроші у національній валюті або в іноземній валюті.

Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Відповідно до ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю.

Вимога щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями встановлена п. в ч.4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання та валютного контролю, якщо терміни і суми кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Згідно з п.1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 14.10.2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банком України видав йому ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій єдиною правовою підставою для надання банками кредитів в іноземній валюті згідно зі ст..5 Декрету КМ України Про систему валютного регулювання та валютного контролю є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманої у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 2 ст. 44 Закону України "Про Національний банк України", Національний банк діє як уповноважена державна установа при застосуванні законодавства України про валютні регулювання і валютний контроль. До компетенції Національного банку у сфері валютного регулювання та контролю належить, зокрема видача та відкликання ліцензій, здійснення контролю, у тому числі шляхом здійснення планових і позапланових перевірок, за діяльністю банків, юридичних та фізичних осіб (резидентів та нерезидентів), які отримали ліцензію Національного банку на здійснення валютних операцій, в частині дотримання ними валютного законодавства.

Відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету КМУ "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" Генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання.

Як вбачається з з ліцензії, яка видана ОСОБА_6 Фінанси та Кредит Національним Банком України №28 від 20.01.2003 року (а.с.34) та дозволом №28-1та додатку до дозволу №28-1 від 20.01.2003 року (а.с.28), банк має право на залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

А відтак ВАТ ОСОБА_6 Фінанси та Кредит мав право укладати кредитні договори, видавати кредити та відповідно вимагати виконання зобов'язань за кредитним договором в іноземній валюті.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості, позивачка була вільною у виборі як фінансової установи, так і валюти кредитування. Доводи апелянта про несправедливість та дискримінаційність умов договору, оскільки на позивачку покладено ризик знецінення національної валюти, є необґрунтованими та безпідставними.

Матеріальна неспроможність позивачки повернути кредитні кошти та відсотки за користування кредитом у звязку зі звільненням з роботи, не є підставою для визнання кредитного договору недійсним та задоволення апеляційної скарги.

Інші доводи апеляційної скарги є безпідставними та спростовуються вищенаведеним.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального закону, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, 314, 315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Галицького районного суду м.Львова від 02 липня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Бойко С.М.

ОСОБА_7