Справа № 1306/7733/2012
У Х В А Л А

іменем України

02 жовтня 2012 року суддя Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області Павлів З.С. перевіривши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення межі земельних ділянок, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом та просить відновити межу, яка поділяє житлові будинки по вул.Молодіжна 20 та вул.Молодіжна 22 в с.Дережичі Дрогобицького району Львівської області, долучивши йому 0,015 га землі яка належить йому по закону.

Проаналізувавши матеріали позовної заяви вважаю, що таку слід залишити без руху, як подану без додержання вимог, викладених у п.п.3,5 ч.2 ст.119 ЦПК України.

За змістом п.п.3, 5 ч.2 ст.119 ЦПК України та п.7 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»позовна заява повинна містити зміст позовних вимог та виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно абзаців 1, 2 п.9 постанови Пленуму ВСУ від 12.06.2009р. №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулює провадження у праві до судового розгляду»уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і якими належить керуватися при вирішенні спору, зокрема, у позивача суд повинен зясувати предмет позову(що конкретно вимагає позивач), підставу позову(чим він обґрунтовує свої вимоги) і зміст вимоги(який спосіб захисту свого права він обрав).

Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно ст.158 ЗК України виключно судом вирішуються: земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" роз'яснено, що згідно зі ст. 158 ЗК суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Статтею 106 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Порядок відновлення меж визначаються центральним органом виконавчої влади з питань земельних ресурсів.

На виконання вказаної статті наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року N 376, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 16 червня 2010 року за N 391/17686, затверджено Інструкцію про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, якою визначено механізм відновлення меж земельних ділянок на місцевості, який здійснюють: виконавець - юридична або фізична особа, яка отримала ліцензії на проведення робіт із землеустрою та топографо-геодезичних робіт; замовник - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, власник (користувач) земельної ділянки, який замовляє роботи із встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Враховуючи вище наведене, встановлено, що по справі взагалі не можливо визначити предмет позову, а саме не є можливим встановити, чи повязані позовні вимоги з поновленням межі, чи вони повязані з усуненням перешкод в користуванні земельною ділянкою, підстави позову і зміст позовних вимог (який спосіб захисту свого права він обрав) наведені не чітко.

Виходячи із сформульованих та викладених позивачем позовних вимог не має можливості розглянути справу по суті та ухвалити рішення.

Відповідно до ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у ст.119 цього Кодексу постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Позивачу пропонується для захисту свої прав та інтересів скористатися належною правовою допомогою.

Керуючись ст.121 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відновлення межі земельних ділянок залишити без руху, надавши йому строк для усунення вказаних недоліків - пяти днів з дня отримання цієї ухвали.

Розяснити позивачу, що в разі виконання вимог суду у встановлений строк, позовна заява буде вважатися поданою в день первісного її подання до суду, а інакше вважатися неподаною і повертається йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя