Справа № 2-1290/12
Провадження № 2/1015/1180/12
РІШЕННЯ

Іменем України

29.03.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Василенко Н.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми боргу за розпискою та витрат на правову допомогу , -

встановив:

У серпні 2011 року позивач звернувся до суду з названим позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 31 серпня 2009 року між ним та відповідачкою був укладений договір позики, за яким відповідачка отримала в борг в сумі 191828,00 грн.,. Отримані кошти відповідачка зобов'язувалася повернути до 31 листопада 2009 року. На сьогоднішній день гроші йому не повернуті. Тому просив суд стягнути з відповідачки 191828,00грн.

Суду пояснив, що в серпні 2009 року відповідачка звернулася до нього з проханням дати в борг грошові кошти. У якості забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 була написана боргова розписка, яка зобов'язувалась повернути борг до 31 листопада 2009 року. На день розгляду справи в суді ОСОБА_2 кошти не повернула. Тому просив суд стягнути на його користь з ОСОБА_2 191828,00грн. (що в еквіваленті становить 22568 дол. США).

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги просив задовольнити в повному обсязі.

Відповідач проти позов не визнала.

Заслухавши пояснення пояснення осіб які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 16 ЦКУ кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути визнання права та примусове виконання обов'язку в натурі. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (сума позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У відповідності до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неподаткового мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

При розгляді справи судом встановлено, що 31 серпня 2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1. позику в розмірі 191828,00 грн.

Отримані в борг кошти ОСОБА_2 зобов'язувалася повернути до 31 листопада 2009 року, що підтверджується власноручно написаною розпискою.

Ст. 526 КЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, ЦК України інших актів цивільного законодавства.

Порушення зобов'язання у розумінні ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідач не довів ті обставин на які посилався як на підставу для відмовлення у позові, та не надав доказів в обґрунтування цих вимог , що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України.

Оцінюючи подані докази в сукупності суд вважає, що позивачем надано достатньо доказів, що підтверджують укладення договору позики та неналежне виконання відповідачкою умов договору. Тому позовні вимоги про стягнення суми позики підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

До судових витрат у відповідності до ст. 79 ЦПК України відносяться витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Враховуючи наведене, з відповідача слід стягнути витрати пов'язані зі сплатою судового збору та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Керуючись ст.ст. 1046, 1047, 526, 610 ЦК України та ст.ст, 10,57-59, 88, 208, 213-215, 294 ЦПК України, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення суми боргу за розпискою та витрат на правову допомогу - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 борг в розмірі 191828,00 грн. (сто дев'яносто одна тисяча вісімсот двадцять вісім гривень.) 00 коп.,

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 три відсотки річних несплаченої суми за кожен прострочений день в розмірі 10027,61грн. ( десять тисяч двадцять сім гривень) 61 коп.,

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1 суму інфляційного збільшення суми боргу в розмірі 32734,00грн.,(тридцять дві тисячі сімсот тридцять чотири гривні) 00 коп.,

Стягнути з ОСОБА_2, на користь ОСОБА_1, судові витрати по сплаті державного мита в розмірі 1700,00 гри. (одна тисяча сімсот грн. 00 коп.)., та витрати по сплаті послуг на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 120.00грн.(сто двадцять грн.) 00 коп.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Нікушин