Галицький районний суд Івано-Франківської області
Справа № 2-45/12
13 листопада 2012 року м. Галич
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Галицький районний суд, Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Мули О.Д.

секретаря: Гомерди Г.М.

представника позивача адвоката ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Галицького районного суду в місті Галичі справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат понесених на погашення суми боргових зобовязань перед ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_4 Припинення зобовязання зарахування сум на користь ОСОБА_4 за рішенням Галицького районного суду від 06.05.2010р. відповідним зарахуванням зустрічного однорідного зобовязання ОСОБА_4 сплати сум, як витрат понесених на погашення її боргових зобовязань перед ВАТ«Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_4, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди про припинення зобовязання зарахування.

В судовому засіданні позивачка та її адвокат підтримали позовні вимоги повністю та пояснили, що 06.05.2010р. рішенням Галицького районного суду задоволено позов ОСОБА_6М та її до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору купівлі продажу двохкімнатної квартири в м. Буршиті по вул. Стуса, 1/10, що був укладений 18.10.2006р., з застосуванням правил двосторонньої реституції квартиру повернуто ОСОБА_7М та стягнуто з неї на користь ОСОБА_4 39.814грн.

Вказана вище квартира відповідачкою перед цим була передана в іпотеку КАТ «Державний ощадний банк України» для забезпечення умов кредитного договору №353 укладеного нею з банком 19.10.2006р.

Позивачка проживаючи у вказаній квартирі вимагала у ОСОБА_4 з метою уникнення звернення банку стягнення на предмет іпотеки погашати кредит не реагувала, квартиру не повертала, в результаті чого вимушена була вносити в банк суми для погашення кредитного зобовязання з метою уникнення виселення та втрати житла. Не будучи стороною жодного договору, сплатила на рахунок банку 54788.32грн., що підтверджено квитанціями про оплату, долучені до позовної заяви частково інші квитанції знаходяться в матеріалах кримінальної справи відносно ОСОБА_4. Н.Я., яка в добровільному порядку відмовляється повернути виплачені нею (позивачкою) кошти на погашення кредиту, а навпаки вимагає сплатити їй 39814грн. за рішенням суду.

Просить стягнути з відповідачки майнову шкоду, оскільки з її вини змушена була сплачувати замість неї кредит, та припинити зобовязання зарахування сум на користь ОСОБА_4 за рішенням Галицького районного суду від 06.05.2010р. відповідним зарахуванням зустрічного однорідного зобовязання ОСОБА_4 сплати сум, як витрат понесених на погашення її боргових зобовязань перед ВАТ«Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_4

Відповідач та її адвокат не визнали позовних вимог ОСОБА_3 повністю та пояснили, що 18.10.2006р. нею придбано у позивачки квартиру в м. Буршиті по вул. Стуса, 1/10 з укладенням відповідного договору, посвідченого нотаріально, в якій на момент продажу проживала сім»я позивачки.

19.102006р. нею укладено кредитний договір з ВАТ «Державний ощадний банк України» №353 на суму 70000грн., в заставу було передано придбану нею квартиру. Погашення кредиту проводила особисто, інколи кошти передавала в банк через інших осіб.

Згідно рішення Галицького районного суду від 06.05.2010р. договір купівлі - продажу квартири розірваний, позивача зобовязано повернути їй (відповідачу) кошти в сумі 39814грн.

Квитанції подані ОСОБА_3 до матеріалів справи, отримані нею незаконним шляхом викрадені, всі квитанції про сплату кредити оформлені від її імені, Просить в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та перевіривши матеріали справи, вважає, що в позові ОСОБА_3 слід відмовити.

Судом встановлено, що згідно рішення Галицького районного суду від 06.05.2010р. зокрема: договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 18 жовтня 2006р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_8 визнано недійсним; - квартиру повернуто ОСОБА_9 та ОСОБА_7; - стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 39814грн.(а.с. 11-14).

Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 21.09.2010р., власником 1/1 двох кімнатної квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_3 (.а.с. 15).

Я вбачається з копій Кредитного договору №353 від 19.10.2006р. та договору Іпотеки від 20.10.2010р. укладених між ВАТ «Державний ощадний банк України» м. Рогатин та ОСОБА_4, позивачці надано кредит в сумі 70000грн., під заставу (іпотеку) квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 16-24).

Про те, що в платіжних банківських документах про погашення кредиту та погашення боргу кредиту - платником записано ОСОБА_4 підтверджено квитанціями, та їх копіями, а також виписками про погашення основного боргу та відсотків згідно угоди №353 від 20.10.2006р. надані банком і оглянутих (а.с. 25-28, 37-69, 76-79, 120-124, 125-139, 148-152).

В платіжній квитанції № 21637 від 31.07.2009р. зазначено платник ОСОБА_4 (погашення прострочку проценти ОСОБА_3) (а.с. 69).

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що разом з позивачкою та відповідачкою працювали в одному офісі, ОСОБА_3 декілька раз передавала кошти в банк за оплату по кредиту в 2009р. весною-літом на ім»я ОСОБА_4Я від 300грн. і більше.

В оглянутих в судовому засіданні матеріалі кримінальної справи: протоколу допиту ОСОБА_4 від 02.10.2009р. зазначено, що городянська Н.Я. отримала кредит в сумі 70000грн. кредит погашав ОСОБА_11 через ОСОБА_12;- допиту ОСОБА_3 від 23.10.2009р. зазначено, що вона проводила за вказівкою ОСОБА_11 погашення різних кредитів коштами, які давав їй сам ОСОБА_11; протоколу виїмки від 12.11.2009р. (20 платіжних квитанції , платник ОСОБА_4).

Згідно ч.1, 2 пп.1), ч. 5 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Підставою цивільних прав та обовязків є зокрема договори та інші правочини. У випадку, встановлення актами цивільного законодавств, цивільне право та обовязки можуть виникати з рішень суду.

Стаття 509 ЦК України обумовлює поняття зобовязання та підстави його виникнення зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію ( …-сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязків.

Боржник у зобовязанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора ст. 520 ЦК України.

Згідно ст. 598 ЦК України зобовязання припиняються частково або у повному обсязі на підстава, встановлених договором або законом. Припинення зобовязання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадку, встановленому договором або законом.

За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

На підставі викладеного керуючись ст. ст. 512, 598, 601 ЦК України ст. ст. 79-81 , 208 216, 218 ЦПК України,-

вирішив:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення витрат понесених на погашення суми боргових зобовязань перед ВАТ «Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_4 Припинення зобовязання зарахування сум на користь ОСОБА_4 за рішенням Галицького районного суду від 06.05.2010р. відповідним зарахуванням зустрічного однорідного зобовязання ОСОБА_4 сплати сум, як витрат понесених на погашення її боргових зобовязань перед ВАТ«Державний ощадний банк України» згідно кредитного договору укладеного банком з ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Івано Франківської області протягом десяти днів з часу його проголошення.

Суддя: ОСОБА_13