АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ провадження 22-ц/491/192/12Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 2-2788/11 ОСОБА_1
Категорія - 27 ( 1) Доповідач Грищенко Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Грищенко Н.М.

суддів - Зубакової В.П., Неклеси В.І.

при секретарі - Бадалян Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_4 від 18 листопада 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра», про визнання недійсним кредитного договору, -

Особи, які брали участь у судовому засіданні:

представник позивача ОСОБА_3,

представник відповідача ОСОБА_5

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Відкритого акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Надра» (далі ПАТ « КБ «Надра»), про визнання кредитного договору недійсним, посилаючись на те, що 30 січня 2008 р. між ним та Відкритим акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» був укладений Кредитний договір «Автопакет» № 757052/ФЛ, згідно якого він отримав кредитні кошти у іноземній валюті у розмірі 11801,98 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,4 % річних за користування кредитними коштами у валюті, з кінцевим терміном повернення 20.01.2015 р. Просить визнати кредитний договір недійсним, оскільки укладення останнього у валюті, та використання іноземної валюти за спірним кредитним договором, як засобу платежу суперечить вимогам законодавства.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18.11.2011 року у задоволенні позову позивачу відмовлено.

В апеляційні скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3 вважає рішення незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права. Ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, оскільки судом не було оцінено, що ОСОБА_6, надавши кредит в іноземній валюті, переклав ризики, повязані із знеціненням національної валюти, на позивача, зробивши його невигідним для позичальника. Суд не обґрунтував своє рішення з приводу порушення відповідачем в момент укладеного кредитного договору, вимог чинного законодавства, а саме ст. 524 ЦК України, якою передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Не було також враховано вимоги п. 1.4 Положення про порядок видачі ОСОБА_6 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України, як засобу платежу. Оплата процентів, штрафних санкцій за спірним кредитним договором позивачем відповідачу здійснюється також в іноземній валюті, що має місце використання валюти на території України як засобу платежу, а такі операції потребують індивідуальної ліцензії. Наявність у банка генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій (дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями) не звільняє сторони від обовязку отримати індивідуальну ліцензію відповідно до приписів п. «г» ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відмовляючи у позові, суд виніс рішення на припущеннях, так як відповідач по справі надав до суду копію генеральної ліцензії Банку на здійснення валютних операцій станом на 2011 р., у той час як спірний кредитний договір був укладений 30.01.2008 р. Тому суд порушив вимоги ч. 1 ст. 215, та ст. 236 ЦК України, де вказано, що правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача, який просив відхилити апеляційну скаргу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог колегія суддів, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 січня 2008 року між позивачем ОСОБА_2 та ВАТ «КБ «Надра», яке в подальшому перейменоване на ПАТ «КБ «Надра», укладено кредитний договір «Автопакет» № 757052/ФЛ, за яким ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 11801,98 доларів США на строк по 20 січня 2015 року зі сплатою за користування кредитом 14,4 % річних. ( а.с. 6-9).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для задоволенні позову, оскільки кредитний договір укладено сторонами добровільно, а викладені в ньому умови не заборонені діючим законодавством України, не суперечать Конституції і Законам України, а також загально-правовим засадам.

Колегія суду погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і порядку, встановлених законом.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки та банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_6 Банку України.

Відповідно до п.2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженого постановою Правління НБУ №275 від 17.01.2001 року, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_6 Банку України, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Таким чином, за відсутності нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті згідно з вимогами ст. 5 Декрету КМУ є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій, отриманих у встановленому порядку.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 України видав 13 серпня 2002 р. ВАТ «Комерційному Банку «Надра», яке в подальшому перейменоване на ПАТ «Комерційний Банк «Надра» (а.с.36-39), зареєстровану ОСОБА_6 Банком України 26 жовтня 1993 р. за № 205, банківську ліцензію № 21 та дозвіл № 21-2, на право здійснювати банківські операції. ОСОБА_7 ліцензія № 21 разом з Дозволом № 21-2, та додатком до Дозволу від 04.11.2005 р. були продовжені, тобто на момент укладення договору 30.01.2008 року, банк мав право на здійснення валютних операцій, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині відсутності у відповідача права на проведення валютних операцій.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Таким чином, установивши дійсні обставини справи, суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення спору, та дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги позивачем не доведені, не обґрунтовані, а тому немає підстав для задоволення позову.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, зміні чи скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 18 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: