АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/2680/2012 Номер провадження 22-ц/1690/2680/2012Головуючий у 1-й інстанції Жмурко П.Я. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

головуючого судді Лобова О. А.,

суддів Петренка В.М., Акопян В.І.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо- транспортної пригоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_4 на її користь 4 195 грн. 00 коп. матеріальної шкоди, 15 000 грн. моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що 26 вересня 2011 року в м. Карлівка сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої позивачці завдані тілесні ушкодження середньої тяжкості. На лікування позивачкою понесені витрати, які відповідач відмовляється компенсувати.

Винними діями відповідача позивачці завдана і моральна шкода.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2012 року позов ОСОБА_3 задоволений частково: стягнуто із ОСОБА_2 на її користь 2 687 грн. 36 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 5 000 грн. - в рахунок відшкодування моральної шкоди. Вирішене питання про судові витрати, у задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції сксаувати, закрити провадження у справі.

На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що суд дав неправильну юридичну оцінку фактичним обставинам та, відповідно, неправильно застосував норми матеріального права, яким врегульовані спірні правовідносини.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Відповідно до ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове по суті заявлених вимог, в разі неправильного застосування судом норм матеріального права.

Судом першої інстанції встановлено, що 26 вересня 2011 року в м. Карлівка сталася дорожньо-транспортна пригода, під час якої ОСОБА_2, керуючи автомобілем ВАЗ-2106, д/н Е9775ПО, здійснив наїзд на ОСОБА_3

В результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 отримала тілесні ушкодження середньої тяжкості.

Постановою інспектора дізнання ВДАІ РВ УМВС України в

Полтавській області від 06 жовтня 2011 року відмовлено у порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 за відсутності його вини у дорожньо-транспортній пригоді.

Постановою інспектора дізнання ВДАІ РВ УМВС України в

Полтавській області від 06 жовтня 2011 року ОСОБА_3 притягнута до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.127 КпАП України.

На лікування ОСОБА_3 витрачено 4 150 грн., з яких 1 463 грн. сплачені ОСОБА_2

Встановивши наведені обставини, місцевий суд дійшов висновку про покладення на ОСОБА_2 обовязку відшкодувати завдану ОСОБА_3 матеріальну та моральну шкоду.

З таким висновком суду колегія суддів погодитися не може. Оскільки він зроблений внаслідок порушення норм процесуального права, що потягнуло ухвалення незаконного рішення. Наведене є підставою відповідно до ч.3 ст.303 ЦПК України для виходу за межі доводів апеляційної скарги.

За змістом ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, звільняється від відповідальності лише у тому випадку, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілої особи. Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Непереборною силою в такому випадку слід визнавати фактори обєктивного характеру, причинно не повязані з джерелом підвищеної небезпеки. Шкідливі властивості самого джерела підвищеної небезпеки не є непереборною силою. Дія непереборної сили може бути спрямована як на обєкт, діяльність з яким становить джерело підвищеної небезпеки, так і на осіб, які обслуговують цей обєкт.

З матеріалів справи (а.с. 14,33) вбачається, що дорожньо-транспортна пригода сталася внаслідок того, що ОСОБА_3 у порушення вимог Правил доржнього руху раптово вийшла на проїзну частину дороги за 1,9 м. від пішоходного переходу. Такі дії відповідачки не є непереборною силою або ж умислом у розумінні наведених вище визначень, їх слід кваліфікувати як грубу необережність, яка відповідно до ч.2 ст.1193 ЦК України є лише підставою для зменшення розміру відшкодування за рахунок володільця джерела підвищеної небезпеки - закон не передбачає грубу необережність як обставину, що звільняє володільця від відповідальності.

Із системного аналізу положень ст.1166, ст.1167, ст.1168, ст.1187, ст.1193 ЦК України слідує, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела. Незалежно від вини фізичної особи відшкодовується завдана нею і моральна шкода, у тому числі якщо шкоди завдано ушкодженням здоровя внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Таким чином, відсутність вини ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній пригоді з точки зору кримінального закону не позбавляє його обов'язку відшкодувати завдану шкоду.

Разом з тим, відповідно до ст.3 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо- транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Статтею п'ятою цього Закону передбачено, що об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу. Страховим випадком згідно статті шостої Закону є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.

Отже, у спорах про відшкодування шкоди, завданої наземним транспортним засобом суд зобов'язаний з'ясувати чи була застрахована на час дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність учасників цієї пригоди - власників джерел підвищеної небезпеки та чи настала внаслідок події цивільно-правова відповідальність застрахованої особи.

Суд першої інстанції у порушення вимог ч.4 ст.10, ст.33 ЦПК України не з'ясував наведених обставин та не вирішив питання про залучення до участі у справі страхувальника.

З матеріалів справи, а саме з відмовного матеріалу №1033 (а.с.16), вбачається, що за станом на 26 вересня 2011 року цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у ПрАТ «Українська охоронно-страхова компанія»: ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одну особу) - 100 000 грн., за шкоду, заподіяну майну - 50 000 грн.

За таких обставин обов'язок з відшкодування шкоди як матеріальної, так іморальної має бути покладений на ПрАТ «Українська охоронно- страхова компанія», оскільки ОСОБА_2 не бажає за власний кошт відшкодувати завдані збитки.

Оскільки суд апеляційної інстанції в силу своїх процесуальних повноважень позбавлений права залучати до участі у справі інших осіб у якості співвідповідачів, то, перевіряючи законність рішення суду, слід дійти висновку, що ОСОБА_3 пред'явила позов до неналежного відповідача.

Враховуючи наведене, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 303, ст.307 ч.1 п.2, ст.309 ч.1 п.4, ст.316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 15 червня 2012 року скасувати, ухвалити нове рішення.

ОСОБА_3 відмовити у задоволенні позову до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди за безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді В.І. Акопян

ОСОБА_5