Апеляційний суд Житомирської області
Справа №0622/2-444/11 Головуючий у 1-й інст. Руденко З.Б.
Категорія 45 Доповідач Матюшенко І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2012 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Матюшенка І.В.

суддів: Жигановської О.С., Косигіної Л.М.

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі апеляційну скаргу дочірнього підприємства „Ілліч-Агро Умань публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 на рішення Ружинського районного суду від 20 лютого 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до дочірнього підприємства „Ілліч-Агро Умань публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 про витребування майна з чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с.76-77), просила витребувати від відповідача та повернути належні їй на праві власності земельні ділянки розміром 3,0008 га та 0,4572 га., розташовані на території Княжицької сільської ради. На обґрунтування вимог зазначала, що без його згоди та відому від її імені невідомою особою 10.11.2006 року був укладений договір оренди вище вказаних земельних ділянок із ДП „Ілліч-Агро Умань (далі Підприємство).

Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 20.02.2012 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Підприємства судові витрати в сумі 504 грн.

У поданій апеляційній скарзі ДП „Ілліч-Агро Умань, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову. Апелянт зазначає, що укладений договір відповідає вимогам ЦК України та волі сторін на момент укладення договору, наявні всі вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Суд, на думку апелянта, не врахував докази щодо отримання позивачкою орендної плати та не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності у три роки

ОСОБА_2 та її представник заперечують проти задоволення апеляційної скарги, вважають рішення суду законним та обґрунтованим.

Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності, відповідно до Державних актів на право власності на земельні ділянки серії ЯБ №№ 730767 та 731523, виданих Ружинською районною державною адміністрацією (а.с.12, 13), належать земельні ділянка площею 3.0008 га та 0.4572 га, які розташовані на території Княжицької сільської ради Ружинського району Житомирської області і передані позивачці для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

За умовами договору оренди землі від 10.11.2006 та акту приймання-передачі земельної ділянки вище зазначені земельні ділянки ОСОБА_2 передала в оренду Підприємству строком на 20 років, починаючи з дати його державної реєстрації (а.с.9-11).

Статтею 15 Закону України „Про оренду землі передбачено, що договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Відповідно до положень ч.2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Якщо правочин не підписано стороною, то відсутнє її (сторони) волевиявлення на вчинення правочину, а відтак правочин вважається не вчиненим.

Неукладений договір не породжує для його сторін прав та обовязків на досягнення яких спрямовується їх волевиявлення у разі його документального оформлення.

Згідно висновку почеркознавчої експертизи від 30.01.2012 року №499 договір оренди землі та акт приймання-передачі земельних ділянок ОСОБА_2 не підписувалися. Підписи від її імені виконані іншою особою (а.с. 80-84).

Матеріали справи не містять доказів про те, що договори підписані іншою особою за дорученням позивача.

А відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що договір між сторонами не був укладений, тому відповідач користується земельними ділянками позивача без достатньої правової підстави.

Згідно положень ст. ст. 1212, 1213 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно в натурі.

Доводи апеляційної скарги про те, що реально настали правові наслідки відповідно до умов договору, так як відповідач користувався земельними ділянками, а позивач отримувала орендну плату не можуть бути підставою для відмови в задоволенні позову, оскільки доведено відсутність волевиявлення самого позивача на укладення договорів оренди земельних ділянок, та встановлено факт користування відповідачем земельними ділянками позивача без достатньої правової підстави.

Позивачка пояснила суду, що орендну плату вона отримувала у попереднього орендаря, про існування договору з Підприємством дізналася у 2011 році, коли стала зясовувати питання щодо низької, на її думку, орендної плати. Пояснення позивачки щодо існування іншого (попереднього) договору оренди обєктивно підтверджуються письмовими доказами (а.с.7, 8). Крім того, представлені Підприємством на підтвердження схвалення позивачкою договору оренди Відомості про отримання ОСОБА_2 орендної плати за 2007-2011р.р. (а.с.92-96) не містять жодних даних про орендаря, що також свідчить про правдивість пояснень позивачки.

Враховуючи викладене, колегія суддів визнає необґрунтованими доводи апелянта щодо пропуску позивачем строку звернення до суду.

Рішення в частині витребування у відповідача належних позивачці на праві власності земельних ділянок постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Разом з цим, задовольняючи позов у повному обсязі, суд першої інстанції не у повному обсязі вирішив питання розподілу судових витрат. Так, ухвалою суду від 27.12.2011 року по справі було призначено судово-почеркознавчу експертизу (а.с.68-69), витрати по проведенню експертизи покладено на ОСОБА_2 Експертиза виконана, її вартість становить 1125 грн. 60 коп., вказана сума оплачена позивачкою згідно касової квитанції №7 від 20.12.2011 року.

За таких обставин, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню вартість експертизи в порядку ст. 88 ЦПК України. Рішення суду першої інстанції підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 303, 305, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу дочірнього підприємства „Ілліч-Агро Умань публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Доповнити резолютивну частину рішення Ружинського районного суду від 20 лютого 2012 року вказівкою про стягнення з дочірнього підприємства „Ілліч-Агро Умань публічного акціонерного товариства „Маріупольський металургійний комбінат імені ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1125 (одну тисячу сто двадцять пять) грн. судових витрат, понесених за проведення судово-почеркознавчої експертизи.

У решті рішення залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді