Справа № 1527/2-6616/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 квітня 2012 р.

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Виноградової Н.В.,

при секретарі - Полівчак Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа АКБ «ОСОБА_3 і Кредит»про визнання договору дарування недійсним, визнання таким, що відбувся договір по життєвого утримання та розірвання договору пожиттєвого утримання, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Відповідача про визнання договору дарування недійсним, визнання таким, що відбувся договір пожиттєвого утримання та розірвання договору пожиттєвого утримання, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 14.06.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 за реєстровим № 8-2208, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1. Даний договір дарування Позивач вважає укладеним під впливом омани з боку її онучки ОСОБА_2 скориставшись у власних цілях похилим віком та поганим станом її здоровя, завіривши її що буде надавати фізичну та матеріальну допомогу в еквіваленті 100 доларів США щомісячно. Після укладення договору тайно передала оспорювану квартиру в іпотеку АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит»в особі Філії «Одеське РУ»АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит».

Представник Позивача у судове засідання, яке відбулося 23.04.2012 р. зявилася, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання, яке відбулося 23.04.2012 р. зявився. На питання щодо визнання чи невизнання відповідачем позовних вимог пояснень не надав, зі змістом позовної заяви був згоден.

Представник третьої особи Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит»в особі Філії «Одеське РУ»АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит»також зявилася у судове засідання, яке відбулося 23.04.2012 р. З позовними вимогами не погодилася у повному обсязі, з підстав, викладених у запереченнях на позовну заяву, просив відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, повно і всебічно зясувавши обставини справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням згідно ст.212 ЦПК України, захищаючи порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб згідно ст. 1 ЦПК України, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав:

14.06.2006 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір дарування, посвідчений державним нотаріусом Одеської державної нотаріальної контори, ОСОБА_4 за реєстровим № 8-2208, відповідно до якого ОСОБА_2 прийняла в дар квартиру АДРЕСА_1. Прийняту в дар квартиру ОСОБА_2 передала в якості забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором № к-2047/л від 27.10.2006 р. в іпотеку Банку відповідно до Іпотечного договору, посвідченого 27.10.2006 р. приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_5, за реєстровим № 6041.

Правочин, здійснений під впливом обману, на підставі ст. 230 ЦК України може бути визнаний судом недійсним. Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Тобто, особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Вбачається, що саме позивач як сторона, яка діяла під впливом обману, повинен довести наявність умислу з боку відповідача, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману і сам факт обману (Узагальнення Верховного суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до ч. 2 ст. 230 ЦК України обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України, от 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»при вирішенні позовів про визнання угоди недійсною суди повинні мати на увазі, що такі вимоги можуть бути задоволені при доведеності фактів обману з боку позивача.

Вказані факти судом не встановлено, а позивачем не доведені.

Відповідно до вимог ст. ст. 36, 39 Наказу Міністерства юстиції України № 20/5 від 03.03.2004 р. «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України»нотаріус зобов'язаний роз'яснити сторонам зміст і значення поданих ними проектів правочинів, перевірити, чи відповідає зміст посвідчуваних угод вимогам закону і дійсним намірам сторін, з'ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів, відповідно до вимог ст. 44 Закону "Про нотаріат".

Крім того, з п. 6 Договору дарування вбачається, що ОСОБА_1 передала ключі та технічну документацію на відчужувану квартиру при підписанні договору дарування, а ОСОБА_2 отримала їх, після чого набула право власності на квартиру. Як вбачається з позовної заяви на момент укладення Договору дарування квартири ОСОБА_2 була зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1 та користувалася нею, а знята з реєстраційного обліку вже після укладення договору дарування.

Відповідно до ст.235 ЦК удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховування іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно з ч. 1 ст. 218 ЦК заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Для визнання правочину удаваним суду слід установити, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, їхні дії направлені на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди. Наміру однієї сторони на укладення удаваної угоди недостатньо.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 мала намір отримати квартиру в дар, зареєструвала право власності на дану квартиру в КП «Одеське МБТІ та РОН», переоформила на себе технічний паспорт, підготувала документи для отримання кредиту та передала квартиру в іпотеку.

Відповідно до ч.2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

При таких обставинах, враховуючи також той факт, що квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_6 є іпотечним майном Публічного акціонерного товариства «Банк «ОСОБА_3 та Кредит»в особі Філії «Одеське РУ»АТ «Банк «ОСОБА_3 та Кредит», який заперечував проти задоволення позову, суд вважає необхідним відмовити в задоволенні позову.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 218, 230, 586, 626, 638 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України, от 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», ст.ст. 10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа АКБ «ОСОБА_3 і Кредит»про визнання договору дарування недійсним, визнання таким, що відбувся договір пожиттєвого утримання та розірвання договору по життєвого утримання - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: