Номер провадження № 22-ц/1590/5393/12
Головуючий у першій інстанції Борисова
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сватаненка В.І.

суддів Черевка П.М.

ОСОБА_1

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Арцизського районного суду Одеської області від 15 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Арцизська міська рада Одеської області, комунальне підприємство Арцизської районної державної адміністрації Арцизське бюро технічної інвентаризаціїПро визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, -

ВСТАНОВИЛА:

02.12.2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому посилається на те, що 20.05.2009 року помер його батько ОСОБА_4 Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку, розташованого по вул. Бондарева,9 у м. Арциз Одеської області. Із заявами про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори звернувся він та його дружина за другим шлюбом відповідач по справі.

Зазначений будинок належав померлому відповідно до договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно від 05.05.1961 року.

Але відповідач після смерті чоловіка звернулась до Арцизської міської ради із заявою про видачу свідоцтва про право власності на імя ОСОБА_4 та підставі рішення виконкому міськради за № 492 від 25.11.2009 року на слідуючий день отримала свідоцтво та зареєструвала в КП Арцизське бюро технічної інвентаризації.

Позивач вважав, що зазначене свідоцтво про право власності не може бути дійсним, яке видано з порушенням чинного законодавства, оскільки свідоцтво може бути видано, а реєстрація права власності здійснюється за заявою власника майна або уповноваженої особи.

Відповідач уклала шлюб з батьком позивача 26.04.1976 року, тобто спірний будинок є дошлюбним майном батька, а при обставинах, які сталися у теперішній час, відповідач набуває прав на Ѕ частину будинку, а до складу спадщини увійде не весь будинок, а Ѕ його частина.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що за життя ОСОБА_4 не оформив своє право власності на будинок, що є перепоною для оформлення спадщини, оскільки державний нотаріус запропонував надати до нотаріальної контори документ, який підтверджує право власності померлого на житловий будинок та витяг з БТІ про реєстрацію права вланості нерухомого майна. Тому його довірительниця вимушена була оформити свідоцтво про право власності на спадкодавця, для послідуючого оформлення спадщини, що не є порушення законодавства. Крім того, ОСОБА_3 не має наміру оформляти на себе Ѕ частину будинку як подружню частину.

Представники третіх осіб позов не підтримали, посилаючись на його безпідставність.

Рішенням Арцизського районного суду Одеської області у задоволенні позову було відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_5 просить рішення районного суду скасувати, ухвалити рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що спірний житловий будинок було збудовано ОСОБА_4, у звязку з чим у нього був наявний правовстановлюючий документ на цей будинок, зокрема договір забудови, який віднесений до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР. Відповідно, незалежно від того, що спадкодавець ОСОБА_4 за життя не вчиняв дій, направлених на реєстрацію свого права власності на нерухоме майно, зокрема на спірний житловий будинок, яке було набуте ним у 1961 році, це не припиняло його права власності на нерухоме майно, а правовстановлюючим документом на це майно був договір забудови.

Судом встановлені такі обставини по справі.

ОСОБА_4, який був батьком позивача ОСОБА_2, і перебував у шлюбі з ОСОБА_3 з 26.04.1947 року, помер 20.05.2009 року.

Відповідно до заяви, поданої ОСОБА_2 08.10.2009 року, він спадщину після смерті свого батька прийняв.

Так, відповідно до відповіді Арцизької державної нотаріальної контори Одеської області з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 до Арцизької ДНК Одеської області звернулися дружина померлого ОСОБА_3 та син ОСОБА_2, у звязку з чим була відкрита спадкова справа.

Листом від 13.11.2009 року, який долучений до матеріалів інвентаризаційної справи на спірний житловий будинок, Саратська державна нотаріальна контора Одеської області звернулася до Арцизького БТІ з проханням провести встановлену чинним законодавством реєстрацію та видати документи для оформлення свідоцтва про право на спадщину на обєкт нерухомого майнаспірний житловий будинок, у звязку з чим техніком Арцизького БТІ проведено обстеження спірного житлового будинку та зроблено технічний висновок, яким встановлено, що за даними архіву БТІ про належність майна ОСОБА_4 є договір забудови в обмін якого, слід видати свідоцтво про право власності на житловий будинок.

З рішення ВК Арцизької селищної ради депутатів трудящих № 21 від 14.04.1961 року вбачається, що ОСОБА_4 було надано право індивідуального будівництва за адресою: м. Арциз, вул. Верхня, (яка згідно довідки ВК Арцизької міської ради Одеської області № 3053 від 08.12.2011 року перейменована на вул. Бондарева), площею 1200 кв.м. та зобовязано забудовника оформити до 01.06.1961 року усю технічну документацію на право забудови будинку на вказаній земельній ділянці.

Згідно до вказаного рішення між Арцизькою поселковою радою та ОСОБА_4 був укладений договір забудови про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, з кількістю кімнат від одної до пяти включно, який був посвідчений Арцизькою нотаріальною конторою 05.05.1961 року.

25.11.2009 року ВК Арцизької міської ради Одеської області було прийнято рішення № 492 Про видачу свідоцтва про право приватної власності на нерухоме майно, згідно якого виконавчий комітет вирішив видати свідоцтво про право приватної власності ОСОБА_4 на спірний житловий будинок та доручив Арцизькому БТІ оформити свідоцтво про право приватної власності. Зазначене рішення було прийнято на підставі заяви ОСОБА_3 про видачу свідоцтва на домоволодіння замість договору забудови та технічного висновку Арцизького БТІ від 25.11.2009 року.

На підставі зазначеного рішення виконавчого комітету 26.11.2009 року Арцизька міська рада Одеської області видала свідоцтво про право власності на нерухоме майно (спірний житловий будинок), а Арцизьким БТІ того ж числа видано витяг про реєстрацію право власності на нерухоме майно - спірний житловий будинок.

Таким чином, досліджені судом першої інстанції у судовому засіданні документи свідчать, що спірний житловий будинок було збудовано ОСОБА_4, у звязку з чим у нього був наявний правовстановлюючий документ на цей будинок - договір забудови, який віднесений до переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилась реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР (далі Перелік), (Додаток № 1 до Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства УРСР 31.01.1966 року, погодженої заступником Голови Верховного суду УРСР 15.01.1966 року, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 р. № 56, і діяла на момент, коли спадкодавець ОСОБА_4 вже мав звернутися за державною реєстрацією належного йому житлового будинку).

Вказаним переліком передбачений вичерпний перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь у період з 1966 року по 1996 рік.

Аналогічні положення були передбачені Правилами державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, що затверджені наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13.12.1995 року № 56 і зареєстровані в Міністерстві юстиції України 19.01.1996 року за № 31/1056, які втратили чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121; Інструкцією про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.1998 року № 121, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 26.06.1998 року за № 399/2839, яка втратила чинність згідно з наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 15.02.2002 року № 36; Тимчасовим положенням про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445, яке є чинним до теперішнього часу.

З аналізу вищезазначених Інструкцій, Правил та Положень не випливає, що законодавець зобовязував власника нерухомого майна, який має правовстановлюючий документ на нерухоме майно, звертатися до відповідного повноважного органу за реєстрацією свого права власності на нерухоме майно, а випливає, що реєстрація прав власності на нерухоме майно проводилась за заявами власників або уповноважених осіб при виникненні необхідності розпорядження власністю (відчудження тощо) та зволікання від реєстрації прав власності на нерухоме майно не припиняло право на це нерухоме майно.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження своїх доводів та позовних вимог.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що незалежно від того, що спадкодавець за життя не вчиняв дій, направлених на реєстрацію свого права власності на нерухоме майно, зокрема на спірний житловий будинок, яке було набуте ним у 1961 році, це не припиняло його права власності на нерухоме майно, а правовстановлюючим документом на це майно був договір забудови.

Після смерті спадкодавця ОСОБА_4 його спадкоємці за законом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 виконали вимоги передбачені ст. ст. 1268-1270 ЦК України і звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, на підставі яких 20.05.2009 року Арцизькою державною нотаріальною конторою Одеської області відкрита спадкова справа.

На майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину, видача якого провадиться у строки, встановлені цивільним законодавством України. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

Відповідно до п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (далі Інструкція), затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлювальних документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус вимагає, крім правовстановлювального документа, витяг з реєстру прав власності.

Відповідно до вказаної Інструкції нотаріус вправі витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості і (або) документи повинні бути подані в строк, указаний нотаріусом. Проте цей строк не може перевищувати одного місяця. Нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що після звернення спадкоємців до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини у вигляді нерухомого майна, нотаріусом відкрито спадкову справу, а встановивши після отримання правовстановлювального документу (договору забудови) про належність цього майна спадкодавцеві, що для вчинення такої нотаріальної дії як видача спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину необхідно отримати документацію на нерухоме майно оформлену у відповідності з чинним законодавством, державний нотаріус звернувся до Арцизького БТІ з листом, в якому просив провести встановлену чинним законодавством реєстрацію прав власності та документи для оформлення свідоцтва про право на спадщину видати ОСОБА_3, зареєстрованій в якості спадкоємиці ОСОБА_4

Оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування: фізичним та юридичним особам на підставі документів, установлених законодавством, які підтверджують їх право власності на об'єкти нерухомого майна.

Свідоцтво про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 було видано Арцизькою міською радою у відповідності до ст. ст. 30, 40 ЗУ Про місцеве самоврядування в Україні від 21.05.1997 року № 280/97-ВР та Тимчасового положення, на підставі заяви ОСОБА_3 та технічного висновку Арцизького БТІ, в якому зокрема зазначено, що видачу свідоцтва необхідно провести взамін договору забудови.

Згідно п. 1.3. Тимчасового положення, в редакції, яка діяла на момент реєстрації права власності ОСОБА_4, державну реєстрацію прав власності на нерухоме майно здійснюють підприємства бюро технічної інвентаризації (далі - БТІ) у межах визначених адміністративно-територіальних одиниць. Державна реєстрація прав власності на нерухоме майно це внесення запису до реєстру прав власності на нерухоме майно у зв'язку з виникненням, існуванням або припиненням права власності на нерухоме майно, що здійснюється БТІ за місцезнаходженням об'єктів нерухомого майна на підставі правовстановлювальних документів коштом особи, що звернулася до БТІ (п. 1.4. Тимчасового положення). Для реєстрації виникнення, існування, припинення прав власності на нерухоме майно та оформлення прав власності на нерухоме майно до БТІ разом із заявою про реєстрацію прав власності подаються правовстановлювальні документи, їх копії (нотаріально засвідчені), а також інші документи, що визначені цим Положенням (п. 2.1. Тимчасового положення). Відповідно п.п. 5.1.1. Тимчасового положення право на отримання витягу мають: власник (власники), його спадкоємці та правонаступники юридичних осіб, уповноважені особи.

Арцизьке БТІ на підставі свідоцтва про право власності ОСОБА_4 на спірний житловий будинок, яке було видане Арцизькою міською радою Одеської області 26.11.2009 року, провело державну реєстрацію вже існуючого права власності ОСОБА_4 на нерухоме майно та видало відповідний витяг з реєстру прав власності спадкоємиці ОСОБА_4 ОСОБА_3 для подальшого подання цих документів державному нотаріусу і належного оформлення права на спадщину.

Колегія суддів звертає увагу на те, що існування не скасованого рішення ВК Арцизької міської ради № 492 від 25.11.2009 року про видачу свідоцтва про право власності на нерухоме майно, не дає підстав визнати недійсними відповідне свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, яке видане на підставі вказаного рішення ВК Арцизької міської ради.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є недоведеними та непідтвердженими, у звязку з чим неспроможними та такими, що не спростовують висновків суду, не маючи підстав та доведеності для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Арцизського районного суду Одеської області від 15 березня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_1

ОСОБА_6