Справа № 2/2113/285/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 р. м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючої судді Валігурської Л.В.

при секретарі Полтавській І.С.

розглянувши у відритому судовому засіданні в м. Каховці Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван плюс», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 (ОСОБА_3 після одруження) В.В. звернувся до суду з позовом, в якому зазначав, що він в кінці липня 2011 р. був прийнятий на роботу сторожем до ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»с. Богданівка Каховського району Херсонської області. Заробітна плата повинна була складати 2500 грн. на місяць. Договір було укладено безстроково, але 10.11.2011 р. керівництво підприємства повідомило його «на словах»про розірвання вказаного трудового договору та примушували написати заяву про звільнення за власним бажанням, але жодного наказу про звільнення надано не було, а тому він продовжував виконувати свої обовязки. За жовтень 2011 р. ним було отримано заробітну плату в розмірі 700 грн., крім того керівництво не тільки перестало виплачувати заробітну плату, але й перестало виділяти йому та іншим сторожам бензин для того, щоб вони могли доїхати до місця свої роботи, відібрали ключ від будинку в с. Богданівка (службове приміщення), тобто створили такі умови, що вони були позбавлені можливості виконувати свої обовязки належним чином. Пізніше відповідачем було видано наказ про те, що позивача звільнено з роботи через відсутність на робочому місці більше ніж три години за п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Через допущені порушення відповідачем під час проведення звільнення, позивач звернувся до прокуратури з відповідними заявами, які було направлено за належністю до Державного інспектора праці територіальної державної інспекції праці в Херсонській області. Крім того, позивач 21.11.2011 р. звертався до відповідача з проханням надати йому копії наказів про прийняття на роботу та звільнення з роботи. Лише 15.12.2011 р. позивач був ознайомлений з наказом №23, який було датовано 22.11.2011 р. про його звільнення із займаної посади на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП через відсутність без поважних причин на роботі більше ніж три години з 14 до 18 години 19-20 листопада 2011 р. На вимогу роботодавця ним було написано відповідне пояснення, де зазначив вищевказані обставини.

Позивач вважає причини невиходу на роботу 19-20 листопада 2011 р. поважними і такими, що не можуть вважатись прогулом в розумінні п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП.

Розрахунок на день звільнення відповідач з позивачем не провів, який мав би зробити нарахувавши йому заробітну плату в повному обсязі, починаючи з липня 2011 р. по дату звільнення. За період з липня по листопад 2011 р. ним було отримано заробітну плату на підприємстві відповідно: 2500 грн., 2000 грн. та 700 грн., за листопад та грудень заробітна плата взагалі виплачена не була. Для доказування виплаченої та невиплаченої йому заробітної плати, позивач звертався до відповідача відносно надання йому довідки про нараховану та виплачену заробітну плату, але відповіді так і не отримав. Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати нараховану, але невиплачену в день звільнення заробітну плату за період з липня 2011 р. до 15.12.2011 р. розмір заробітної плати, який підлягає стягненню складає 9800 грн. На думку, позивача він перебуває у вимушеному прогулі з 15.12.2011 р., а тому на його користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, розмір якою може бути змінено на час розгляду справи в суді.

У звязку із вчиненням відповідачем протиправних дій невиконання ним умов трудового договору, та безпідставного систематичного порушення прав позивача, йому було завдано моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до ст. ст. 23, 216 ЦК України, яка полягає в наступному: в спричиненому йому тяжкому психологічному шоці, коли він довідався про звільнення за прогул. З моменту виникнення протиправного ставлення відповідача до нього, він перебуває в сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем його законних прав, з оточуючими його близькими людьми виникають сварки, через те що ним постійно відчувається психологічний дискомфорт через розуміння про можливі проблеми, які можуть виникнути під час наступного працевлаштування. Завдану йому моральну шкоду позивач оцінює в 5000 грн.

Враховуючи вищевикладені обставини, позивач просив суд визнати незаконними дії ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»щодо безпідставного звільнення з роботи за підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП. Поновити його на роботі на раніше займаній посаді, зобовязати відповідача протягом трьох календарних днів з дня набрання рішенням законної сили, внести відповідний запис до його трудової книжки про скасування запису про його звільнення. Стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в розмірі 9800 грн., стягнути з відповідача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 2332,40 грн., стягнути моральну шкоду в сумі 5000 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, але не більше чим за один місяць.

В запереченнях на позовну заяву відповідач зазначав, що ОСОБА_1 22.11.2011 р. був відсутній на роботі більш ніж на три години, про що свідчать доповідні, тому було складено акт про його відсутність на роботі та наказ №23 про звільнення. ОСОБА_1 на телефонні дзвінки не відповідав, на роботі не зявлявся не лише в день звільнення 22.11.2011 р., а й з 14.11.2011 р. до 15.12.2011 р., що зробило неможливим оголосити наказ в день звільнення та видати розрахункові та трудову книжку. 15.12.2011 р. позивач був ознайомлений з наказом про звільнення, але відмовився від отримання трудової книжки, що підтверджено актом.

Не відповідають дійсності посилання позивача на розмір заробітної плати 2500 грн., оскільки відповідно до наказу про прийняття його на роботу оклад визначено в сумі 1000 грн., що підтверджено і штатним розписом по підприємству. Крім того, на думку відповідача ОСОБА_1 не довів належним чином про навмисне заподіяння йому моральної шкоди та втрат немайнового характеру. Не довів стану погіршення здоровя, значну тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих стосунках.

А тому ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити ОСОБА_1 в повному обсязі.

Від третьої особи ОСОБА_2 заперечення на позовну заяву не надходили.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 пояснив, що почав працювати на підприємстві з 16.07.2011 р. Їх було троє сторожів їм виділявся бензин, надавалося житлове приміщення на час перебування на робочому місці. Працювали три дні через три дні. Приблизно 10.11.2011 р. їм повідомили про зміну умов праці і сказали, що якщо не подобається вони можуть вважати себе звільненими, проте ніяких документів для ознайомлення не надали, розрахунку по заробітній платі також не було. Після того як закінчилась його зміна це було приблизно 12.11.2011 р. він з іншими хлопцями поїхав додому і після цього більше не зявлявся на роботі, оскільки їм перестали виділяти бензин на проїзд до робочого місця, забрали ключі від будиночку. Він більше не приїздив на роботу, оскільки вважав себе звільненим ще з 10.11.2011 р. Не заперечував проти тієї обставини, що 19-20 листопада 2011 р. були його робочими днями, проте вважає, що з поважних обєктивних причин не приїздив на роботу.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги свого довірителя в повному обсязі, просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених в ньому. Вважає, що відповідачем були порушені вимоги діючого трудового законодавства в частині порядку та умов проведення звільнення. У його довірителя не було підстав виходити на роботу, оскільки його повідомили про звільнення. Вважає, що свідки підтвердили ту обставину, що їх заробітна плата складала по 2500 грн., замість 1000 грн., як заявляє позивач.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні підтримала надані заперечення в повному обсязі, просила суд прийняти до уваги пояснення представника третьої особи.

Представник третьої особи ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснила, що в матеріалах справи є доповідні записки, в яких зафіксовано ту обставину, що позивач 15, 16, 19, 20 листопада був відсутнім на робочому місці, а тому цілком закономірно зявився наказ від 22.11.2011 р. про звільнення останнього з роботи за прогул. Вважає, що пояснення позивача в тій частині, що йому повідомили про звільнення до уваги прийняті не можуть, оскільки з наказом його ніхто не ознайомлював. Що стосується позовних вимог про стягнення заробітної плати, то наказом про прийняття ОСОБА_1 на роботу було визначено розмір заробітної плати 1000 грн. Крім того такі додаткові умови праці як виділення бензину нічим офіційно передбачено не було. Трудову книжку позивач не отримав вчасно, оскільки відмовився від цього, що засвідчено актом. Крім того, вони не одразу відреагували на порушення дисципліни ОСОБА_1, бо сподівались на те, що він пояснить причини своєї відсутності, з цих же причин не направляли трудову книжку почтою, бо сподівались, що він за нею прийде та отримає. За жовтень та листопада позивачу була нарахована заробітна плата як то передбачено умовами договору, проте з неї було здійснено відрахування відповідно до наказу керівництва в рахунок відшкодування викрадених комплектуючих частин до сільгосптехніки. Вказані відрахування позивачем не оскаржувались, а тому проводились відповідні відрахування із заробітної плати.

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що вони з позивачем пропрацювали приблизно до 12.11.2011 р., може до 16.11.2011 р., коли їм повідомили, що вони звільнені. Забрали ключі від житла, запропонували працювати за меншу зарплату в розмірі 800 грн. До цього моменту їм регулярно виділявся бензин на проїзд. Зазначив, що з 18 до 20 листопада 2011 р. була їх з позивачем робоча зміна. Відомості на отримання заробітної плати підписували їх завжди було дві.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснив, що він працював разом з позивачем та ОСОБА_7 в одній зміні. Десь наприкінці жовтня 2011 р. їм повідомили, що вони звільнені. З наказами з цього приводу їх не ознайомлювали. Коли ж вони приїхали на наступну зміну, то їм повідомили, що заробітна плата буде лише 800 грн. Також їм пропонували звільнитись за власним бажанням, від чого вони відмовились. Заробітна плата їм виплачувалась в розмірі біля 2500 грн., яку вони отримували по двох відомостях.

Свідок ОСОБА_9Д, в судовому засіданні пояснив, що за проханням заступника директора ОСОБА_10 вони обїхали поля, щоб побачити охорону це було 10.11.2011 р. На місці нікого не побачили, намагались додзвонитись ніхто з них не відповідав на дзвінки. А тому на цій підставі ними було складено акт про відсутність ОСОБА_1 на робочому місці. Додав, що з 10.11.2011 р. він взагалі позивача на роботі не бачив. Про їх звільнення в цей день йому нічого відомо не було.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що по закінченню «сезону»ОСОБА_1 та іншим охоронцям було повідомлено про те, що охороняти поля немає необхідності. Їм було повідомлено про необхідність охороняти зернотік, проте на роботі приблизно з 15.11.2011 р. ніхто з них не зявлявся. Іншу роботу їм ніхто не пропонував, просто частково змінили раніше визначені умови праці. Про звільнення з 10.11.2011 р. він їм нічого не говорив, звільнитись не пропонував. Дійсно, він пізніше говорив ОСОБА_1 та іншим сторожам, що вони звільнені, проте документально це ніяким чином не оформлялось. Заробітна плата їм нараховувалась до моменту звільнення, але вони її не отримали, хоча їм ніхто не забороняв.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що заробітна плата позивачу нараховувалась в розрахунку 1000 грн., 100 грн. доплата, а також проводилась щомісячна індексація нарахованих сум. В листопаді 2011 р. головний спеціаліст написав доповідну на підставі якої проведено звільнення ОСОБА_1 Відповідно до наказу із заробітної плати ОСОБА_1 проводились відрахування в рахунок відшкодування завданої шкоди внаслідок розкрадання майна, а тому за листопада місяць йому заробітна плата була нарахована, але не виплачена.

Заслухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Згідно наказу №13 від 16.07.2011 р. ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 16.07.2011 р. сторожем з окладом 1000 грн. ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом, про що свідчить його підпис. Наказом №7 від 30.07.2011 р. ОСОБА_1 наказано проводити доплату до заробітної плати 100 грн. щомісячно (а.с. 63).

Відповідно до наказу №23 від 22.11.2011 р. ОСОБА_1В звільнено 22.11.2011 р. за прогул 19-20 листопада 2011 р. без поважних причин (був відсутнім на роботі більш ніж три години з 14 до 18 години) п. 4 ст. 40 КЗпП. Підстава: докладна записка головних спеціалістів підприємства та акт про відсутність ОСОБА_1 на роботі. Ознайомлений ОСОБА_1 був з наказом 15.12.2011 р. (а.с. 8).

21.11.20111 р. ОСОБА_1 звертався до відповідача з заявою, в якій просив видати йому зокрема копії наказів про звільнення та про прийняття на роботу (а.с. 20).

Відповідно до акту від 15.12.2011 р. засвідчено той факт, що ОСОБА_1 був ознайомлений з наказом про звільнення, проте від підпису в Книзі руху трудових книжок та книзі реєстрації наказів відмовився, тому трудова книжка йому видана не була (а.с. 62).

Згідно Статуту ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс» трудові відносини Товариства з особами, які працюють на умовах найму, регулюються законодавством України про працю, колективним договором, що укладається між адміністрацією та трудовим колективом в особі його представника, Правилами внутрішнього трудового розпорядку Підприємства, іншими локальними актами Підприємства (а.с. 42).

Відповідно до п. 2 розд. 5 Правил внутрішнього трудового розпорядку на 2011 р. ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»звільнення в якості дисциплінарного стягнення може бути застосовано за прогул ( в тому числі відсутність на робочому місці більше трьох годин протягом робочого дня) без поважної причини (п. 4 ст. 40 КЗпП). До застосування стягнення від порушника трудової дисципліни повинно бути витребуване пояснення в письмовій формі. Відмова працівника від дачі пояснень не може слугувати перешкодою для застосування стягнення. У разі відмови від дачі письмових пояснень складається акт у встановленому порядку (а.с. 68-70).

З письмової пояснювальної від імені ОСОБА_1 вбачається, що останній не був присутнім на роботі 19-20 листопада 2011 р., оскільки йому не виплачувалась заробітна плата і йому повідомили, що він звільнений і може бути вільним. З доповідної від імені ОСОБА_10 вбачається, що ОСОБА_1 з 19.11.2011 р. до 20.11.2011 р. був відсутнім на роботі без поважної причини, на телефонні дзвінки не відповідав. Доповідна складена за участі заступника директора ТОВ «Агрофірма «Гаван Плюс», головного інженера та головного бухгалтера (а.с. 72).

Крім того, ОСОБА_10 звертався до директора підприємства з доповідною, в якій зазначав, що позивач з 14.11.2011 р. до 16.11.2011 р. був безпідставно відсутній на робочому місці (а.с. 74).

Колективним договором передбачено наступний режим роботи: початок роботи 8 годин 00 хвилин, закінчення роботи 17 годин 00 хвилин; перерва для відпочинку та харчування 12 годин 00 хвилин 14 годин 00 хвилин, неділя вихідний. Тривалість робочого часу працівників не може перевищувати встановлених законодавством України 40 годин (а.с. 80).

ОСОБА_2, як директора ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс», притягнуто до адміністративної відповідальності постановою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 29.11.2011 р. за ч. 1 ст. 41 КЗпП, зокрема і за те, що: колективний договір не затверджений та не зареєстрований місцевими органами державної виконавчої влади, чим порушено вимоги ст. 15 КЗпП; у товаристві Правила внутрішнього трудового розпорядку не затверджені трудовим колективом, чим порушено вимоги ст. 142 КЗпП; в Правилах внутрішнього трудового розпорядку не визначено час початку та закінчення щоденної роботи (зміни) для сторожів, чим порушено вимоги ст. 57 КЗпП; графіки змін сторожів у товаристві не складаються, чим порушено вимоги ст. 58 КЗпП. Графік змін сторожів було складено лише на квітень 2011 р., а на решту місяців графіки не складались; не виконано обовязок власника щодо ознайомлення найманих працівників з їх правами та обовязками, з наказами про прийняття на роботу, з умовами оплати праці, з Правилами внутрішнього трудового розпорядку, з умовами колективного договору, чим порушено вимоги ст. 29 КЗпП (а.с. 47-49).

З табелів обліку робочого часу по ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс», зокрема щодо ОСОБА_1, вбачається, що робочий час обліковувався за період з липня по листопад 2011 р. відповідно до умов колективного договору з розрахунку не більше 40 робочих годин на тиждень (а.с. 81-85).

Враховуючи відсутність на підприємстві графіку змін сторожів, що підтверджено вищенаведеним протоколом про адміністративну відповідальність, а також не заперечувалось сторонами під час судового засідання, суд приходить до висновку, що вказане порушення не призвело до суттєвого порушення прав позивача, оскільки фактично час його роботи в табелях обліку робочого часу проводився в його інтересах з розрахунку семиденного робочого тижня, по сім годин робочого часу.

Заробітна плата за період роботи ОСОБА_1 з липня по листопада 2011 р. нараховувалась в розмірі, визначеному наказом про прийняття останнього на роботу, виплати проводились, що підтверджено підписом ОСОБА_1 (а.с. 94-98; 89-93)

Зазначене крім наведеного підтверджено індивідуальними відомостями про застраховану особу ОСОБА_1, відповідно до яких останній отримував заробітну плату в період часу з липня 2011 р. до листопада 2011 р. за фактично відпрацьований час в розмірах, визначених наказом про прийняття на роботу.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Розірвання трудового договору з ініціативи власника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації допускається у випадках звільнення з підприємства, де немає первинної профспілкової організації (ч. 1 ст. 43-1 КЗпП).

Первинна профспілкова організація на ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»відсутня, що не заперечувалось сторонами під час судового засідання. ОСОБА_1 членом будь-якої профспілкової організації не являвся.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові «Про практику розгляду судами трудових спорів»від 6.11.1992 р. №9 (з послідуючими змінами), при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п. 4 ст. 40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

За загальним правилом звільнення за вчинення прогулу є дисциплінарним стягненням і повинне здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень, який зокрема передбачений ст. 149 КЗпП.

При вирішенні питання про звільнення ОСОБА_1 з роботи ТОВ «Агрофірма «Гаван плюс»були враховані вимоги вищезазначеної норми, зокрема, відібрані письмові пояснення і працівника, оцінено причини неявки на роботу, враховано попередню роботу.

Не можуть бути прийняті до уваги посилання позивача на ту обставину, що відповідач має перед ним заборгованість по заробітній платі на день звільнення, оскільки наданими суду доказами, дослідженими та оціненими під час судового засідання, підтверджено, що дійсний розмір заробітної плати складав 1000 грн., як то було передбачено наказом про прийняття на роботу з наступною доплатою в розмірі 100 грн. Показання свідків, які стверджували про те, що розмір їх заробітної плати складав 2500 грн., суд не може взяти за основу, оскільки ці пояснення повністю спростовуються рештою письмових доказів по справі.

Належно не підтверджена та не доведена заява представника позивача з того приводу, що наказ про прийняття на роботу його довірителя повинен бути виключений з числа доказів, крім того, позивач не заперечував факту наявності свого підпису в ньому.

Не спростовують висновків суду і та обставина, що позивача повідомили про майбутнє звільнення, що стало причиною його подальшого невиходу на роботу, оскільки з наказом про звільнення його ознайомлено не було, про причини звільнення не повідомлено. Позивачем під час судового розгляду не заперечувалась та обставину, що 19-20 листопада 2011 р. були його робочими змінами. Та обставина, що відбулись істотні зміни умов праці, належно не підтверджені, оскільки «надання бензину та житла на час перебування на роботі»нічим визначено не було, ані наказом про прийняття на роботу, ані Статутом, ані колективною угодою, ані посадовою інструкцією сторожа. Отже, поважність причин прогулу в контексті вимог діючого трудового законодавства ОСОБА_1 не доведена.

Не обґрунтовані доводи позивача і в тій частині, що остаточний розрахунок із заробітної плати з ним проведено під час звільнення не було, оскільки як вбачається з перелічених раніше відомостей з виплати заробітної плати, індивідуальних відомостей про застраховану особу та прибуткових касових ордерів (а.с. 87-88) нарахування заробітної плати проводилось у відповідності до розмірів, визначених трудовою угодою, проте з неї проводились відрахування на підставі наказу №5 від 25.08.2011 р., правомірність якого ОСОБА_1 не оскаржувалась.

Що стосується посилання представника позивача під час судових дебатів про затримку видачі трудової книжки та необхідності стягнення середнього заробітку за час затримки її видачі (ст. 235 КЗпП України), по-перше, такі вимоги позивачем не заявлялись і як підстава позову не зазначались, по-друге, не доведена та обставина, що час затримки видачі трудової книжки став на перешкоді ОСОБА_1 для влаштування на інше місце роботи, крім того, не доведений факт вини власника в затримці видачі трудової книжки, про що свідчить акт про відмову в отриманні трудової книжки позивачем.

Отже, судом встановлено, що звільнення ОСОБА_1 було проведено з дотриманням вимог діючого законодавства, і не зважаючи на численні порушення трудового законодавства ОСОБА_2, як власником (що потягло за собою притягнення останнього до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 41 КУпАП) суд не вбачає підстав для задоволення заявлених позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 60, 80, 209, 212-215, 217, 218, 223 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «Гаван плюс», третя особа на стороні відповідача: ОСОБА_2, про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Каховський міськрайонний суд Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Суддя:ОСОБА_12