АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 22-ц/491/989/2012 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 32 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

04 квітня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Турік В.П.

суддів - Митрофанової Л.В., Зубакової В.П.

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю: позивача - ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

представника третьої особи Моторного (транспортного) страхового бюро України ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України, про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, а також за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5, третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України (далі МТСБУ), про стягнення матеріальної та моральної шкоди, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, посилаючись на те, що 15.07.2009 року з вини водія ОСОБА_5, який керуючи транспортним засобом - автобусом, держномер АЕ 7374 АТ, рухався по вул. Десантній у м. Кривому Розі, сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої автомобіль позивача отримав механічні пошкодження.

Оскільки, відповідач в момент ДТП, перебував у трудових відносинах з ОСОБА_7, позивач просив стягнути з неї на свою користь матеріальний збиток в сумі 4807,95 грн. як різницю між спричиненою йому шкодою та страховим відшкодуванням, втрачену вигоду в сумі 1104,16 грн., 1089,50 грн. судових витрат.

З відповідача ОСОБА_5 позивач просив стягнути на свою користь моральну шкоду в сумі 5000 грн.

В лютому 2010 року МТСБУ звернулося з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_5 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування, посилаючись на те, що у звязку з ДТП, що сталося 15.07.2009 року, ним 03 листопада 2009 року здійснено виплату страхового відшкодування потерпілому ОСОБА_2 в сумі 20224,56 грн. Вказану суму просило суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на свою користь, а також 202,25 грн. судового збору, 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, 1000 грн. витрат на правову допомогу.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року, описку в якому виправлено ухвалою того ж суду від 15.02.2012 року, задоволено позов ОСОБА_2

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 4807,95 грн., 1463, 22 грн. витрат повязаних з розглядом справи.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 5000 грн.

Задоволено частково позов МТСБУ до ОСОБА_7 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь МТСБУ витрати, повязані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 20224,56 грн., 1120 грн. витрат повязаних з розглядом справи.

Відмовлено у задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_5

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовів, посилаючись на те, що ОСОБА_5 не є належним відповідачем по справі, оскільки на момент вчинення правопорушення він перебував у трудових відносинах з ОСОБА_7, яка й повинна нести відповідальність за завдану як моральну, так і матеріальну шкоду, що узгоджується з розясненнями п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року. Вважає, що позивачем не доведено факту заподіяння моральної шкоди внаслідок ДТП, не обґрунтовано її розмір. Не погоджується й з розміром матеріальної шкоди, яку стягнуто судом з ОСОБА_7, оскільки її необґрунтовано належними доказами, а рішення суду не містить жодних розрахунків задоволення майнових вимог.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.07.2009 року близько 08 год. 45 хв. по вул. Десантній у м. Кривому Розі ОСОБА_5, керуючи транспортним засобом автобусом марки «YOUYI-ZGT 6710D», держномер АЕ 7374 АТ, не вибрав межі безпечної швидкості та дистанції та допустив зіткнення з попутно їдучим транспортним засобом марки «Фольксваген», держномер «АЕ 6768 АА», яким керував позивач ОСОБА_2 Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження

Постановою судді Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2009 року ОСОБА_5 визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

03 листопада 2009 року МТСБУ сплачено на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування у звязку з ДТП в сумі 20224,56 грн.

Задовольняючи позов ОСОБА_2 в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди, а із ОСОБА_5 моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з обовязку ОСОБА_7, як працедавця, нести матеріальну відповідальність, а ОСОБА_5, як винної особи нести відповідальність за завдану моральну шкоду, спричинену внаслідок ДТП.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції керувався ст. 1191 ЦК України та виходив з права позивача, який відшкодував спричинену відповідачем ОСОБА_7 шкоду в порядку страхового відшкодування, на зворотну вимогу до нього про відшкодування шкоди в межах здійснених ним фактичних затрат.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Встановивши, що володільцем джерела підвищеної небезпеки автобуса марки «YOUYI-ZGT 6710D», держномер АЕ 7374 АТ, є ОСОБА_7, з якою ОСОБА_5 на момент ДТП перебував у трудових відносинах, виконуючи в момент ДТП свої трудові обовязки, що сторонами не оспорюється, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обовязок ОСОБА_7, як працедавця, нести відповідальність перед позивачем за завдану її працівником матеріальну шкоду.

Вказаний висновок відповідає положенням ст.ст. 1166, 1172, ч.2 ст. 1187, ст. 1188 ЦК України та узгоджується з розясненнями, наданими Пленумом Верховного Суду України в п.4 Постанови «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992 року зі змінами та доповненнями.

Визначаючи розмір матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що реальна вартість втраченого майна складає 24269,47 грн., що підтверджується висновком спеціаліста-автотоварознавця від 03.08.2009 року (а.с. 15-41).

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5, що висновок спеціаліста-автотоварозанавця не може бути належним доказом спричинення матеріальної шкоди безпідставні, оскільки вказаний висновок підлягає оцінці у сукупності з іншими письмовими доказами по справі.

Враховуючи те, що МТСБУ 03.11.2009 року виплатило страхове відшкодування на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі 20224,56 грн., суд першої інстанції правильно стягнув з відповідача ОСОБА_7 на користь позивача ОСОБА_2 різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою в сумі 4044,91 грн., що відповідає положенням ст. 1194 ЦК України.

Оскільки МТСБУ виплатило ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 20224,56 грн., то згідно ч.1 ст. 1191 ЦК України у МТСБУ виникло право зворотної вимоги до ОСОБА_7 у розмірі здійсненої ним виплати, а тому колегія суддів погоджується з задоволенням позову МТСБУ до ОСОБА_7 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування.

Оскаржуючи рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_7 матеріальної шкоди на користь ОСОБА_2 та розмір сплаченого страхового відшкодування на користь МТСБУ, відповідач ОСОБА_5 жодних доказів в спростування правильності здійснених судом розрахунків не надав.

Не може погодитися колегія суддів з доводами апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про те, що він є неналежним відповідачем по справі й відповідати за завдану моральну шкоду внаслідок ДТП повинна ОСОБА_7,як працедавець, з врахуванням наступного.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, відповідно до частини 1 якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі, неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Оскільки винним у скоєнні ДТП, що сталося 15.07.2009 року визнано ОСОБА_5Г, що підтверджується постановою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 05 серпня 2009 року, ОСОБА_2, заявивши вимогу про відшкодування моральної шкоди до винної особи ОСОБА_5 дотримався вимог чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_5 про відсутність підстав для покладення на нього обовязку з відшкодування моральної шкоди спростовуються вищенаведеним. Крім того, діюче законодавство не обмежує позивача, як потерпілої особи, в праві вибору звернення з позовом про відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП до винної особи безпосередньо, або ж до особи, з якою вона перебувала у трудових відносинах на момент ДТП, як працедавця останнього.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Аналогічне розяснення щодо порядку визначення розміру відшкодування моральної шкоди судом надане Пленумом Верховного Суду України в п.9 Постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. з подальшими змінами.

Визначаючи розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_5 на користь позивача ОСОБА_2 в розмірі 5000 грн., суд першої інстанції в повній мірі врахував характер правопорушення та його наслідки, ступінь вини особи, яка її завдала, навівши в рішенні достатні мотиви для такого висновку з огляду на засади розумності та справедливості, відповідно до положень ст. 23 ЦК України та з урахуванням розяснень вищенаведеної Постанови Пленуму Верховного Суду України.

У звязку з чим, колегія суддів вважає безпідставними посилання відповідача в апеляційній скарзі про недоведеність позивачем факту заподіяння моральної шкоди, необґрунтованість судом її розміру.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

В частині відмови в задоволенні позовних вимог, рішення суду не оскаржується.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 19 жовтня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: