Справа № 2/2523/273/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2012 року місто Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Микитченко К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Пісківської сільської ради Чернігівського району та області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 Держкомзему у Чернігівському районі Чернігівської області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 діючи в інтересах ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, у якому просить суд визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії «ЯЛ»№235755, що зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під №72, та визнати за позивачем право власності на земельну ділянку площею 0,2486 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вулиці Зелена,12 у с. Піски, Чернігівського району, в порядку спадкування за законом, після смерті 26.02.2009 року її чоловіка ОСОБА_4, оскільки оспорюваний державний акт було виписано та зареєстровано 28.10.2010 року, тобто вже після смерті ОСОБА_4, що є порушенням законодавства і перешкоджає позивачу належним чином оформити своє право на спадщину.

У судове засідання позивач та її представниця не зявились, від представника завчасно, через канцелярію суду надано заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги вона підтримує і просить їх задовольнити.

Представник відповідача Пісківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання сільська рада повідомлялась належним чином, згідно поданої до суду заяви сільський голова просить справу розглянути без участі їх представника, позовні вимоги визнаються.

Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Представник третьої особи у судове засідання не зявився, заява про участь у справі, до суду не надходила.

Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд повно, всебічно та обєктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно приписів частини 1 статті 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

У відповідності до п. «г»ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Судом встановлено, що 26 лютого 2009 року у віці 81 року помер ОСОБА_4, про що свідчить свідоцтво про смерть серії «1-ЕЛ»№108918. /а.с.9/

За життя ОСОБА_4 перебував у шлюбних відносинах з позивачкою ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії «ЯР»№318111.

Наведене свідчить, що позивачка є спадкоємицею першої черги за законом після смерті чоловіка, в силу приписів ст.1261 ЦК України.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, до складу якої входить земельна ділянка площею 0,2486 га, з призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вулиці Зелена,12 у с. Піски, Чернігівського району і 29 січня 2008 року вона була передана у власність спадкодавцю згідно рішення Х сесії V скликання Пісківської сільської ради Чернігівського району.

Як свідчить інформація ОСОБА_2 Держкомзему у Чернігівському районі 28 жовтня 2010 року на імя ОСОБА_4 було зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під №72 Державний акт на право власності на вказану вище земельну ділянку серії «ЯЛ»№235755, однак даний акт ним не було отримано.

Стаття 155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Оскільки ОСОБА_4 помер 26 лютого 2009 року і відповідно втратив цивільну правоздатність, то реєстрація на його імя Державного акту про право власності на земельну ділянку є неправомірною і такий акт неможна вважати дійсним.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до вимог ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Судом встановлено, що позивачка прийняла спадщину чоловіка, про що свідчить видане їй 02.02.2012 року свідоцтво про право на спадщину за законом на Ѕ частину домоволодіння по вулиці Зелена,12 у с. Піски, Чернігівського району.

Відповідно до положень ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи заявлені позовні вимоги по суті, суд виходить з того, що з 1 січня 2002 р. відповідно до статті 125 ЗК України (2768-14) право користування земельною ділянкою виникало після одержання її власником або землекористувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування або укладення договору оренди, їх державної реєстрації та встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), а з 2 травня 2009 р., у відповідності із Законом України від 5 березня 2009 р. N1066-VI, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна правоздатність ОСОБА_4 припинилась у момент його смерті, і за таких обставин до дня смерті він не встиг одержати в ОСОБА_2 Держкомзему Державний акт про реєстрацію права власності на земельну ділянку, і тобто фактично не набув права власності на спірну земельну ділянку.

Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування.

Згідно із ст.ст.125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 20/5 від 03 березня 2004 року №20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна.

За таких обставин, позивачка позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковану земельну ділянку в нотаріальній конторі.

Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист , як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону.

Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10-11, 31, 61, 158, 174, 197, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст.ст.16, 257, 328, 392, 1268, 1297 ЦК України, ст.81, 125-126, 131, 155 ЗК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Пісківської сільської ради Чернігівського району та області про визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку та визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом - задовольнити повністю.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії «ЯЛ»№235755, зареєстрований на імя ОСОБА_4 28 жовтня 2010 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю під №72.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку площею 0,2486 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, що розташована по вулиці Зелена,12 у с. Піски, Чернігівського району на території Пісківської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, в порядку спадкування за законом, після смерті 26.02.2009 року її чоловіка ОСОБА_4

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи ,які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. П. Криворученко