Справа № 2 - 3212 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 січня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальової С.В.,

за участю позивача ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2, третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про визнання кредитного договору, додаткової угоди до кредитного договору, договору іпотеки, договору про внесення змін до договору іпотеки, договору поруки недійсними, зазначивши третьою особою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_4

Позивач вказував на те, що 10 жовтня 2006 року між ним та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» укладено кредитний договір № 0. Відповідно до умов договору банк зобовязався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 25652 швейцарських франків. Позичальник в свою чергу зобовязувався повернути Банку кредит, сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених договором. 07.03.2007 року між ними укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої ОСОБА_5 зобовязався передати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 35107 шв. франків.

У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір іпотеки. Також у забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором від 10.10.2006 року між банком та ОСОБА_6 було укладено договір поруки.

Посилаючись на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки такі умови договору є несправедливими, просив суд визнати недійсними укладені правочини, зобовязати приватного нотаріуса Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_4 виключити з реєстру заборон нерухоме майно, передане в іпотеку Банку.

Ухвалою суду від 16.11.2011 року до участі у справі в якості третіх осіб залучено ОСОБА_6, ОСОБА_3

В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали. Просили про його задоволення.

Представник відповідача в судове засідання не зявився. Від відповідача до суду надійшли заперечення проти позову з посиланням на те, що надання позичальнику коштів в іноземній валюті не суперечить вимогам чинного законодавства.

Третя особа ОСОБА_3 посилався на те, що вимоги позову є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, третьої особи, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 10 жовтня 2006 року між позивачем та акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», укладено кредитний договір № 0.

Відповідно до умов договору ОСОБА_5 зобовязався надати позичальнику кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 25652 швейцарських франків. Позичальник в свою чергу зобовязувався повернути Банку кредит, сплатити проценти, комісію в порядку і на умовах, визначених договором. 07.03.2007 року між сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої ОСОБА_5 зобовязався передати позичальнику кредит в іноземній валюті в сумі 35107 шв. франків.

У забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_3 10.10.2006 року було укладено договір іпотеки. Крім того у забезпечення виконання боргових зобовязань за кредитним договором від 10.10.2006 року між Банком та ОСОБА_6 10.10.2006 року було укладено договір поруки.

Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_7 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_7 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі-Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій ОСОБА_5 банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу ОСОБА_5 банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню.

У Банка - відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані ОСОБА_5 банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

Крім того, підпунктом «в» п.4 ст.5 Декрету КМУ передбачено наявність індивідуальної ліцензії на надання одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. В той же час на сьогодні законодавець не визначив межі термінів і сум надання або одержання кредитів в іноземній валюті. Відповідно до п.1.5 Положення про порядок видачі НБУ індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14 жовтня 2004 р. №483, використання іноземної валюти як засобу платежу без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_5 видав банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції за валютними цінностями). Таким чином, у звязку з відсутністю нормативних умов для застосування індивідуального ліцензування щодо вказаних операцій, єдиною правовою підставою для здійснення банками кредитування в іноземній валюті є наявність у банку генеральної ліцензії на здійснення валютних операцій.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

При укладенні кредитного договору від 10 жовтня 2006 року позивач був ознайомлений з його умовами та погоджувався з такими умовами договору.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання правочинів недійсними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська