Справа № 2-1762/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 січня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Дмитренко А. М. ,

при секретарі Вангородська О. С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що з 26.12.1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, від якого мають доньку Крістіну ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2, сімейне життя не склалося, оскільки між ними відсутнє взаєморозуміння, постійно виникали сварки із-за різних характерів та поглядів на життя, вони втратили почуття поваги та любові один до одного, припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, а тому вона вважає подальше збереження шлюбу неможливим і просить суд шлюб між ними розірвати.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги.

Відповідач, який проживає на даний час в Росії, до суду не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином, до суду відповідачем надано нотаріально засвідчену письмову заяву, в якій він просить суд розглянути дану справу без його участі, дає згоду на розірвання шлюбу, вказує на те, що майнові спори між ними відсутні.

Згідно зі ст..414 ЦПК України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обовязковість якого надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст.63 Закону України «Про міжнародне приватне право» припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу.

За ч.1 ст.60 цього Закону правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний звязок іншим чином.

Як вказано в п.7 ч.1 ст.76 Закону, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках: дія або подія, що стала підставою для подання позову, мала місце на території України.

Отже, враховуючи вищенаведені правові норми, підсудність даної справи визначається за законодавством України і при вирішенні спору також застосовуються норми СК України, оскільки шлюб між сторонами було зареєстровано на території України і позивач має постійне місце проживання на території України.

Заслухавши пояснення позивача, оглянувши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони з 26.12.1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку ОСОБА_1 Крістіну ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4, що стверджується копіями свідоцтв про одруження та про народження дітей, поясненнями позивача.

Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

За ч.3 і ч.4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування до припинення шлюбних відносин чи до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу.

Згідно ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подружніх стосунків сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть, проживають окремо, наміру зберігати сімю не мають.

Майнові спори між сторонами відсутні.

Враховуючи те, що сторони проживають окремо, відповідач в даний час проживає на території іншої держави, вони не мають взагалі наміру зберігати їхній шлюб, суд вважає за недоцільне надавати сторонам строк для примирення, оскільки за даних обставин збереження шлюбу суперечитиме інтересам обох сторін.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

При реєстрації шлюбу позивачка та відповідач прізвище не змінювали.

На підставі Декрету КМ України «Про державне мито», ст..ст.79, 88 ЦПК України за згодою позивача суд вважає за можливе стягнути з неї судовий збір на користь держави за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС в розмірі 17 грн.

Враховуючи наведене та керуючись Законом України «Про міжнародне приватне право», ст.ст. 24,56, 110,112,113 Сімейного Кодексу України, ст.ст.10,60,88, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 26 грудня 1992 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Соломянського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 1119, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 17 грн. за реєстрацію розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя ОСОБА_5