Справа № 2506/2614/2012 Провадження № 22-ц/2590/3145/2012 Головуючий у I інстанції Сапон А.В.
Категорія цивільна Доповідач - Скрипка А. А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 жовтня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3
при секретарі:ОСОБА_4
за участю:представника товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс ОСОБА_5, ОСОБА_6, його представника ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс на заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_6 до товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс про стягнення грошових коштів, сплачених на виконання нікчемного правочину,

в с т а н о в и в:

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2012 року вимоги позову ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс на користь ОСОБА_6 3 500 грн., сплачених за договором № 004494 від 27.12.2011 року та 500 грн. витрат на оплату правової допомоги. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з товариства з обмеженою відповідальністю Ятесс на користь держави 214 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі товариство з обмеженою відповідальністю „Ятесс просить оскаржуване заочне рішення скасувати, ухваливши нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 Доводи апеляційної скарги зазначають, що оскаржуване заочне рішення суду є необґрунтованим, його ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вказує на те, що твердження позивача про непрозорість умов програми „Кому гроші? необґрунтовані, оскільки укладений договір містить положення, які докладно і зрозуміло описують порядок, механізм надання послуг, права та обовязки сторін, порядок сплати внесків та інші умови, з якими позивач ознайомився та отримав всі викладені відповіді від уповноваженої особи товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс, про що свідчить заява, підписана ОСОБА_6 27.12.2011 року. Також апелянт вважає безпідставними твердження позивача про звернення до відповідача, оскільки жодного письмового звернення (у формі та в порядку передбаченому в додатку № 2 до договору) на адресу товариства з обмеженою відповідальністю „ Ятесс не надходило. Апелянт зазначає, що застосування судом в даному випадку норм статтей 18, 19 Закону України „ Про захист прав споживачів до правовідносин між сторонами щодо несправедливої та нечесної підприємницької діяльності, яка вводить споживача в оману, є неправомірним, оскільки вказані твердження не були належним чином доведені та обґрунтовані в оскаржуваному судовому рішенні. Таким чином, на думку апелянта, відсутні підстави вважати, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, тому визначені статтею 19 Закону України Про захист прав споживачів умови для визнання угоди недійсною відсутні.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі рішення суду першої інстанції. Позивач вказує, що оскаржуване заочне рішення є законним та обґрунтованим, оскільки його було винесено на основі повного дослідження всіх обставин та матеріалів справи, у відповідності до норм чинного законодавства, а саме Закону України „Про захист прав споживачів та ЦПК України.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції, - залишенню без змін, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

В ході судового розгляду даної справи встановлено та підтверджується її матеріалами, що 27 грудня 2011 року між позивачем та товариством з обмеженою відповідальністю „Ятесс було укладено договір № 004494. Метою укладення вказаного договору було отримання ОСОБА_6 кредиту для придбання транспортного засобу на суму 100 000 грн. (а. с. 5 - 10).

Відповідно до п.1.1. предметом даного договору є вчинення відповідачем від імені та за рахунок позивача певних юридичних дій, спрямованих на придбання товару, зазначеного в Додатку №1 до даного договору, на умовах діяльності програми «Кому гроші?» (Додаток №2 до даного договору) у тому числі: сформувати групу учасників (добровільне обєднання учасників, які виявили бажання придбати певні товари на умовах програми «Кому гроші?»), здійснити її адміністрування; організувати та проводити асигнаційні заходи (захід по розподілу фонду групи), здійснювати оплату товару на користь учасника або надати відповідну суму у позику; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені сторонами.

На виконання умов даного договору, ОСОБА_6 сплатив товариству з обмеженою відповідальністю „Ятесс грошову суму в розмірі 3 500 грн. в якості вступного внеску відповідно до додатку № 1 та п. 2.1.1 договору, що підтверджується квитанцією № 10/18 від 27.12.2011 року (а. с. 12).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що діяльність відповідача вводить споживача в оману, оскільки програма „Кому гроші? формується виключно на коштах його учасників, без залучення коштів самого відповідача, а в умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів.

Апеляційний суд погоджується з вірним по суті висновком суду першої інстанції, оскільки такий висновок узгоджується з нормами матеріального права, які регламентують спірні правовідносини та фактичними обставинами справи.

Відповідно до п.7 ч.3 статті 19 Закону України „Про захист прав споживачів забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

У відповідності до вимог статті 230 Цивільного кодексу України, якщо одна сторона навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина 1 статті 229 Цивільного кодексу України), такий правочин визнається судом недійсним.

Дослідивши умови програми „Кому гроші?, викладені у додатку № 2 до договору № 004494 від 27 грудня 2011 року (а. с. 6 - 9) та висновки суду першої інстанції, апеляційний суд вважає, що викладені умови програми дійсно є непрозорими, отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати непотрібні йому послуги.

Апеляційний суд вважає вірним по суті висновок суду першої інстанції відносно того, що умови викладені у ст. 8 додатку №2 до договору про те, що розірвання договору на паритетних правах можливе лише протягом першого дня з моменту його підписання, оскільки це можливо тільки до моменту його активації, порушує принцип рівності сторін договору, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1.4. укладеного сторонами договору, він активується у день надходження на рахунок товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс вступного внеску, який повинен бути сплачений в строк, передбачений ст. 2 п. 2.1.1. договору, тобто в день його підписання. У разі виявлення бажання клієнтом системи розірвати договір після закінчення вказаного вище терміну, застосовуються положення п. 8.2. договору, згідно з якими вступний внесок та адміністративні витрати клієнту програми не повертаються. Проте, договір відповідно до п. 8.3 вважається розірваним на вимогу відповідача в односторонньому порядку з 1 числа місяця, в якому виникла заборгованість, за умови, якщо позивач, якому ще не надано дозвіл, не сплатить в строк до 15-го числа поточного місяця загальний платіж та адміністративні витрати.

Згідно з п. 4 та п. 6 ч. 3 статті 18 Закону України „Про захист прав споживачів несправедливими є умови договору про надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв'язку з розірванням або невиконанням ним договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права розірвати договір із споживачем на власний розсуд, якщо споживачеві таке право не надається.

Тобто, в даному випадку дані умови дійсно є нерівними та несправедливими по відношенню до споживачів запропонованих послуг та є підставою для визнання недійсними вказаних умов.

Крім того, необхідно зазначити, що пунктом 5.1 ст. 5 вказаного додатку № 2 (умовами програми „Кому гроші?) визначено, що адміністратор проводить оплату товару та організовує його передачу у власність учасника, або надає відповідну суму в позику для придбання товару самим учасником, який отримав дозвіл, протягом 30 банківських днів після того, як учасником будуть виконані вимоги цієї статті.

Відповідно до ч. 1 статті 4 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг фінансовими вважаються такі послуги: 1) випуск платіжних документів, платіжних карток, дорожніх чеків та/або їх обслуговування, кліринг, інші форми забезпечення розрахунків; 2) довірче управління фінансовими активами; 3) діяльність з обміну валют; 4) залучення фінансових активів із зобов'язанням щодо наступного їх повернення; 5) фінансовий лізинг; 6) надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту; 7) надання гарантій та поручительств; 8) переказ коштів; 9) послуги у сфері страхування та у системі накопичувального пенсійного забезпечення; 10) професійна діяльність на ринку цінних паперів, що підлягає ліцензуванню; 11) факторинг; 111) адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах; 12) інші операції, які відповідають критеріям, визначеним у пункті 5 частини першої статті 1 цього Закону.

Пунктом 5 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону визначено, що фінансові послуги - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Вищенаведене свідчить про те, що перелік фінансових послуг, передбачений Законом України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, не є вичерпним, визначення послуг як фінансових можливе при відповідності операцій критеріям, встановленим п. 5 ч. 1 ст. 1 зазначеного Закону.

Надання послуг при придбанні товарів у групах містить ознаки фінансової послуги, повязаної з прямим залученням фінансових активів від фізичних осіб. Крім того, Законом України від 02 червня 2011 року N 3462-VI "Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг", який набув чинності з 08 січня 2012 року, статтю 4 Закону доповнено пунктом 11-1, відповідно до якого було закріплено, що діяльність із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах дійсно відноситься до переліку фінансових послуг.

Водночас відповідно до статті 34 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно із п. 7 ч. 3 статті 19 Закону України "Про захист прав споживачів" забороняються як такі, що вводять в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Відповідно до ч. 6 статті 19 Закону України „Про захист прав споживачів правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Частиною 2 статті 215 Цивільного кодексу України встановлено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Оскільки за змістом статті 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а кожна із сторін такого правочину зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, то висновок суду першої інстанції щодо стягнення з відповідача на користь позивача 3500 грн., сплачених ОСОБА_6 за спірним договором, відповідає вимогам закону.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності висновку суду першої інстанції відносно того, що умови спірного договору містять ознаки пірамідальних схем, не знайшли свого підтвердження в ході апеляційного розгляду даної справи. Оскільки судом першої інстанції в ході розгляду даної справи вірно встановлено, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п.7 статті 19 Закону України Про захист прав споживачів, коли один учасник програми за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача оплачує товар іншому учаснику програми. При цьому надання визнання права на одержання товару учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників програми, залучених до програми Кому гроші ?. Позивач фактично сплачував не за одержання товару чи послуги, а за можливість одержання права на купівлю товару, яке надавалось не за рахунок відповідача, а за рахунок залучення інших споживачів і їх коштів до такої ж схеми.

Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків оскаржуваного рішення суду нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини та фактичним обставинам справи, не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, ухваленого на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами , які були досліджені в судовому засіданні.

Керуючись статтями : 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю „Ятесс відхилити.

Заочне рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 07 червня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: