Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-3379/12 Головуючий у 1 інстанції Макаров В.О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 серпня 2012 року м . Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого Савченко О.В.

суддів Воробйової І.А.

ОСОБА_2

при секретарі Бабеннко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про припинення права власності на незначну частку у спільному майні та визнання права власності на частину квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, поділ майна в натурі та вселення, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про припинення права власності на незначну частку у спільному майні та визнання права власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_1.

В позовній заяві зазначала, що їй та відповідачу по справі на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2, при цьому їй належить 5/6 частин цієї квартири, а відповідачу 1/6 частина. Житлова площа квартири становить 37, 4 кв.м., яка складається з 3-х кімнат: 17, 5 кв.м., 8, 3 кв.м., та 11, 6 кв.м. Розмір житлової площі, яка відповідає ідеальній частці відповідача становить 6, 23 кв. м. Оскільки у квартирі немає кімнати, яка б відповідала розміру житлової площі, що належить відповідачу та враховуючи, що частка відповідача у праві власності є незначною, а квартира є неподільною, просила суд припинити право власності відповідача на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3.

Не погодившись з позовом, ОСОБА_3 в березні 2012 року подав зустрічний позов, який в процесі розгляду справи уточнив, до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, поділ майна в натурі та вселення, в якому просив суд, розділити спірну квартиру в натурі та виділити йому у власність кімнату 8, 3 кв.м., визначити порядок користування квартирою та стягнути з нього на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 2850, 60 грн., як доплату за 2, 07 кв.м. житлової площі у кімнаті 8, 3 кв.м., оскільки на даний час він мешкає в гуртожитку та має намір розірвати шлюб зі своєю дружиною і перейти жити до матері у спільну квартиру.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Припинено право спільної часткової власності ОСОБА_3 на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_4.

Стягнуто з ОСОБА_4 суму грошової компенсації 1/6 частини квартири АДРЕСА_2 в розмірі 15735, 00 грн., яка внесена на рахунок ТУ ДСА у Запорізькій області згідно квитанції № 10/С/43 від 12 жовтня 2011 року, шляхом виплати цих коштів на користь ОСОБА_3.

У задоволені зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю, поділ майна в натурі та вселення відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги за зустрічним позовом задовольнити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 3) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення в повній мірі не відповідає.

За положеннями ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка його є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Разом із цим слід зазначити, що положеннями ч. 4 ст. 41 Конституції України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності та що право приватної власності є непорушним.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони є співвласниками трикімнатної квартири АДРЕСА_5 ум.Запоріжжі загальною площею 66,22 кв., жилою 37,4 кв.м. Позивачці належить 5/6 частини вказаної квартири. Відповідачу належить 1/6 частина цієї квартири. Зазначене підтверджується копією технічного паспорту, витягом з реєстру прав власності, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 10.03.2011р. та технічним паспортом реєстровий №247/3680, виданим Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що сторони спільно користуватися квартирою не мають можливості, квартира є неподільною річчю, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі, а тому припинення права власності на частку в спільному майні не завдасть відповідачу істотної шкоди.

Крім того, стягуючи з позивачки на користь відповідача вартість 1/6 частки в розмірі 15735,00 грн., суд виходив з ринкової вартості 1/6 частини спірної квартири.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи і зроблені в результаті порушення судом норм матеріального права.

Вирішуючи спір, суд прийшов до помилкового висновку, що частка відповідача є незначною з огляду на її розмір, який становить 1/6 частини спірної квартири і не може вважатися незначним.

Задовольняючи позов, суд послався на неможливість спільного користування спірною квартирою, з чим колегія суддів не може погодитися, бо такі висновки не грунтуються на матеріалах справи і належні докази про те, що сторони як співвласники квартири не можуть спільно користуватися квартирою у справі відсутні.

Визначаючи розмір вартості частини квартири, що підлягає стягненню з позивачки на користь відповідача в розмірі 15735,00 грн., суд виходив з ринкової вартості лише 1/6 частини спірної квартири, а не загальної вартості квартири . Проте з такими висновками погодитися не можна. За змістом ст.365 ЦК України компенсація частки проводиться виходячи із дійсної вартості будинку ( квартири), а не вартості його частини, як помилково вважав суд. Відповідно до розяснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 р. "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок"під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий у даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза.

Крім того, відсутні підстави для задоволення позову, поскільки позивачка не надала передбачених ст.57 ЦПК України доказів, про дійсну вартість квартири, тобто вартість за яку вона може бути продана в даному населеному пункті, що позбавляє суд можливості вирішити питання про вартість належної відповідачу частки та стягнення компенсації відповідно до вимог закону. Вказана позивачкою вартість 1/6 частини квартири в розмірі 15735,00 грн. не може бути прийнята до уваги, як така, що явно порушує права відповідача.

Доводи позивачки про те, що відповідач не несе витрат на утримання квартири, а всі витрати несе вона за власний кошт, не є підставою, передбаченою ст.365 ЦК України, для припинення права власності особи на частку у спільному майні. В даному випадку за наявності передбачених законом підстав позивачка вправі звернутися до суду з позовом до відповідача як співвласника квартири про стягнення понесених нею коштів на утримання спільної квартири .

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст. 10 ЦПК України).

Зазначені вище порушення, які допустив суд першої інстанції, призвели до неправильного вирішення спору в частині задоволення первісного позову.

Разом з тим посилання апелянта на доведеність його зустрічних позовних вимог безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні належні докази, що підтверджують правомірність його вимог, а тому рішення суду щодо відмови у задоволені зустрічного позову є законним і обґрунтованим,а апеляційна скарга в цій частині не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи, ухвалене з порушенням норм матеріального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову та зустрічного позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 07 травня 2012 року у даній справі в частині задоволення позову ОСОБА_4 про припинення права власності на незначну частку у спільному майні та визнання права власності скасувати та ухвалити нове рішення . Відмовити ОСОБА_4 в задоволенні позову.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: