Справа № 2-6576/12
У Х В А Л А

24 жовтня 2012 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Київська міська рада, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про встановлення порядку користування земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просить встановити порядок користування земельною ділянкою між співвласниками домоволодіння, що знаходиться по вул. Танкістів, 15, в наступному порядку: ОСОБА_1 виділити в користування 70/100 частки земельної ділянки, що відповідає його частці у домоволодінні, а ОСОБА_2 виділити в користування 30/100 частки земельної ділянки, що відповідає її частці у домоволодінні, а також призначити по справі судову-технічну експертизу для визначення можливих варіантів поділу і встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Посилається в позові на те, що сторони з приводу приватизації вказаної земельної ділянки звернулись до Київської міської ради, яка рішенням від 27.10.2005 року за № 308/3769 передала у спільну часткову власність сторін цю ділянку. Але відповідачка у січні 2007 року відмовилась укласти з КП Київській міській центр земельного кадастру та приватизації землітрьохсторонній договір на виконання проектно-вишукувальних робіт по перенесенню меж земельної ділянки на місцевість та оплатити його виконання, що унеможливлює до теперішнього часу отримання державного акту на право власності на земельну ділянку.

Однак зміст позовної заяви свідчить, що позивачем не викладені обставини щодо обґрунтування підстав та предмету позову, тобто, які права позивача порушені, якими саме діями відповідача, а також на підставі якої правової норми визначається той спосіб захисту прав, який позивачка просить застосувати.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі, зокрема, зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, із посиланням на докази, що підтверджують кожну обставину, або на наявність підстав для звільнення від доказування.

Вивченням матеріалів позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, обставини в обґрунтування вимог позивача, тобто ті юридичні факти, на основі яких він обґрунтовує свої вимоги до відповідача про встановлення порядку користування земельною ділянкою, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог або обставин, які свідчать на підтвердження дійсної неможливості отримання таких доказів.

Так, позивач, звертаючись до відповідача з вимогою встановити порядок користування земельною ділянкою, не обґрунтовує підставі, за якими суд за відсутності у сторін правовстановлюючих документів на право власності або користування земельною ділянкою з визначенням площі цієї ділянки та встановлення її меж в натурі, має повноваження самостійно встановити межі земельної ділянки, враховуючи що такі дії віднесено виключно до компетенції органу, який здійснює відповідну діяльність та наділений повноваженнями на прохання власника земельної ділянки встановити межі земельної ділянки в натурі.

Таким чином, позивачем не окреслений предмет позову, який би характеризував те, на що спрямований позов, оскільки позивачем не зазначено, за яких обставин як правових підстав та яким саме нормативним актом передбачений таких спосіб захисту прав та інтересів позивача та повноваження суду для розгляду відповідної вимоги в судовому порядку.

Зазначення цих обставин за нормами ст. 119 ЦПК України є передумовою відкриття провадження у справі, оскільки відповідно до ст. 15 цього ж Кодексу суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають саме з правових відносин: цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, а не з будь-яких суспільних звязків. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу позову, а за вказаних обставин для судового розгляду позивачкою не визначена суть позовних вимог, що позбавляє можливості зясувати предмет спору та доказування.

Згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Таким чином, позивачу необхідно викласти обставини справи в обґрунтування вимог, зазначити їх правові підстави відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини із посиланням на докази в підтвердження викладених обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у статтях 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119, 121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Київська міська рада, Головне управління земельних ресурсів виконавчого органу Київської міської державної адміністрації, про встановлення порядку користування земельною ділянкою залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали, шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі. Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: