АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Майній Г.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та заявою ОСОБА_3 про приєднання до апеляційної скарги на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Дніпропетровського національного університету ім.О.Гончара про про захист честі, гідності і ділової репутації та позовами ОСОБА_2 до Дніпропетровського національного університету ім.О.Гончара про визнання незаконним звіту та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

02 жовтня 2006 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.5 т.3) до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Дніпропетровського національного університету про захист честі, гідності і ділової репутації. Позивачі вказували на те, що по 03 січня 2006 року вони працювали в Дніпропетровському національному університеті, ОСОБА_2 в якості завідувачки науково-дослідної лабораторії прикладної математики і механіки, а ОСОБА_3 - наукового працівника цієї лабораторії. У лютому 2003 року відповідачами ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 було складено звіт про роботу комісії, створеної для уточнення обставин, викладених у рапортах завідувача НДЛ ПММ ОСОБА_2, з яким вона була ознайомлена 08 жовтня 2003 року, а ОСОБА_3 лише зараз. У своєму звіті відповідачі виклали серед інших наступну фразу «... останнім часом в НДЛ мали місце неодноразові випадки нетактовного, грубого та образливого відношення н.с. ОСОБА_3 до колег по роботі, на які зав.НДЛ ОСОБА_2 не зважала, не хотіла або не змогла їх припинити».

Посилаючись на те, що вказана фраза не має документального підтвердження та є свідоцтвом безтактного, грубого та образливого відношення авторів звіту до ОСОБА_3, їх упередженого ставлення до оцінки подій, позивачі просили визнати її такою, що не відповідає дійсності і порочить їх, позивачів честь, гідність і ділову репутацію; зобовязати відповідачів спростувати вказаний вислів шляхом складання письмово спростування, надсилання його ректору ДНУ, кожному з позивачів, а також у Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська й до прокуратури Жовтневого району м.Дніпропетровська та стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 4705грн. на відшкодування завданої їм солідарно моральної шкоди.

09 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Дніпропетровського національного університету про відшкодування моральної шкоди. Позивачка зазначала, що за її зверненням від 21 січня 2003 р. до ректора ДНУ його службовим розпорядженням №2 від 27 січня 2003 року було призначено комісію у складі голови комісії - проректора з наукової роботи ДНУ ОСОБА_9 і членів комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 З цього розпорядження не вбачається, які саме дії доручено виконати членам комісії. Приблизно у лютому 2003 року членами комісії було складено звіт про роботу комісії, створеної для уточнення обставин, викладених у рапортах завідувача НДЛ ПММ ОСОБА_2

Посилаючись на те, що голова комісії ОСОБА_9 при її роботі виявив бездіяльність, а члени комісії вчинили незаконні та неправомірні дії відносно неї, не вивчивши жодного з питань порушених в її рапорті, не зясувавши інші питання щодо яких виклали своє твердження, зробивши неправомірні і образливі висновки щодо ОСОБА_3, позивачка просила стягнути з Дніпропетровського національного університету 1699 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй діями вказаних співробітників ДНУ.

В ході розгляду справи позивачка уточнила вказані вимоги і просила визнати неправомірними щодо неї дії членів комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ,ОСОБА_7 та ОСОБА_8 і неправомірною бездіяльність голови цієї комісії ОСОБА_9, стягнути з відповідача 4705 грн. на відшкодування моральної шкоди, а саме: 2705 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй протиправними діями членів комісії та 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю голови цієї комісії (а.с.6 т.3).

10 жовтня 2009 року ОСОБА_2 звернулась до суду з уточненим в ході розгляду справи позовом (а.с.7 т.3) до Дніпропетровського національного університету про визнання незаконним вищевказаного звіту про роботу комісії, створеної для уточнення обставин, викладених у її рапортах. Вказуючи на те, що ректор не доручав членам комісії складати цей звіт та поширювати його; звіт не датований, не має вхідного номера, не зареєстровано в жодному з підрозділів університету, не підписано головою комісії, не затверджено ректором ДНУ; у звіті наведені фальсифіковані дані, він містить неправомірні і такі, що порушують її права висновки та інше, позивачка просила визнати його незаконним; визнати такими, що не відповідають дійсності викладені у звіті фрази: (1) « Такі напружені відносини у колективі призвели до зриву строку підготовки науково-технічного звіту по д/б темі №04-143-00 за 2002 рік», (2) «Науковий-технічний звіт по темі № 04-143-00 був зданий в НДУ ДНУ 17 січня 2002 року, чим було порушено наказ №1089 ректора ДНУ від 29 жовтня 2002 року про строк подання звітів до 20 грудня 2002 року», (3) «НДЛ ПММ, яка ще 2-3 роки тому була однією з кращих не тільки на факультеті, а і в університеті», (4) «Слід замітити, що як пропозиції комісії від 08 січня 2003 року так і рішення засідання кафедри від 21 січня 2003 року мають характер звернення до керівництва ректорату, тобто носять рекомендаційний характер, правових норм співробітників не порушують і знаходяться у рамках відповідних обовязків як зав. кафедри, так і засідання кафедри на розгляд питань про стан науково-дослідної роботи та службових відносин у колективах НДЛ кафедри» та зобовязати ДНУ в особі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, спростувати зазначені вислови шляхом складення письмового спростування, надсилання його ректору ДНУ, у Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська й до прокуратури Жовтневого району м.Дніпропетровська та вручення його позивачці у присутності ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8; стягнути з відповідача 4705 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої їй поширенням неправдивої інформації, яка містилася у звіті.

Ухвалою від 09 листопада 2006 року суд зазначені позови обєднав в одне провадження.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 22 червня 2011 року, з урахуванням ухвали від 20 грудня 2011 року про виправлення описок, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням того ж суду від 07 вересня 2011 року вирішено питання про стягнення судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та в заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_3 ставлять питання про скасування рішення, як незаконного та про ухвалення нового рішення.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів вважає апеляційну скаргу підлягаючою частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що до 03 січня 2006 року позивачі знаходились в трудових правовідносинах з Дніпропетровським національним університетом, ОСОБА_2 в якості завідувачки науково-дослідною лабораторією прикладної математики і механіки, а ОСОБА_3 - наукового працівника цієї лабораторії.

23 січня 2003 року ОСОБА_2 подала рапорт ректору ДНУ щодо виведення науково-дослідної лабораторії прикладної математики і механіки з підпорядкованості завідуючому кафедрою ОММК ОСОБА_10 (а.с.42-44 т.1).

Службовим розпорядженням ректора ДНУ №2 від 27 січня 2003 року для уточнення обставин, викладених в рапорті ОСОБА_2 було призначено комісію у складі її голови ОСОБА_9 і членів комісії ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_11, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8, якій доручено розібратися з питаннями, викладеними в зазначеному рапорті та подати відповідні пропозиції (а.с.45 т.1).

За наслідками своєї роботи вказана комісія склала звіт, в якому виклала встановлені факти; відомості про те, що ніякої інформації про події, вказані в рапорті ОСОБА_2 щодо конфліктних відносин між ОСОБА_12 та ОСОБА_3, комісія не отримала; висловила свої судження та відповідні пропозиції (а.с.46-47 т.1).

Ухвалюючи рішення, суд керувався цивільним Кодексом 2003 року, що є безпідставним відносно даного спору, оскільки правовідносини сторін виникли до набрання новим Кодексом чинності й не мають продовжуваного характеру, а тому при розгляді справи суд мав керуватися положеннями ЦК 1963 року.

Відповідно до ч.1 ст.7 ЦК України 1963 року громадянин або організація вправі вимагати по суду спростування відомостей, що не відповідають дійсності або викладені неправдиво, порочать їх честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди їх інтересам, якщо той, хто поширив такі відомості, не доведе, що вони відповідають дійсності.

Громадянин або організація, відносно яких поширені відомості, що не відповідають дійсності і завдають шкоди їх інтересам, честі, гідності або діловій репутації, вправі поряд із спростуванням таких відомостей вимагати відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої їх поширенням.

При розгляді справ про захист честі, гідності і ділової репутації, зясуванню підлягають наступні обставини: чи поширені відомості, про спростування яких предявлений позов, чи порочать вони честь, гідність або ділову репутацію позивачів та чи відповідають дійсності.

Суду не надано доказів про те, що викладені у звіті комісії ДНУ відомості є недостовірними, а також про те, що відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 поширювали ці відомості.

Безпідставними є доводи апеляційної скарги про те, що доказом поширення зазначених в позовних заявах висловлювань комісії є само викладення їх у звіті, оскільки поширенням інформації є доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачі члени вказаної комісії, виконуючи розпорядження ректора ДНУ, підготували звіт в якому виклали певні факти, які мали місце в діяльності університету і висловили свої оціночні судження та відповідні пропозиції. При цьому вони не мали мети зганьбити честь, гідність або ділову репутацію позивачів.

Факт передачі зазначеного звіту керівництву ДНУ є виконанням службового розпорядження №2 від 27 січня 2003 року, а не поширенням інформації відповідачами.

Відповідно до ч.2 ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Право висловлювати судження, оцінку, думки гарантовано ст.34 Конституції України. Це право закріплено також в ст.10 Європейської конвенції «Про захист прав людини і основних свобод», яка відповідно до ст.9 Конституції України є складовою частиною національного законодавства.

На підставі викладеного в задоволенні позовів слід було відмовити саме з цих підстав.

Крім того вищевказаний звіт не може бути визнаний судом недійсним, оскільки не є актом державного чи іншого органу, який може бути оспорений в судовому порядку.

Юридичним актом, який може бути оспорений в судовому порядку, є офіційний письмовий документ державного чи іншого органу (посадової особи), виданий в межах його компетенції, визначеної законом, який має точно визначені зовнішні реквізити та породжує певні правові наслідки, створює юридичний стан, спрямований на регулювання суспільних відносин, має обовязковий характер для субєктів цих відносин, поширює свою чинність на певний час, територію, коло субєктів.

Враховуючи те, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, постановлене судове рішення, на підставі п.3,4 ст.309 ЦПК України, підлягає зміні в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову, а апеляційна скарга позивача - частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 22 червня 2011 року змінити в частині обґрунтування відмови в задоволенні позову відповідно з даним рішенням, а в іншій частині - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: