Справа №2-792/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2012 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира у складі:

головуючої - судді Комісарчук О .В.

секретаря Содель А.С.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору, договору застави та договорів поруки, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», в якому просив визнати недійсним кредитний договір № 0 від 24.10.2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; договір застави транспортного засобу від 24.10.20 06 року, укладений між тими ж сторонами; договір поруки № 0 від 24.10.2006 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, договір поруки № 240717 від 16.10.2009 року, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3. Зазначений договір застави та договори поруки були укладені з метою забезпечення виконання зобов'язання за основним кредитним договором.

Відповідно до кредитного договору позивач отримав кредит в сумі 13445.00 дол. США на споживчі цілі. Свої вимоги мотивував тим, що банк надав позивачу споживчий кредит в іноземній валюті, однак зазначає, що єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України є гривня, а надання банком грошових коштів та проведення позивачем дій відносно виконання своїх зобов'язань в іноземній валюті за своєю правовою природою є валютною операцією, які проводяться на підставі відповідної індивідуальної ліцензії ОСОБА_4 банку України. Крім того, вказав, що умови кредитного договору внаслідок девальвації гривні стали для нього невигідними, на даний час є несправедливими. В обґрунтування позовних вимог вказав, що він підписав договір внаслідок помилки щодо обставин, які мають істотне значення для нього, вважає, що працівники банку всупереч вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» не надали йому повну інформацію щодо ризиків укладення договору саме в іноземній валюті, не попередили про можливість девальвації гривні по відношенню до іноземної валюти. Обґрунтовуючи вимоги щодо визнання недійсним договору застави та договорів поруки зазначив, що визнання недійсним основного зобов'язання тягне за собою недійсність зобов'язань, які забезпечували його виконання.

На виконання вимог Закону України «Про акціонерні товариства» 18.12.2009 року Акціонерно- інноваційний банк "" УкрСиббанк" змінив найменування банку на Публічне акціонерне товариство "УкрСиббанк ".

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову. Письмові заперечення приєднані до матеріалів справи. Зазначив, що банком при укладенні даного кредитного договору, договору застави та договорів поруки повністю дотримані вимоги чинного законодавства, а тому відсутні підстави для визнання їх недійсними.

Третя особа приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5 в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Треті особи ОСОБА_2 та Захарчу к Г.В. в судові засідання жодного разу не з'являлись, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток (а.с.45,46,63,64,66,74,88,89), правом на подачу письмових пояснень з приводу позовних вимог не скористались.

Беручи до уваги, що дана справа перебуває в провадженні суду понад один рік, з урахуванням норм ЦПК України, які передбачають строки розгляду справи, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність третіх осіб.

Вислухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову.

Правові відносини між сторонами регулюються ст.ст. 203, 526, 533, 192, 1054 ЦК України, ст. ст. 47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність», ст. 36 Закону України «Про ОСОБА_4 України», Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Положенням ОСОБА_4 Банку України від 14.10.2004 року №483.

Судом встановлено, що 24.10.2006 року між ОСОБА_1 та Акціонерно-інноваційним банком " УкрСиббанк " укладено кредитний договір № 0, за умовами якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_1 грошові кошти в іноземні валюті в сумі 13445 дол. США зі сплатою процентів за користування кредитом.

Для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 24.10.2006 року між Акціонерно-інноваційним банком " УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу за умовами якого, ОСОБА_1 передав в заставу банку рухоме майно - автомобіль CHEVROLET AVEO SF69Y/

З метою забезпечення виконання обов'язку позичальником за кредитним договором. 24.10.2006 року між Акціонерно-інноваційним банком " УкрСиббанк" та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за умовами якого остання виступила поручителем за виконання ОСОБА_1 свого обов'язку перед кредитором.

Крім того, з метою забезпечення виконання обов'язку позичальником за кредитним договором. 16.10.2009 року між Акціонерно-інноваційним банком " УкрСиббанк'" та ОСОБА_3 був укладений договір поруки, за умовами якого останній виступив поручителем за виконання ОСОБА_1 свого обов'язку перед кредитором.

Відповідач свої зобов'язання за договором виконав, надавши позивачу кредит, що сторонами не заперечується.

Відповідно до ст. З ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є. зокрема, свобода договору, яка полягає у визнанні за суб'єктом цивільного права можливості укладати договори (або утримуватись від укладення договорів) і визначати їх зміст на свій розсуд відповідно до досягнутої з контрагентом домовленості.

Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов'язковим до виконання сторонами.

Частина 1 ст. 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредити) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

У своїх вимогах позивач посилається на порушення відповідачем- ПАТ "УкрСиббанк " норм діючого законодавства при наданні йому кредитних коштів в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 Цивільного кодексу України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 533 Цивільного кодексу України передбачено, що грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Так. відповідно до ст.5 п.4 Декрету КМУ «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо термін і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі потребують індивідуальної ліцензії.

Згідно з п. 1 листа НБУ від 01.09.94 р. №19013/2124 видавати кредити в іноземній валюті резидентам України може уповноважений банк України, в додатку до ліцензії якого передбачене таке право.

Як вбачається з представлених відповідачем документів. ПАТ «УкрСиббанк» має банківську ліцензію за №75 на здійснення банківських операцій з валютними цінностями, невідємною частиною є Дозвіл від 28 грудня 2009 р. за № 75-3 та Додаток до дозволу, в якому наведено перелік операцій, які має право здійснювати ПАТ «УкрСиббанк» з валютними цінностями.

Відповідно до ст. ст. 47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати такі банківські операції як розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та власний ризик. Коштами, відповідно до даного Закону є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквіваленти.

Оскільки, згідно з умовами вказаного вище Декрету операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу, а даний дозвіл було надано ПАТ «УкрСиббанк», суд вважає, що порушень діючого законодавства з боку відповідача щодо проведення ним банківських операцій в іноземній валюті, а саме: в доларах США при укладанні кредитного договоре з ОСОБА_1 не було допущено.

Суд також вважає безпідставними доводи позивача щодо необхідності отримання індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій та використання іноземної валюти як засіб платежу, оскільки ст. 13 вищезгаданого Декрету уповноважені банки, які отримали від НБУ генеральні ліцензії на здійснення салютних операцій, здійснюють контроль за валютними операціями, що проводяться резидентами і нерезидентами через ці установи. Таким чином, отримання банком чи позичальником індивідуальної ліцензії на здійснення з надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті не потребується.

Положенням НБУ від 14.10.2004 року за №483 передбачено можливість використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Виходячи з наведеного, погашення заборгованості в іноземній валюті за кредитним договором не суперечить діючому законодавству.

Таким чином, правових перешкод для того, щоб ПАТ «УкрСиббанк» укладав кредитний договір та видавав кредити в іноземній валюті, немає.

Крім того, позивач згідно з ч.2 ст. 1056 ЦК України, мав право відмовитися від одержання кредиту частково або в повному обсязі, повідомивши про це кредитодавця. Також відповідно до п.6 ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів», у позивача існувала можливість в 14-денний термін відмовитись від кредиту , проте цим правом він не скористався, отже, оцінюючи всі фінансові ризики. ОСОБА_1 не відмовився від отримання кредитних коштів саме в валюті доларах США.

Відповідно до статті 36 Закону України "Про ОСОБА_4 банк України" офіційний курс гривні до іноземних валют установлюється ОСОБА_4 банком України.

Валютні курси, як зазначено в частині першій статті 8 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються ОСОБА_4 банком України за погодженням із Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління ОСОБА_4 банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долару США. установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Отже, незмінність курсу гривні до іноземних валют законодавчо не закріплена.

Таким чином, укладаючи спірні кредитні договори в іноземній валюті, сторони приймали на себе певні ризики на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Позивачем не доведено, що сторони при укладенні кредитного договору були впевнені в тому, що така зміна обставин не настане.

Виходячи зі змісту статей 1046, 1054 ЦК України, відповідальність за валютні ризики лежить саме на позичальнику.

В силу ст. ст. 10 ч.З. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано докази на підтвердження викладених тверджень про ненадання банком інформації щодо можливості коливання курсу валют та приховування відомостей про ймовірність настання світової фінансової кризи, також не долучено доказів про звернення позивача з вимогою про їх надання, не доведено факту неможливості позичальника відмовитися від підписання запропонованого йому кредитного договору, позивачем не доведено, що він помилявся щодо обставин, як мають істотне значення. Під час розгляду справи встановлено, що волевиявлення сторін в момент його укладення було вільним, відповідно до внутрішньої волі позивача.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що під час укладання сторонами кредитного договору відповідачем було дотримано всі вимоги, які є необхідними для дійсності правочину відповідно до ст. 203 ЦК України.

Відмовляючи в позові про визнання недійсним кредитного договору суд відмовляє в інших позовних вимогах, так як останні випливають з вимог про визнання кредитного договору недійсним.

Керуючись ст.ст. 10,11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,-

вирішив:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсними кредитного договору № 0 від 24.10.2006 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1; договору застави транспортного засобу від 24.10.2006 року; договору поруки № 0 від 24.10.2006 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2, договору поруки № 240717 від 16.10.2009 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.В. Комісарчук