Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22 - 1679 / 2012 р. Головуючий у 1 інстанції: Скользнєва Н.Г.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

Іменем України

03 квітня 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.

Суддів: Мануйлова Ю.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Запорізького відділення Східного комерційного макрорегіону Донецької ОФ ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання частково недійсними кредитних договорів № 08-315Ж104-К від 29.05.2008 року, № 0315/111854-РК від 08.05.2008 року в частині третейських застережень,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в якому зазначав, що 29.05.2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» в особі Запорізької обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» та ним був укладений договір кредиту № 08-315Ж104-К, а також 08.05.2008 року договір № 0315/111854- РК. про відкриття банківського рахунку.

Пункт 6.2. договору кредиту від 29.05.2008 року та пункт 6.3 договору про вікриття банківського рахунку містять третейське застереження, згідно з якими спори стосовно цих договорів розглядаються певними суддями третейських суддів.

Вважає що зазначені пункти договорів суперечить. 5 ст. 110 ЦПК України, п. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та ст.. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод».

Посилаючись на вищезазначене просив суд визнати частково недійсними умови цих договорів в частині третейського застереження; стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не підлягав застосуванню.

Відмовлюючи у задоволенні заявленого позову суд виходив з того, що третейські застереження щодо розгляду спорів по кредитному договору та по договору про відкриття банківського рахунку відповідали вимогам норм чинного на час укладення цих договорів законодавства.

Такий висновок суду суперчить вимогам норм національного законодавства та вимогам норм Конвеції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року ОСОБА_4, обов"язковість якої до її виконання надана Верховною Радою України.

Згідно до ст.215 ЇДК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені, зокрема ч.І ст.203 цього Кодексу про те, що зміст правочину не може бути суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства.

З договорів кредиту від 29.05.2008 року та договору про відкриття банківського рахунку від 08.05.2008 року, укладених ОСОБА_3 з АКБ СР „Укрсоцбанк" видно, що в них врегулювані правовідносини сторін щодо умов споживання банківських послуг.

У п.6.2 договору кредиту та у п.6.3 договору про відкриття банківського рахунку зазначено, що у випадку неможливості вирішення спорів шляхом переговорів спір розглядається певними третейскими суддями третейськіх суддів.

За нормами ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який виріпшть спір щодо його прав та обов"язків цивільного характеру.

За нормами ст. 6 ЦК України передбачено, що сторони в договорі не можуть відступити від положень актів цивільного законодавства, якщо в цих актах прямо вказано про це, а також у разі, якщо обов"язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Актами цивільного законодавства, зокрема нормами спеціального законодавства відносно виниклих правовідносин, якими є Закони України „Про третейські суди" та „Про захист прав споживачів" передбачено (ст.1 першого Закону), що до третейського суду за . угодою сторін може бути передано будь-який спір, що виникає з цивільних відносин, крім випадків передбачених законом, (п.6 ст. 4, ст.22 другого Закону), що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом та що споживачі мають на право на звернення до суду та до інших уповноважених державою органів державної влади за захистом порушених прав.

З наведених законодавчих актів слідує, що в них прямо зазначено, що захист прав споживачів здійснють судові інстанції державного рівня, а тому зазначення у п.,п.6.2, 6.3 цих договорів про розгляд спорів третейськими судами є відступленням від вищезазначених актів цивільного законодавства і є підставою для визнання їх недійсними.

Крім того зміст третейської угоди за нормами спеціального законодавства, а саме за нормами ст.5,12 Закону України „Про третейські суди" повинен відповідати вимогам цього Закону, а саме у ній має бути зазначено предмет спору, а якщо предмет спору не вказано - третейська угода є недійсною.

З змісту третейськіх угод, зазначених в договорах сторін предмет третейської угоди не є визначеним, тому ці третейські угоди як такі, що не відповідають вимогам норм вищезазначеного Закону вважаються недійсними.

Неможливо погодиться з тим, що третейська угода про передачу справи на розгляд певним без попереднього розподілу справ суддям третейського суду не порушує права позивача на справедний розгляд його справи незалежним і безстороннім судом.

Також вказана третейська угода обмежує права позивача на зверенння до суду державного рівня для захисту своїх прав, бо її реалізація відповідачем є підставою для залишення без розгляду заяви позивача до суду державного рівня за захистом своїх прав у відповідності до п.6 ст.207 ЦПК України.

Отже так як умови п.,п. 6.2, 6.3 договорів щодо розгляду будь-яких спорів споживача банківських послуг з установою Банку суперечать нормам Закону України „Про захист прав споживачів" та нормам Закону України „Про третейські суди", порушують права позивача відповідно до норм Конвеції про захист прав людини на справедливий розгляд спорів щодо його цивільних прав та обов"язків незалежним і безсторонінім судом, встановленим законом, який вирішить спір, судова колегія рішення суду про відмову у задовленні позовних вимог ОСОБА_3 скасовує і на підставі вимог норм вищевказаного законодавства та вимог норм ч.1 ст.215, ч.1ст.203 ЦК України ухвалює нове рішення про задоволення позову ОСОБА_3 про визнання умов вказаних пунктів договорів недійсними.

Керуючись ст., ст. 307, 309, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И РІШ И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 09 лютого 2012 року в цій справі скасувати і ухвалити нове наступного змісту:

„Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати умови п.6.2 ( третейська угода) договору кредиту № 08-315 Ж104-К від 28.05.2008 року і умови п.6.3. ( третейська угода) договору № 0315/111854-РК, укладенні між ОСОБА_3 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку „Укрсоцбанк" недійсними.

Стягнути з ПАТ „Укрсоцбанк" на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі - 99,15 грн."

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, проте воно може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: