РІШЕННЯ

іменем України

Справа № 429/8417/12

09 жовтня 2012 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Кононенко Т.О.

за участю секретаря: Рубцової О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Павлограді Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «ДТЕК Павлоградвугілля»про відшкодування моральної шкоди спричиненої пошкодженням здоровя -

встановив:

16 серпня 2012 року позивач звернувся до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача компенсацію за моральну шкоду в сумі 10 000 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що він з 27 січня 1975 року до 11 червня 2001 року перебував у трудових відносинах з підприємствами вугледобувної промисловості, а саме працював в умовах дії шкідливих факторів на шахті «Самарська», - виробничий підрозділ ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля». За час роботи був зайнятий у шкідливих умовах. Під час роботи отримав професійні захворювання вегето-сенсорна полі невропатія, нейродистрофія у вигляді двостороннього плечолопаткового пері артрозу, деф.артроз ліктьових та колінних суглобів. Згідно довідки Павлоградської МСЕК № 313589 від 10.07.2002 року йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності повторно, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання йому було завдано моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він втратив працездатність, став інвалідом, тобто перестав бути повноцінною людиною, він постійно відчуває фізичну біль, стан його здоров'я дуже незадовільний, в нього дуже болять суглоби, важко тривалий час знаходитися на ногах, постійно змушений вживати лікарські препарати, постійно відчуває наслідки професійного захворювання, сильні головні болі, став дуже погано спати внаслідок сильних нападів болю, не має можливості працювати не тільки на виробництві, а й виконувати елементарну домашню роботу, він доставляє багато труднощів своїй родині, відчуває депресивний стан.

В судове засідання позивач не зявився, однією із позовних вимог зазначив розгляд справи за його відсутності(а.с.2).

Представник відповідача ОСОБА_2 (НОМЕР_1, виданий Тернівським МВ УМВС України в Дніпропетровській області 20 лютого 2002 року) в судовому засіданні проти позову заперечувала повністю. Через канцелярію суду надала письмові заперечення, згідно яких проти позову заперечує та просить залишити позовну заяву без задоволення, посилаючись на те, що подані позивачем документи не дають змоги встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам чинного законодавства України.

Дослідивши всі документи і матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, а саме ксерокопії: трудової книжки ОСОБА_1Є.(а.с.4-6), характеристику умов праці (а.с.7), виписки з історії хвороби (а.с.8-9), епікриз зісторії хвороби (а.с.10), довідка Павлоградської МСЕК №313589 (а.с. 11-12), суд вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач знаходився року перебував у трудових відносинах з підприємствами вугледобувної промисловості, а саме працював в умовах дії шкідливих факторів на шахті «Самарська», - виробничий підрозділ ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля»(а.с.4-6). За час роботи позивач отримав професійні захворювання, відповідно до довідки Павлоградської МСЕК № 313589 від 10.07.2002 року йому встановлено 40 % втрати професійної працездатності повторно, він визнаний інвалідом третьої групи безстроково(а.с.11-12).

За клопотанням відповідача, було направлено запит до Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України про надання інформації щодо встановлення ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, втрати працездатності по професійному захворюванню за довідкою МСЕК первинно.

04.10.2012 року на адресу суду надійшла відповідь за № 3836 від 04.10.2012 року, в якій зазначено, що згідно довідки Павлоградської МСЕК № 245736 від 28.05.2001 року ОСОБА_1 встановлено 40% втрати працездатності(а.с.28).

Таким чином, довідкою висновком Павлоградської МСЕК № 245736 від 28.05.2001 року ОСОБА_1 вперше було встановлено 40% втрати працездатності втрати професійної працездатності, а тому саме з цього часу в нього виникло право на звернення до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди.

За змістом ст. ст. 21, 28, 30, 34, 35 Закону України „Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, право на отримання потерпілим страхових виплат у разі настання стійкої втрати працездатності, у тому числі виплати за моральну шкоду, виникає в особи з дня встановлення їй такої стійкої втрати працездатності вперше висновком МСЕК.

Таким чином, право на відшкодування моральної шкоди виникало у позивача до 01 січня 2006 року, тобто до набрання чинності як Законом України «Про державний бюджет України на 2006 рік», так і Законом України «Про державний бюджет України на 2007 рік», якими було зупинено дію норм, що передбачали право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, та Законом України № 717-V потерпілі мали право на відшкодування моральної шкоди з Фонду соцстраху.

Так в рішенні Верховного Суду України, яке є обовязковими для всіх судів України (стаття 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ і відповідає положенню статті 58 Конституції України, зазначено, що за загальним правилом про дію нормативно-правового акту в часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент предявлення позову.

Таким чином, ОСОБА_1 має право на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду соцстраху, якщо стійку втрату працездатності у звязку з травмою на виробництві або професійним захворюванням вперше встановлено у період із 01 квітня 2001 року по 31 грудня 2005 року, тобто під час дії законодавчих актів, які надавали потерпілим таке право.

Відповідно до Закону України № 1105-XIV в редакції, що діяла на час виникнення між сторонами спірних правовідносин, передбачало обовязок Фонду провести потерпілому страхову виплату за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому такої шкоди, а не за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

На підставі викладеного, керуючись ст. 58 Конституції України, ст. ст. 1, 21, 28, 30, 34, 35 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ст. ст. 10, 57-60, 88, 131, 137, 209, 212-215, 360-7 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Судові витрати компенсувати за рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його прийняття до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення виготовлено в нарадчій кімнаті, є оригіналом.

Мотивований текст рішення виготовлений 15.10.2012 року.

Суддя Павлоградського

міськрайонного суду

Дніпропетровської області ОСОБА_3