Справа № 2-3045/12
У Х В А Л А

09 квітня 2012 року суддя Соломянського районного суду м. Києва Калініченко О.Б., розглянувши матеріали позовної заяви Відкритого акціонерного товариства Пушкінський завод, Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Люксойлдо Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1 про визнання свідоцтва на знак для товарів та послуг недійсним та зобовязання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивачів 02.04.2012 року звернувся до суду з вказаною позовною заявою, в якій просить суд визнати недійсним повністю свідоцтво України №38725 на знак для товарів та послуг XOIL(видане 15.04.2004 року за заявкою № НОМЕР_1 від 08.08.2001 року) та зобовязати Державну службу інтелектуальної власності України внести відповідні зміни до Державного реєстру для товарів та послуг щодо визнання недійсним зазначеного свідоцтва.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); зазначення на докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Вивченням матеріалів позовної заяви, встановлено, що даний позов не відповідає вимогам ст.119 ЦПК України, оскільки в позовній заяві не викладені обставини, тобто ті юридично значимі факти, на основі яких позивач звертається до суду та обґрунтовує заявлені вимоги до відповідачів відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та не зазначені докази в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Так, представник позивачів як на підстави визнання свідоцтва на знак для товарів та послуг недійсним посилається на п.п. а, в ч. 1 ст. 19 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг, тобто на невідповідність зареєстрованого знаку умовам надання правової охорони та видачі свідоцтва внаслідок подання заявки з порушенням прав інших осіб.

Проте представник позивачів не викладає обставини, в чому це полягає, які порушення вчинені відносно кожного з позивачів та станом на який час, оскільки підставою для визнання свідоцтва на знак для товарів і послуг недійсним є порушення прав, які виникли у позивачів до подання заявки на спірний знак для товарів і послуг.

В позовній заяві представник позивача посилається, на те, що товари під знаком ILз 1999 року виробляються ВАТ Пушкінський завод, який 29.11.1999 року подав до Російського агентства по патентам та товарним знакам першу заявку на реєстрацію комбінованого товарного знаку для товарів 4 класу МКТП та 29.06.2000 року отримав свідоцтво на товарний знак 190449, а згодом отримав також свідоцтва Російської Федерації на інші товарні знаки, одним з основних, домінуючих та розрізняльних елементом яких є словесний елемент , що є фантазійним та є результатом інтелектуальної, творчої діяльності співробітників ВАТ Пушкінський завод.

05.08.2004 року ВАТ Пушкінський заводзаснувало ТОВ Компанія Люксойл, якому в подальшому за договором № 6838 про уступку товарного знаку від 15.09.2004 року були передані зазначені знаки. Крім того, знак LUXOILстаном на 01.10.2004 року був визнаний загальновідомим в Російській Федерації.

Посилається, що на дату подання заявки на спірний знак реалізацію товарів ВАТ Пушкінський заводпід знаком Україні здійснювала ціла низка субєктів підприємницької діяльності, проводилась рекламна компанія по просуванню цих товарів.

Таким чином, представник позивачів вважає подання заявки на знак та отримання оспорюваного свідоцтва протиправною та недобросовісною дією з наміром завдання шкоди інтересам ВАТ Пушкінський завод та зловживання правом щодо отримання монопольних прав на використання цього позначення в якості знаку.

Разом з тим, представник позивачів не виклав обставин, з яких би вбачалось обсяг охоронюваних прав інтелектуальної власності позивачів, яким чином порушені права кожного з них, які саме знаки, що належать позивачам, протиставлені спірному знаку і з яких підстав.

При цьому представник посилається, що спірне позначення не може отримати правову охорону згідно зі ст. 6 Закону України Про охорону прав на знаки для товарів і послуг, оскільки є оманливим та неправдивим, т. я. породжує у свідомості споживачів асоціації, повязані з якістю, географічним походженням товарів з території Російської Федерації та їх виробником ВАТ Пушкінський завод; та, крім того, вводить в оману щодо ВАТ та його товарів, оскільки спірний знак сам по собі на дату подання був оманливим або здатним ввести в оману щодо особи, яка є лише фізичною особою та, не будучи субєктом підприємницької діяльності, не є виробником товарів.

Однак не викладає, які відомості містить спірне позначення, що може бути сприйняте споживачем як таке, що не відповідає реальним фактам щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів та їх походження, а також інші відомості, що спотворюють істину; або не містить відомості, які прямо не відповідають дійсності, проте реально здатне породжувати таку можливість побічно, щодо властивостей або інших якісних характеристик товарів та їх походження, які насправді не відповідають дійсності.

Також посилається на порушення майнових авторських прав інтелектуальної власності ВАТ Пушкінський завод на службовий твір, не вказуючи, однак, відповідно до норм Закону України Про авторське право та суміжні права, хто є автором, чим підтверджується майнові авторські права на службовий твір, за яким трудовим чи цивільно-правовим договором вони були передані ВАТ Пушкінський заводта якій підлягають охороні, а також не визначаючи спосіб захисту цього права.

Крім того, посилається, що позначення OILє комерційним позначенням ВАТ Пушкінський заводта ТОВ Компанія Люксойл, проте не викладає обставин щодо його використання.

Враховуючи вищезазначене, представник позивачів так і не виклав в обґрунтування позову обставин щодо порушення прав позивачів, за захистом яких вони звертаються до суду відповідно до норм матеріального права, що поширюються на спірні правовідносини, та на підставі яких, на їх думку, необхідно вирішувати дані вимоги, і які визначають той засіб захисту права, який просять суд застосувати, з зазначенням доказів в підтвердження обґрунтування заявлених вимог.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст.119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву Відкритого акціонерного товариства Пушкінський завод, Товариства з обмеженою відповідальністю Компанія Люксойлдо Державної служби інтелектуальної власності України, ОСОБА_1 про визнання свідоцтва на знак для товарів та послуг недійсним та зобовязання вчинити дії залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків терміном три дні з моменту отримання копії ухвали шляхом подачі нової позовної заяви з урахуванням вимог, викладених в ухвалі.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: