АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/1834/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 19 Доповідач - Дерев'янко О.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого: Деревянка О.Г.,

суддів: Красвітної Т.П., Черненкової Л.А.

при секретарі: Горлаковій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2011 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа Обласне комунальне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації) про зобовязання не чинити перешкод у користуванні власністю та поділ нерухомого майна в натурі; за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 (треті особи: Обласне комунальне підприємство Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації, приватний нотаріус Дніпродзержинського міського нотаріального округу ОСОБА_4) про розірвання договору купівлі-продажу ? частини станції технічного обслуговування автомобілів,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами до ОСОБА_3 зазначивши, що на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2006 року йому належить ? частина станції технічного обслуговування автомобілів по вул.. Дружби, 30-а у селищі Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області. Інша ? частина станції належить ОСОБА_3

Оскільки відповідач не може вирішити питання про порядок користування нерухомим майном позивач просив суд поділити нерухоме майно на дві рівні частини, виділити йому в користування майстерню В-1 площею 73,8 м.кв., до якої входять приміщення 1-1 площею 51,7 м.кв., 1-2 площею 22,1 м.кв., в майстерні Б-1 приміщення 1-2 площею 6,5 м.кв., приміщення 1-3 площею 22,3 м.кв. та приміщення 1-1 площею 6,4 м.кв.

Майстерню А-1 площею 6,1 м.кв., в майстерні Б-1 майстерню 1-1 площею 47,2 м.кв. виділити в користування ОСОБА_3

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом та зазначив, що дійсно 06.09.2006 року між сторонами укладено договір купівлі продажу ? частини технічного обслуговування автомобілів по вул.. Дружби, 30-а у селищі Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, проте ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобовязанні, гроші не сплачує, тому позивач просив суд розірвати договір купівлі-продажу ? частки СТО, зобовязати ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»зареєструвати за ним право власності на ? частку цієї станції, стягнути судові витрати.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2011 року ОСОБА_2 в задоволенні позову відмовлено. Зустрічний позов задоволено частково, договір купівлі-продажу ? частки СТО розірвано, визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину станції технічного обслуговування автомобілів по вул.. Дружби, 30-а у селищі Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області, зобовязано ОКП «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»зареєструвати за ОСОБА_3 право власності на ? частку цієї станції, стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 зазначає про те, що рішення постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати, та постановити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Перевіривши матеріалі справи та апеляційної скарги у межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судовим рішенням встановлено, що ОСОБА_3 на праві приватної власності на підставі рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 липня 2006 року належала станція технічного обслуговування автомобілів, загальною площею 218,0 кв.м., розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вул. Дружби, 30 а, право власності на яку було зареєстроване 29 серпня 2006 року в обласному комунальному підприємстві «Дніпродзержинське бюро технічної інвентаризації»за реєстровим номером № 15867255.

06 вересня 2006 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладений договір купівлі-продажу, згідно з яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 купив у нього ? частину станції технічного обслуговування автомобілів, розташованої за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Курилівка, вул. Дружби, 30 а, посвідчений приватним нотаріусом Петриківського районного нотаріального округу ОСОБА_4 та зареєстрований в реєстрі за №1475.

Відповідно до п.2.1 вищезазначеного договору купівлі-продажу продаж ? частини станції технічного обслуговування вчиняється за 38 661 грн. 50 коп., які покупець сплачує продавцю після підписання цього договору. Відповідно до п. 3.2.1 договору продавець має право вимагати сплати встановленої ціни за ? частину станції технічного обслуговування автомобілів відповідно до умов цього договору. Згідно з п. 3.3.1 продавець зобовязаний сплатити за ? частину станції технічного обслуговування ціну, встановлену цим договором.

Строк виконання покупцем ОСОБА_2 його обовязку щодо сплати ОСОБА_3 вартості ? частини станції технічного обслуговування договором купівлі-продажу не зазначений.

Рішенням Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_3 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу ? частини станції технічного обслуговування автомобілів, розташованої по вул. Дружби, 30а в смт. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області.

Судовим рішенням у вищезазначеній цивільній справі було відмовлено позивачу в позові з тих підстав, що відмова покупця від виконання умов договору не є підставою для визнання договору недійсним. ОСОБА_1 того, при винесенні судового рішення про відмову в позові було встановлено, що ОСОБА_2 вказані обставини відмови від виконання зі своєї сторони умов договору, а саме несплати передбачених договором грошових коштів, спростовував тим, що він, без перешкод зі сторони позивача, зареєстрував належну йому по договору купівлі-продажу ? частину станції технічного обслуговування автомобілів в ОКП «Дніпродзержинське БТІ». Оскільки свої зобовязання щодо договору виконав шляхом проведення капітального ремонту всієї станції технічного обслуговування автомобілів, благоустрою її території зі згоди позивача на суму, яка зазначена в договорі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням зокрема у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд першої дійшов правильного та обґрунтованого висновку про те, що жодних належних чи допустимих доказів, які б свідчили про виконання зі своєї сторони умов договору стосовно сплати грошей за ? частку станції технічного обслуговування автомобілів ОСОБА_2 не надано, а тому ОСОБА_3 мав право відмовитись від договору та наполягав на його розірванні.

Відповідно до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються.

Таким чином, після розірвання та припинення договору купівлі-продажу ? частки станції технічного обслуговування автомобілів, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 06 вересня 2006 року, ОСОБА_3 має бути повернута ? частка станції технічного обслуговування автомобілів, розташована в будівлі № 30 а по вул. Дружби в смт. Курилівка Петриківського району Дніпропетровської області.

Відповідно до ч.1 ст. 615 ЦК України у разі порушення зобовязання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобовязання якщо це встановлено договором або законом.

Згідно з ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено позивачу по первісному позову у задоволенні його позовних вимог, враховуючи вищенаведені докази, оскільки ОСОБА_2 не надав доказів, які б свідчили про виконання ним зі своєї сторони умов п.2.1 договору купівлі-продажу стосовно сплати грошей за ? частку станції технічного обслуговування автомобілів, що є його обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, розяснював позивачеві його права та обовязки.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи і давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду першої інстанції.

Перевіривши справу в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про обґрунтованість висновків суду та безпідставності приведених в апеляційній скарзі доводів .

Керуючись ст.ст. 209,218,303,307,308,313-315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 05 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: