Рівненський міський суд Рівненської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 липня 2012 року м. Рівне

Рівненський міський суд у складі

Головуючого Цвіркуна О.С.

при секретарі Красновій А.О.

з участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівному цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним, суд-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Рівненського міського суду із позовом до до ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7 про визнання договору поруки недійсним.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачем було зазначено, що 12.07.2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_2 поручилась перед ОСОБА_5 за виконання обов'язку позивача ЗАТ «АСК «ІНГО Україна» щодо виплати страхового відшкодування за договором страхування №69057901, за яким було застраховано належний ОСОБА_5 автомобіль НОМЕР_1. Відповідачами не було погоджено з позивачем укладення договору поруки, можливість забезпечення виконання зобов'язання за договором страхування не передбачалась. Про існування спірного договору поруки позивач дізнався лише отримавши ухвалу Здолбунівського районного суду Рівненської області про відкриття провадження у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 та ОСОБА_8 «СК «Інго Україна» від 10.04.2012 року. Крім того, позивачем зазначено, що умовами договору страхування №69057901 від 23.06.2009 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_5. не передбачено забезпечення виконання позивачем обов'язку щодо виплати страхового відшкодування. Відповідно договором страхування, тобто основним зобов'язанням, не передбачено його забезпечення порукою. Зазначене свідчить, що відповідачі при укладенні спірного договору допустили порушення вимог закону ,а тому на підставі викладеного просить суд визнати договір поруки від 12.07.2010 року недійсним.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, надав пояснення ,аналогічні викладеним у позовній заяві, та додатково пояснив, що згідно з нормами ст. 548 ЦК України, виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом, а оскільки законом забезпечення виконання страховиком обов'язку щодо сплати страхового відшкодування саме порукою не передбачено, отже оспорюваний договір є недійсним, а тому просив суд позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_5 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, оскільки вважає позовні вимоги позивача безпідставним оскільки вважає, що відповідно до чинного законодавства України та укладеного між сторонами договору поруки, не встановлено обов'язку поручителя попереджати боржника про

укладення договору поруки з метою забезпечення виконання його зобов'язань перед кредитором. Вважає, що волевиявлення боржника під час укладання договору поруки не є істотною умовою даного виду договору, оскільки це не впливає безпосередньо на права та обов'язки боржника. Крім того, представник відповідача просить суд прийняти до уваги норми ст. 6 ЦК України, якими встановлено право сторін врегульовувати в договорі, який передбачений актами цивільного законодавства ,свої відносини ,які не врегульовані цими актами, а також можуть відступати від положень актів цивільного законодавства і врегульовувати свої відносини на власний розсуд.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні також заперечував проти задоволення вказаного позову, посилаючись при цьому на положення ст. З ЦПК України, а саме те, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. А оскільки права та інтереси позивача не зазнали жодних порушень у зв'язку з укладенням оскаржуваного договору поруки, отже він взагалі немає права звертатися до суду із зазначеним позовом. Крім того, він підтримав заперечення проти позову, які надав представник відповідача ОСОБА_5 3.0.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення ,вважаючи його безпідставним та необгрунтованим, та повність підтримала твердження свого представника.

Суд, об'єктивно дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дійшов до переконання про можливість задоволення позовної заяви з огляду на наступне.

Так, відповідно до договору страхування - полісу №690579701 страхування засобів наземного транспорту, цивільної відповідальності, водія та пасажира від нещасних випадків, укладеного між ЗАТ «АСК «Інго Україна» та ОСОБА_5 строк дії полісу встановлений з

24.06.2009 року до 23.06.2010 року.

Однак, 12.07.2010 року було укладено договір поруки між ОСОБА_2 (поручитель) та ОСОБА_5 (кредитор), і даним договором встановлювалось, що поручитель поручається перед кредитором за виконання обов'язку ОСОБА_8 «Акціонерна страхова компанія «Інго Україна» (боржник) щодо повної та своєчасної виплати страхового відшкодування дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце

10.06.2010 року з автомобілем НОМЕР_2 за страховим полісом

№690579701. Поручитель несе часткову відповідальність перед кредитором в сумі 500 грн.

Згідно зі ст. 548 ЦК України .виконання зобов'язання (основного зобов'язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.

Як встановлено при дослідженні у судовому засіданні полісу №690579701 страхування засобів наземного транспорту", цивільної відповідальності, водія та пасажира від нещасних випадків, укладеного між ЗАТ АСК «Інго Україна» та ОСОБА_5, положеннями даного договору страхування не передбачено забезпечення основного зобов'язання договором поруки.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Отже. Договір поруки є таким способом забезпечення виконання зобов'язання, який полягає у залученні третьої особи - поручителя до основного зобов'язання, яке виникло між боржником та кредитором. Причому за загальним правилом тягар пошуку поручителя покладається на боржника. При цьому, боржник не стає стороною в договорі поруки .який укладається між кредитором боржника і поручителем. Але виходячи з вищезазначеного, договір поруки не може укладатися без відома боржника.

Крім того, згідно з ч. 2 ст. 556 ЦК України, до поручителя, який виконав зобов'язання, забезпечене порукою, переходять усі права кредитора у цьому зобов'язанні, в тому числі й ті, що забезпечували його виконання. Отже, якщо при виконанні відповідачем ОСОБА_2 - поручителем за договором поруки, зобов'язання боржника - позивача по справі, у сумі 500 грн., то відповідно вона набуде права кредитора у цій частині по відношенню до боржника. А це в свою чергу безпосередньо зачіпає права та інтереси боржника - позивача у справі, оскільки як вже було встановлено, у полісі не зазначено можливості забезпечення зобов'язання договором поруки, а отже і заміни сторони, якій позивач повинен буде виплатити страхове відшкодування. Тому, суд приходить до переконання, що позивач мав право звертатись з вказаним позовом до суду, оскільки оспорюваний договір напряму стосується йото прав та інтересів,

Також, Законом України «Про страхування» від 07.03.1996 року № 85/96-ВР із змінами та доповненнями, не передбачено такий вид забезпечення договору страхування як порука, натомість у розділі III вказаного Закону міститься вичерпний перелік забезпечення платоспроможності страховиків, а отже і виконання ними своїх зобов'язань перед страхувальником у разі настання страхового випадку. А тому, відповідно до ч. З ст. 6 ЦК України сторони не можуть відступати від положень актів цивільного законодавства, якщо обов'язковість для сторін положень актів цивільного законодавства випливає з їх змісту або із суті відносин між сторонами.

Крім того, у судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 не змогла пояснити на якій підставі вона виступила поручителем ОСОБА_8 «АСК «Інго Україна», оскільки ні в трудових, ні в інших договірних відносинах з позивачем вона не перебувала.

Тому, на підставі усього вищевикладеного та в силу положень ч. З ст. 215 ЦК України, суд приходить до висновку, що оспорюваний договір поруки слід визнати недійсним.

Тому, відповідно до вищевикладеного, керуюючись ст.ст. 6, 215, 548, 553 ЦК України, ст. ст. 10,11,60,88,212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго Україна» до ОСОБА_5, ОСОБА_2 про визнання договору поруки недійсним - задоволити у повному обсязі.

Визнати договір поруки укладений 12 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Миколавїною - недійсним.

Стягнути солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 Миколавїни на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інго Україна» сплачений судовий збір у розмірі 214 грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд. У разі якщо рішення було постановлено без участі осіб, які брали участь у справі, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Рівненського міського суду: Цвіркун О.С.