Справа № 2-1517/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2012 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М. Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до житлово-будівельного кооперативу «Мрія», третьої особи Сокальської міської ради про визнання права власності,

в с т а н о в и в:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася в суд з даним позовом до ЖБК «Мрія», третьої особи Сокальської міської ради про визнання права власності, покликаючись на те, що 07.07.1990 р. був прийнятий Протокол №1, яким був створений ЖБК-4 «Мрія» в м. Сокалі. Даним протоколом також було прийнято рішення збудувати 45-ти квартирний житловий будинок. 10.07.1990 р. рішенням №179 виконавчого комітету Сокальської міської ради народних депутатів було затверджено зазначений вище протокол. Також було затверджено список членів ЖБК «Мрія» та затверджено та зареєстровано статут ЖБК «Мрія».У даний кооператив, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 вступило 44 особи (пайовиків), які почали оплачувати кошти на будівництво житлового будинку. Одним із членів була ОСОБА_2. Згодом 11.09.1992 р. Сокальською міською радою народних депутатів на 10 сесії 21 скликання була прийнята ухвала про відведення земельної ділянки ЖБК «Мрія» під будівництво 45-ти квартирного житлового будинку по АДРЕСА_1. Після виділення земельної ділянки та розробки відповідної проектної документації 31.05.1993 р. Державною обласною адміністрацією був виданий дозвіл на початок будівельних робіт по будівництву 45-ти квартирного будинку ЖБК по АДРЕСА_1, термін дії якого декілька разів продовжувавася. У 2003 році будинок був фактично збудований, проте у експлуатацію з формальних причин по даний час не зданий.

В результаті будівництва та оплати коштів (пайових внесків) у повному обсязі ОСОБА_2 була виділена у власність квартиру АДРЕСА_1. Право власності на вказану квартиру ОСОБА_2 підтверджується довідкою про оплату пайових внесків на квартиру у ЖБК «Мрія».

У 2008 році ОСОБА_2 вирішила подарити вказану квартиру своїй дочці ОСОБА_1. Оскільки на той момент відповідних документів у власниці не було такий договір було оформлено усно. У 2008 році ОСОБА_1 поселилась і по даний час проживає у зазначеній вище квартирі. У вересні 2011 року вона виявила бажання оформити право власності на зазначену квартиру документально. В зв'язку з цим ОСОБА_2 звернулась із заявою до голови ЖБК «Мрія». В результаті розгляду її заяви ОСОБА_2 було виключено із членів ЖБК «Мрія», а замість неї у члени було прийнято позивачку. Вказана квартира розташована на першому поверсі будинку кооперативу, позивачка виявила бажання добудувати до неї балкон. Для цього вона звернулась за дозволом до відповідача та отримала згоду усіх сусідів по кооперативу. На її заяву 04.09.2011 р. кооперативом був наданий дозвіл на добудову до квартири АДРЕСА_2 балкон. Отримавши відповідний дозвіл, позивачкою за власні кошти було проведено реконструкцію квартири шляхом добудови балкону та лоджії. В результаті проведеної реконструкції збільшилась площа квартири, яка тепер становить: загальна 96.3 м. кв.; житлова 55, 4 м. кв. В грудні 2011 року позивачка вирішила продати належну їй квартиру, але зробити цього не може, оскільки протягом тривалого часу не може виготовити документи на квартиру. З цим питанням неодноразово зверталась у різні інстанції, проте це не дало жодного результату, і тому вимушена звернутись за захистом своїх прав до суду.

Просить суд визнати за нею право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і складається з чотирьох кімнат житловою площею 55,4 м. кв. (загальна площа 96,3 м. кв.), а саме: коридору площею 9,5 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «1»; житлової кімнати площею 9,5 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «2»; житлової кімнати площею 18,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «3»; житлової кімнати площею 14,6 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «4»; кухні площею 17,6 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «5»; санвузла площею 3,4 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «6»; туалету площею 1,5 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «7»; житлової кімнати площею 12,5 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «8»; кладови площею 1,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «9»; лоджії площею 3,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «10»; балкону площею 3,3 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «І»

В судовому засіданні позивач, ОСОБА_1, позов підтримала, просить позовні вимоги задовольнити, в обгрунтування надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Представник відповідача ЖБК «Мрія» в судове засідання не прибув, однак подав заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності представника кооперативу, позовні вимоги визнає.

Представник третьої особи, Сокальської міської ради, ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечила проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши учасників та дослідивши письмові матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для цього законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також в разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно, довідки від 01.09.2011 р. виданої головою ЖБК «Мрія» встановлено, що ОСОБА_2 є членом ЖБК «Мрія», в результаті розподілу квартир їй належить квартира АДРЕСА_1. Станом на 23.02.1996 року пайові внески нею виплачені в повному обсязі.

На підставі витягу з протоколу загальних зборів ЖБК «Мрія» від 04.09.2011 р. члени житлово-будівельного коопетативу «Мрія» вирішили виключити з членів ЖБК «Мрія» ОСОБА_2 та прийняти в члени ЖБК «Мрія» ОСОБА_1.

Відповідно до витягу з протоколу загальних зборів ЖБК «Мрія» від 04.09.2011 р. члени житлово-будівельного коопетативу «Мрія» не заперечили проти добудови лоджії в кухні та балкону в квартирі №1 ОСОБА_1.

У відповідності до ст.384 ЦК України член житлово - будівельного кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово - будівельного кооперативу стає її власником.

Згідно ч.1 ст. 15 ЗУ «Про власність» член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий

внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

Позивачка є членом ЖБК «Мрія», користується квартирою №1, яка складається з 4 кімнат, пайовий внесок сплачено станом на 1996 рік, постійно проживає в цій квартирі. Вона будучи членом ЖБК «Мрія», отримавши у користування вказану квартиру, по якійвиплачено в повному обсязі пайовий, таким чином позивач набула право власності на квартиру АДРЕСА_4 у зв'язку з виплатою паю.

Позивач самовільно звела лоджію площею 3,8 м. кв. та балкон площею 3,3 м. кв., при цьому вона отримала згоду власника будинку ЖБК «Мрія» та суміжніх сусідів.

У відповідності до Технічного висновку дослідження експлуатаційних властивостей самовільно розширеної лоджиї та балкону квартири АДРЕСА_1 при огляді дефектів, що впливають на зниження несучої здатності будинку, після здійсненого розширення лоджії і балкону не виявлено. Конструкції лоджії і балкону виконані у відповідності до вимог чинних нормативних документів і забезпечують надійну його експлуатацію. Зовнішні стіни лоджії мають достатню несучу здатність і знаходяться у доброму стані. При огляді деформацій і відхилень не виявлено. Технічний стан лоджії та балкону нормальний і вони можуть постійно експлуатуватись та сприймати тимчасове та постійне навантаження.

Згідно ч.3 ст.375 ЦК України право власника на забудову здійснюється ним за умови додержання архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил, а також за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням.

Відповідно до ч.1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На підставі ч.3 ст.376 ЦК України, право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво.

Відповідно до абз. 4 п. 19 постанови Пленум Верховного Суду України 16.04.2004 року № 7 „Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" при приватизації громадянами одно- або багатоквартирного будинку державного житлового фонду порядок користування закріпленою за ним прибудинковою територією згідно з п. 5 ст. 10 Закону від 19 червня 1992 року № 2482-ХІІ "Про приватизацію державного житлового фонду" здійснюється в порядку та на умовах, передбачених ч. З ст. 42 ЗК, якою встановлено, що порядок використання земельних ділянок, де розташовані багатоквартирні жилі будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території, визначається співвласниками.

Позивач проводячи самовільну реконструкції, звів лоджію та балкон на прибудинковій території, яка призначена для обслуговування будинку, такими діями враховуючи наявність технічного висновку про відповідність будівельним та протипожежним нормам та факт визнання позову відповідачем - власником будинку вцілому, права інших співвласників не порушено.

При спорудженні балкону та лоджії було дотримано будівельні, санітарні, протипожежні та інші норми і правила. Однак враховуючи, що будівництво лоджії та балкону проводилось без належно затвердженого проекту, ввести їх в експлуатацію є неможливим, оскільки реконструйована споруда є ізольованою та отримана після реконструкції і будівництва - житлова квартира відповідає нормам та правилам. Беручи до уваги обставини справи, зокрема неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, тому можливо захистити право позивача шляхом визнання за нею права власності на зведені споруди.

Враховуючи, що реконструкцію квартири проведено самовільно, тобто без належним чином затвердженого проекту, ввести вказані приміщення в експлуатацію є неможливим. При цьому в результаті проведеної реконструкції позивачем створено ізольовану квартиру, яка відповідає критеріям, які висуваються до житла та може бути самостійним об'єктом права власності, перебуває в особистому користуванні позивача.

Також, враховуючи, що ОСОБА_1 не має відповідного правовстановлюючого документу на квартиру, тобто позбавлена можливості належним чином користуватись і розпоряджатись нею, суд приходить до висновку, щоправа та законні інтереси позивача мають бути захищені шляхом визнання за нею права власності на АДРЕСА_1, змінену в результаті реконструкції, загальною площею 96,3 м.кв. з урахуванням прибудови лоджії площею3,8 м.кв. та балкона площею 3,3 м.кв., яка є її власністю.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212 ЦПК України, ст.ст. 375, 392 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 і складається з чотирьох кімнат житловою площею 55,4 м. кв. (загальна площа 96,3 м. кв.), а саме: коридору площею 9,5 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «1»; житлової кімнати площею 9,5 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «2»; житлової кімнати площею 18,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «3»; житлової кімнати площею 14,6 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «4»; кухні площею 17,6 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «5»; санвузла площею 3,4 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «6»; туалету площею 1,5 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «7»; житлової кімнати площею 12,5 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «8»; кладови площею 1,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «9»; лоджії площею 3,8 м.кв, що позначена на поверховому плані літ. «10»; балкону площею 3,3 м.кв, що позначений на поверховому плані літ. «І»;

Рішення може бути оскаржене сторонами в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуючий: М. Я. Адамович