Придніпровський районний суд м.Черкас
Придніпровський районний суд м.Черкаси
04.04.2012 року номер справи 2-2705/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 грудня 2011 року м. Черкаси

Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Позарецької С.М.

за участю прокурора Колчиної В.М., Музичко Т.М.,

ОСОБА_1

при секретарі Семиволос І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_2 В»ячеславівни до ОСОБА_3, третя особа: відділ у справах дітей Придніпровського району служби у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Придніпровської райради м. Черкаси (в подальшому відділ у справах дітей Придніпровського району служби у справах дітей Черкаської міської ради) про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги мотивує тим, що сторони мають спільну дитину ОСОБА_4, 21.02.2007р. народження, який проживає з позивачкою. Шлюб між сторонами розірвано 18.08.2009р. з-за схильності ОСОБА_3 до конфліктів в сім»ї, здійснення насилля. Вона не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною, яка з 16.04.2007р. перебуває на диспансерному обліку в дитячій поліклініці №2 м. Черкаси як інвалід з дитинства. Відповідач не займається вихованням сина, матеріально йому не допомагає, не дає коштів на його лікування, неодноразово створював конфліктні ситуації в сім»ї в присутності дитини, перебуваючи в стані алкогольного сп»яніння застосовував до неї силу та побої, висловлювався нецензурно та брутально, притягувався до адмінвідповідальності, аліменти не сплачує та має заборгованість. Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Ухвалою суду від 17.10.2011р. для участі в справі залучений прокурор.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_2 повністю підтримала заявлені вимоги і просила їх задовольнити. Як на її думку, відповідач несе загрозу життю та здоров»ю дитини: гуляючи взимку 2011р. з сином, якого катав на санчатах, останній впав та отримав травму зламана ключиця; після прогулянки в парку привів сина у рваній сорочці, мокрих чобітках. Таким чином, відповідач як батько безвідповідально відносився до дитини. З квітня 2011р. сторони разом не проживають, і з цього часу він проживає у своєї матері в сусідньому під»їзді. Аліменти не сплачує, не надає матеріальну допомогу на лікування сина, якому потрібні медичні консультації, проводились операції в м. Київ (лише 29.03.2010р. він добровільно надав 500грн. на операцію). Зазначила, що десь зо дві-чотири книжки він приносив синові; від овочів, які відповідач приносив, вона відмовилась; були випадки, коли він приносив одяг для сина, але цими речами вона не користується, оскільки, як вона вважає, вони не нові. Також вказала, що ОСОБА_3 зловживає спиртними напоями. До квітня 2011р. він до дитини приходив нерегулярно, і по його поведінці зрозуміла, що він п»яний, а тому заборонила бачитися з дитиною. З квітня 2011р. дитина з батьком не спілкується, оскільки не має на це бажання, т.я. батько в його присутності вчиняє сварки, говорить нецензурні слова. Вказала, що сина відповідач ніколи не бив. Між тим, застосовував до неї фізичну силу. Вона ніколи не заставляла відповідача приходити до сина, він сам за своєю ініціативою приходив до ОСОБА_4. У квітні 2011р., коли вона захворіла і потрапила до лікарні, - відповідач забрав до себе сина, проти чого вона не заперечувала. Після повернення з лікарні відповідач добровільно повернув їй сина. Під час перебування в лікувальних закладах м. Києва, ОСОБА_3 кілька разів приїздив до них, телефонував. Між тим, він з дитиною не читає, не грає в розвиваючі ігри. Просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні повністю заперечував проти заявлених вимог і просив відмовити у їх задоволенні. Зазначив, що дитина - ОСОБА_4 його з позивачкою син. Зазначив, що постійно гуляв з дитиною, весь свій вільний час віддавав і присвячував синові: малював з ним, купував іграшки, грав у шахи та футбол, ремонтував іграшки, які той псував. В психо- та наркодиспансерах на обліку не перебуває. Змушений був звернутися до органів опіки з тим, щоб встановили час для спілкування з дитиною, оскільки з квітня 2011р. позивачка не надає можливості зустрічатися з дитиною і з цього часу вони разом не проживають. Незважаючи на наявність з 2009р. рішення суду про стягнення аліментів, воно не було звернуто до виконання, але він добровільно до квітня 2011р. надавав матеріальну допомогу позивачці для сина безпосередньо їй та через відділення банку. Сина він ніколи не бив, а конфлікти з матір»ю позивачкою по даній справі, - були, але не в присутності сина. Не заперечує факту, коли в січні 2011р. під час прогулянки ОСОБА_4 впав з санок і зламав ключицю. Від дуже з цього приводу переживав, але це сталось не навмисно. По можливості він передавав позивачці та сину продукти харчування, овочі, але та відмовлялась їх отримувати. Також вказав, що неодноразово надавав грошові кошти, коли позивачка з дитиною перебувала в лікувальних закладах м. Київ. Крім того, звертався до депутата з проханням надати матеріальну допомогу для сина, але було відмовлено, т.я. позивачка, маючи необхідні медичні документи щодо сина, не надала їх йому для пред»явлення. Заперечує той факт, що він приходив до дитини п»яний. Дійсно, були випадки, коли сварився з позивачкою, нецензурно висловлювався, застосовував до неї фізичну силу, але дуже жалкує. При цьому, син не був присутній. Алкогольними напоями він не зловживає. Вважає, що позивачка перешкоджає йому спілкуватися з сином ОСОБА_4, настроює останнього проти нього. Оскільки позивачка не знайшла порозуміння з його матір»ю, то й не дає можливості спілкуватися синові з бабкою його матір»ю.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_5 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, просила відмовити у позові. Вважає, що відповідач ніякої загрози життю та здоров»ю дитини не несе. Він постійно бере участь у вихованні дитини, але позивачка створює йому перешкоди у спілкуванні з сином. Вважає, що проблеми маються безпосередньо між сторонами позивачкою та відповідачем по даній справі, а не між батьком та його дитиною. Позбавлення батька батьківських прав не є тим заходом, який буде на користь дитини, факт ухилення батька від виховання дитини позивачкою не доведено. Відповідач, як батько любить сина, по мірі можливості надає посильну матеріальну допомогу, не ухиляється від своїх обов»язків, він не є байдужим і вживав заходів щодо встановлення способу участі у вихованні дитини.

Представник третьої особи за дорученням ОСОБА_6 в судовому засіданні підтримала висновок служби у справах дітей щодо позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав від 30.05.2011р., який постановлено за результатами перевірки звернення ОСОБА_2 Підставами для прийняття такого рішення є положення ст. 164 ч.1 п.2 СК України. Вважає, що відповідач як батько, ухиляється від утримання дитини не надає коштів для дитини, яка є інвалідом з дитинства. Таким чином, його дії загрожують життю та здоров»ю дитини. Відповідач вчиняв насильницькі дії щодо ОСОБА_2 в присутності дитини. Підтвердила, що батько ОСОБА_3 звертався до служби у справах дітей з заявою про встановлення порядку та способу його спілкування з сином, але прийнято рішення про недоцільність встановлення способу участі у вихованні з малолітнім сином. На час прийняття вказаних рішень, батько з дитиною не проживав, не було характеристик з місця його роботи, ОСОБА_4 більше часу проводив з матір»ю, думка дитини не з»ясовувалась, психолог з хлопчиком не працював. Крім того, ОСОБА_3 неодноразово притягувався до адмінвідповідальності, в т.ч. за вчинення насильства в сім»ї, тобто неправомірні дії щодо позивачки, але в присутності дитини. Проводилось обстеження житлово-побутових умов як за місцем проживання матері, так і за місцем проживання батька. При цьому, негативних наслідків не встановлено.

Прокурор Колчина В.М. в судовому засіданні заперечувала проти позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, 2007р. народження.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснив, що з заяв ОСОБА_2 йому, як дільничному інспектору, відомо, що відносно неї ОСОБА_3 вчинялись насильницькі дії останній спричиняв їй тілесні ушкодження, погрожував. Знає, що сторони мають неповнолітню дитину, але сказати, яке ставлення батька відповідача до дитини, - не може. Зі змісту скарг ОСОБА_2 йому відомо, що всі конфлікти, які відбувались між ними, бачив син. Очевидно, що син ОСОБА_4 для батька ОСОБА_3 не є безразлічним. Як на його думку, ОСОБА_3, гуляючи з сином, не навмисно призвів до того, що у дитини була зламана ключиці. Коли він бачив відповідача з сином ОСОБА_4, то останній не плакав, був охайно вдягнений. Йому відомо, що ОСОБА_3 випиває , але на обліку в наркодиспансері він не перебуває, скарг від сусідів щодо ОСОБА_3 не надходило.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знає ОСОБА_2 близько 4х років. Після заміжжя, до неї прийшла ОСОБА_2, яка була в сльозах і пояснила, що її чоловік ОСОБА_3 її бив. Коли він п»яний, то агресивний, погрожує їй. Дитина боїться батька. Хлопчик казав їй, що не хоче бачити батька, не хоче з ним гуляти, т.я. батько його впустив. Між тим, на синові ОСОБА_4 вона ніколи не бачила тілесних ушкоджень, крім зламаної ключиці. Зі слів ОСОБА_2 їй відомо, що батько ОСОБА_3 на картку перераховував їй гроші для дитини; на день народження сина він приносив подарунки. Крім того, коли позивачка возила сина до лікарні м. Києва, то батько грошей не надавав, їм приходилось спільними силами збирати гроші, щоб допомогти їй.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснила, що з цією сім»єю вона познайомилась, коли, випадково, ОСОБА_3 розповів їй про хворобу сина ОСОБА_4. Він дав їй засоби зв»язку з матір»ю ОСОБА_2 і таким чином, вона почала допомагати дитині, в т.ч. грошовими коштами. Зібрані спільно кошти нею передавались для ОСОБА_2 через ОСОБА_3 ОСОБА_4 не скаржилась на те, що передані нею гроші та не отримала. Їй відомо, що ОСОБА_3 їздив з ОСОБА_2 та сином до Києва в медінститут. Не допускає, що батько спеціально призвів до того, що син зламав ключицю.

Свідок ОСОБА_10, будучи допитаною під час розгляду справи пояснила, що сторін знає що до їхнього одруження, в них є дитина, яка хворіє. Після шлюбу ОСОБА_3 почав зловживати спиртним, бив ОСОБА_2 Між тим, незважаючи на сварки, які відбувались між сторонами, - сина ОСОБА_4 він ніколи не бив. Вважає, що ОСОБА_3 може чинити загрозу для ОСОБА_2, але щодо дитині, - ніколи. Як на її думку то, ОСОБА_3 не мав на меті настання наслідків для сина, а саме перелому ключиці. ОСОБА_3 приносив для сина іграшки, але про продукти харчування їй нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснила, що зі слів ОСОБА_3 дізналась, що ОСОБА_2 з квітня 2011р. не дасть йому сина, а тому вона порадила йому звернутися до опікунської ради. Їй відомо, що ОСОБА_3 дитиною марить, він його ніколи не зрадить. Батько носив позивачці продукти для дитини. Була очевидцем, коли ОСОБА_4 впав з санчат. Потім була викликана швидка допомога. До квітні 2011р. ОСОБА_3 спілкувався з сином, гуляв з ним, купував йому солодощі. Син також дуже любить батька. При ній ОСОБА_4 проявляв до батька ОСОБА_3 свою любов. Батько ніколи не бив сина; випадків, коли б ОСОБА_4 виривався від батька і хотів піти до себе додому, вона не бачила. Мати ОСОБА_3 дуже любить свого онука.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_12 пояснила, що ОСОБА_3 ніколи не проявляв негативного ставлення до дитини. Після одруження, ОСОБА_3 дуже хотів дитину, а коли народився син, то він був щасливий. Він опікувався дитиною, ніколи на сина не кричав, не бив, обнімав його. Коли ОСОБА_2 перестала давати сина ОСОБА_3, то він страждав; він ходив додому до ОСОБА_2, щоб побачити сина, але вона не відчиняла двері квартири. ОСОБА_3 гуляв з сином, водив його в зоопарк, приводив до своєї матері баби ОСОБА_4; дитина була весела у спілкуванні з батьком. Маючи свого сина, вона б не побоялася залишати його на ОСОБА_3 Дійсно, сторони між собою часто сварилися, але ініціатором сварок була ОСОБА_2 До квітня 2011р. ОСОБА_3 купував речі та продукти для сина; батько дуже переживає з ситуації, що склалася.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила, що відповідач її син, а позивачка бувша невістка. Син дуже хоче бачити свого сина ОСОБА_4, але ОСОБА_2 не дає також можливості. До 05.04.2011р. ОСОБА_2 давала їй онук, все було нормально, а потім перестала приводити дитину для спілкування, не пояснюючи причини. Вважає, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, настроює ОСОБА_4 проти батька та неї. На пропозиції ОСОБА_3 отримати продукти харчування, остання відмовилась. ОСОБА_4 син ніколи не бив і хлопчик ніколи не жалівся на батька.

Свідок ОСОБА_14 пояснила, що приблизно до літа 2011р. вона бачила, як ОСОБА_3 гуляє зі своїм сином у дворі будинку. Відносини між ними були нормальні, дружні.

Заслухавши пояснення сторін, представника відповідача, представника третьої особи, думку прокурора, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення за таких підстав:

встановлено, що сторони мають дитину сина ОСОБА_4, 21.02.2007р. народження. Шлюб між сторонами розірвано 18.09.2009р. (свідоцтво про розірвання шлюбу №047807).

ОСОБА_2 отримує соціальну допомогу на дитину-інваліда до 6 років (посвідчення №020185 від 08.06.2007р.). Дитина ОСОБА_2 ОСОБА_4, 2007р. народження знаходиться на диспансерному обліку в дитячій поліклініці №2 м. Черкаси як інвалід з дитинства.

Рішенням комісії з питань захисту прав дитини №145 від 26.05.2011р. вирішено за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітнього сина ОСОБА_2, 2007р. народження. Крім того, рішенням вказаної комісії №148 від 26.05.2011р. встановлення батьку ОСОБА_3 способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітнім ОСОБА_3 ОСОБА_4 є недоцільним.

Відповідно до даних акту обстеження умов проживання у ОСОБА_3 від 04.05.2011р. у його помешканні створені умови для перебування малолітнього ОСОБА_2, 2007р. народження. За даними акту обстеження умов проживання малолітнього ОСОБА_2 від 04.05.2011р. в квартирі створені необхідні умови проживання дитини, мати здійснює належний догляд за малолітнім сином.

Відповідно до характеристики з місця проживання щодо ОСОБА_3 від 21.04.2011р., останній характеризується позитивно. Зазначено, що любить сина, гуляє з ним, приділяє увагу, допомагає матеріально. З характерист

ики, складеної ст. ДІМ ОСОБА_7, ОСОБА_3 характеризується негативно, неодноразово притягувався до адмінвідповідальності.

Постановою державного виконавця від 15.04.2011р. відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення Придніпровського райсуду м. Черкаси про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання сина ОСОБА_4 аліментів. За даними довідки від 21.10.2011р. мається заборгованість по сплаті аліментів. Між тим, за даними довідки №40512 від 01.11.2011р. протягом квітня вересня 2011р. ОСОБА_3 здійснював платежі щодо сплати аліментів на утримання сина за виконавчим провадженням.

Крім того, встановлено, що ОСОБА_3 на обліку в наркологічному диспансері та психоневрологічному диспансері не перебуває (довідки від 21.11.2011р. та 15.11.2011р. відповідно).

Відповідно до положень ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров»я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»активного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов»язками.

Відповідно до положень ст.ст. 8,11,12,15 Закону України «Про охорону дитинства»від 26.04.2001р. кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

В своїх поясненнях відповідач, свідки по справі та й сама позивачка в судовому засіданні та в інших досліджених доказах по справі послалися на те, що ОСОБА_3 від виконання своїх батьківських обов»язків не ухилявся, оскільки неодноразово висловлював турботу про сина, бажання спілкуватися з ним та брати участь у його вихованні, виражав почуття до нього; по можливості виконує обов»язок щодо утримання сина, сплати заборгованості по сплаті аліментів; не перебуває на обліку в нарколога та психіатра; намагається забезпечити дитину іграшками, одягом, продуктами харчування, в т.ч. овочами; поздоровляв сина з днем народження. Постійно намагався зустрітися з дитиною, але позивачка перешкоджала йому у цьому. Крім того, під час розгляду справи встановлено, що саме між позивачкою та відповідачем склались особисті неприязні стосунки, наслідком яких були сварки та конфлікти, але батько відповідач по справі не здійснював будь-яких незаконних дій щодо сина ОСОБА_4. В судовому засіданні і позивачка, і свідки по справі підтвердили факт того, що ОСОБА_3 турбувався про стан здоров»я сина, неодноразово з ОСОБА_2 та сином їздив до лікувальних закладів м. Києва, телефонував їм, надавав матеріальну допомогу (здійснення грошових переказів від 30.04.2011р.). В судовому засіданні знайшли своє підтвердження посилання відповідача про те, що він та його рідні також намагалися отримати будь-яку допомогу щодо матеріального забезпечення дитини під час її лікування, що підтверджується листом депутата міської ради ОСОБА_15 від 06.06.2011р.

Аналізуючи зібрані та досліджені докази по справі, суд вважає, що доводи позивачки та представника третьої особи про те, що ОСОБА_3 несе загрозу життю та здоров»ю дитини сина ОСОБА_4, 2007р. народження, - є безпідставними, відсутні докази винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїх батьківських обов»язків. Факт наявності у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав.

Отже, з врахуванням викладених обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських прав, необхідно відмовити.

На підставі зазначеного та, керуючись Законом України «Про охорону дитинства», Декларацією прав дитини, проголошених Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959р., Законом України «Про охорону дитинства», ст. 164 СК України, ст.ст. 3, 8, 10, 11, 79, 88, 60, 61, 174, 212, 213, 215, 209, 223, 293 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 В»ячеславівни до ОСОБА_3, третя особа: відділ у справах дітей Придніпровського району служби у справах дітей Черкаської міської ради про позбавлення батьківських прав, - відмовити.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_16