Номер провадження № 22-ц/1590/6104/12
Головуючий у першій інстанції Гукаленко
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.07.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Артеменка І.А.

судді Черевка П .М.

за участю секретаря Лисенка А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Агропромислової корпорації Сігма-Югна рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Агропромислової корпорації Сігма-Юг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Про розірвання договору оренди земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

14.02.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом, у якому зазначала, що 29.01.2002 року її батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 кожний уклали окремі договори оренди своїх земельних ділянок, площею по 6,57 га кожна, з Агропромисловою корпорацією Сігма-Югстроком на 30 років. Після смерті матері 29.03.2005 року та батька 08.03.2006 року, вона прийняла спадщину, яку оформила на підставі рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.11.2007 року та на підставі додаткового рішення цього ж суду від 29.05.2008 року.

Згідно до акту обстеження земельної ділянки від 08.10.2010 року, земельні ділянки загальною площею 13,14 га, які знаходяться у користуванні відповідача, використовуються не раціонально, не обробляються, заросли буряном, оренда плата не сплачується протягом трьох років.

Керівник відповідача неодноразово попереджався нею 10 червня та 10 серпня 2010 року про зазначені порушення, однак не звернув на попередження уваги. 30.06.2010 року вона звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору оренди, на що керівник відповідача відмовив у задоволенні заяви, посилаючись на те, що вона не є власником цих ділянок і не має на них прав.

Під час розгляду справи 21.10.2011 року позивач отримала державні акти на зазначені земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, тому просила позов задовольнити.

Відповідач позов не визнав, у письмових запереченнях посилався, що спірні земельні ділянки використовуються за цільовим призначенням, проводилися агротехнічні заходи та створені багаторічні насадження. Дана діяльність здійснювалась під контролем представників держави, що надала фінансову підтримку на розвиток садівництва та ягідників. Оскільки у розумінні вимог закону позивач не була власником земельних ділянок, то письмово їй повідомлялось про неможливість виплат орендних платежів.

Представник третьої особи до судового засідання не зявлявся.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30.01.2012 року позов було задоволено. Договір оренди земельної ділянки, укладений 29.01.2002 року між батьками ОСОБА_4 та ОСОБА_5 з агропромисловою корпорацією Сігма-Югстроком на 30 років розірвано, стягнуто судові витрати.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати, посилаючись на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач АК Сігма-Югне виконувало своїх зобовязань за договором оренди земельної ділянки.

Судом встановлені наступні обставини по справі.

29.01.2002 року батьки позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 за життя кожний уклали окремі договори оренди земельної ділянки з АК Сігма-Югстроком строком на 30 років, згідно до якого вони передали свої земельні ділянки в строкове платне користування відповідачу АК Сігма-Юг.

Земельні ділянки належали батькам ОСОБА_1 на підставі державних актів: земельна ділянка площею 6,57 га., що розташована на території Адамівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий Білгород-Дністровською районною державною адміністрацією 06.03.2007 року, згідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2005 року, договорів оренди землі за №21 та земельна ділянка площею 6,57 га., що розташована на території Адамівської сільської ради, Білгород-Дністровського району, Одеської області, згідно до державного акту на право власності на земельну ділянку, виданий Адамівською сільською радою, Білгород-Дністровського району, Одеської області 31.08.2001 року, згідно ХХІ сесії ХХІІІ скликання Адамівської сільської ради, Білгород-Дністровського район, Одеської області від 31.08.2001 року № 285, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №228.

Мати позивача ОСОБА_5 померла 29.03.2005 року.

Батько позивача ОСОБА_4 помер 08.03.2006 року.

Після смерті батька позивач ОСОБА_1 вступила в спадщину на вказані земельні ділянки, що підтверджується рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 27.11.2007 року та почала оформлювати державні акти, які були оформлені під час розгляду справи у суді першої інстанції.

Відповідно до акту обстеження земельної ділянки в оренді від 08.10.2010 року, земельна ділянка площею 13,14 га., використовується не раціонально, не обробляється, заросла бурянами, орендна плата не сплачується на протязі трьох років. Голова АК Сігма-Юг ОСОБА_6 неодноразово отримував попередження, а саме: 10.06.2010 року та 10.08.2010 року, але необхідних мір не приймав, у звязку з чим, позивач ОСОБА_1 30.06.2010 року звернулась до відповідача з заявою про розірвання договору оренди, але відповідач відмовив, посилаючись на те, що позивач не являється власником земельних ділянок.

Після смерті батьків ОСОБА_1 відкрилась спадщина, до складу якої входять, зокрема, зазначені земельні ділянки, спадкоємцем яких є ОСОБА_1

ОСОБА_1 прийняла спадщину, цей факт був встановлений рішенням суду та додатковим рішенням суду, яким також за ОСОБА_1 було визнано право власності на земельні ділянки її батьків.

Зазначені рішення суду набрали законної сили.

Судова колегія вважає, що ОСОБА_1 є законним власником зазначених земельних ділянок, а тому її права та інтереси підлягають захисту.

Відносини, повязані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, Законом України Про оренду землі, тощо.

Згідно із ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ст. ст. 13 - 15 Закону України Про оренду землі, договором оренди землі є договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Частиною 1 ст. 14 Закону України Про оренду землі передбачено, що договір оренди укладається у письмовій формі, ст. 18 Закону встановлено, що договір оренди землі набуває чинності після його державній реєстрації.

Договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Частиною 1 ст. 32 Закону України Про оренду землі передбачено, що на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

У статті 24 вказаного Закону зазначено, що орендодавець має право вимагати від орендаря: використання земельної ділянки за цільовим призначенням згідно з договором оренди; дотримання екологічної безпеки землекористування та збереження родючості грунтів, додержання державних стандартів, норма і правил, у тому числі місцевих правил забудови населених пунктів; дотримання режиму водоохоронних зон, прибережних захисних смуг, зон санітарної охорони, санітарно-захисних зон, зон особливого режиму використання земель та територій, які особливо охороняються; своєчасного внесення орендної плати.

Частиною 2 ст. 23 вказаного Закону орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін.

Відповідно до ст. 36 Закону України Про оренду землі у разі невиконання зобовязань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором.

Відповідно до ч. 3 ст. 410 ЦК України землекористувач зобов'язаний ефективно використовувати земельну ділянку до її цільового призначення, підвищувати її родючість, застосовувати природоохоронні технології виробництва, утримуватися від дій, які можуть призвести до погіршення екологічної ситуації.

Судова колегія вважає, що істотні порушення умов договору оренди земельної ділянки є підставою для розірвання договору оренди земельної ділянки.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, які вчиняються з наміром завдати шкоду іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Вказана норма забороняє зловживання правом, розрізняючи види останнього, а саме навмисне завдання шкоди іншій особі у процесі реалізації свого права та зловживання правом, повязане з використанням недозволених форм його реалізації, але у рамках загального дозволеного типу поведінки щодо даного права.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Суд, давши оцінку поясненням сторін по справі та на підставі сукупності зібраних по справі доказів, прийшов до правильного обґрунтованого висновку, що твердження позивача є доведеними, законними та обґрунтованими, а тому підлягаючими задоволенню.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про наявність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Агропромислової корпорації Сігма-Юг- відхилити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 30 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.І. Сватаненко

ОСОБА_7

ОСОБА_8