Дата документу: 10.12.2012
Справа № 2-2193/11
Номер провадження 2/818/353/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2012 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Воробйова А.В., при секретарі Зубович А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк, філії Публічного акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк у м. Запоріжжя, треті особи: ОСОБА_3 банк України в особі Запорізького обласного управління ОСОБА_3 банку України, ОСОБА_4, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання кредитного договору, договорів застави та поруки недійними, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ПАТ „ПУМБ, філії ПАТ „ПУМБ у м. Запоріжжя про визнання кредитного договору, договорів застави та поруки недійними.

У позовній заяві вказує наступне.

27.08.2008 року між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №6787524, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобовязується надати Позичальнику кредит у розмірі 17 373,00 доларів США на умов цього договору, а Позичальник зобовязується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та строки, обумовлені цим договором.

27.08.2008 року, в забезпечення виконання зобовязання між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу №6819997, який було посвідчено призваним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за номером 3357.

27.08.2008 року між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки відповідно №67875321 та №6787543, відповідно до умов яких, поручителі поручилися перед Кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором.

Позивач вважає укладені договори такими, що не відповідають вимогам валютного, цивільного та сімейного законодавства України та мають бути визнані судом недійсними.

На підставі викладеного позивач просить: визнати Кредитний договір №6787524 від 27.08.2008 року, який був укладений між ЗАТ „ПУМБ в особі філії ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі і ОСОБА_2 недійним; визнати договір застави транспортного засобу №6819997 від 27.08.2008 року, укладений між ЗАТ „ПУМБ в особі філії ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі і ОСОБА_2 недійсним; визнати договір поруки №6787531 від 27.08.2008 року, укладений між ЗАТ „ПУМБ в особі філії ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі і ОСОБА_1 недійсним; визнати договір поруки №6787543 від 27.08.2008 року, укладений маж ЗАТ „ПУМБ в особі філії ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі і ОСОБА_4 недійним; визначити суму боргу, яка підлягає поверненню ОСОБА_2 ПАТ „ПУМБ в особі філії ПАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі як стороні недійсного проточину станом на момент отримання кредиту виходячи з офіційного курсу валют на той момент за мінусом всіх, вже виплачених Банку сум; зобовязати ОСОБА_2 сплатити ПАТ „ПУМБ в особі філії ПАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі як стороні недійсного право чину борг, виходячи з офіційного курсу валют на той момент за мінусом всіх, вже виплачених Банку сум; зобовязати ПАТ „ПУМБ в особі філії ПАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі як сторону недійсного право чину прийняти від ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу, виходячи з офіційного курсу валют станом на момент отримання кредиту за мінусом всіх, вже сплачених сум, які ОСОБА_3 отримав в результаті часткового виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань перед Банком з розстрочкою платежів на 120 місяців; зобовязати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 виключити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна транспортний засіб, переданий у заставу за договором застави транспортного засобу №6819997 від 27.09.2008 року, укладеного між ЗАТ „ПУМБ в особі філії ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі і ОСОБА_2; судові витрати стягнути з відповідача ПАТ „ПУМБ.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав, наполягаючи на обставинах та підставах викладених у позовній заяві. Просить позовні вимоги задовольнити.

Відповідачі та треті особи в судове засідання не зявилися. Про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

У відповідності до ст.169 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність не з»явившихся осіб, на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

27.08.2008 року між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №6787524, відповідно до умов якого, ОСОБА_3 зобовязується надати Позичальнику кредит у розмірі 17 373,00 доларів США на умов цього договору, а Позичальник зобовязується використати його за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути кредит Банку в порядку та строки, обумовлені цим договором.

27.08.2008 року, в забезпечення виконання зобовязання між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_2 було укладено Договір застави транспортного засобу №6819997, який було посвідчено призваним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за номером 3357.

27.08.2008 року між ЗАТ „ПУМБ (правонаступником якого є ПАТ „ПУМБ) від імені якого діяв заступник керуючого філією ЗАТ „ПУМБ в м. Запоріжжі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено Договір поруки відповідно №67875321 та №6787543, відповідно до умов яких, поручителі поручилися перед Кредитором за виконання Боржником зобовязань за кредитним договором.

Відповідно до ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця гривня; іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

За ч.3 ст. 533 вказаного Кодексу використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

На даний час чинне законодавство з цього питання керується у таких випадках вимогами Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" від 19.02.1993 року.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" - на підставі банківської ліцензії банки мають право здійснювати банківські операції, зокрема розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик. Частиною 1 ст.49 вказаного Закону розміщення банком залучених коштів визнано кредитною операцією.

Згідно з п.п.1, 2 і 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" - ОСОБА_3 банк України видає індивідуальні та генеральні ліцензії на здійснення валютних операцій, які підпадають під режим ліцензування згідно з цим Декретом (п.1); генеральні ліцензії видаються комерційним банкам та іншим фінансовим установам України, національному оператору поштового зв'язку на здійснення валютних операцій, що не потребують індивідуальної ліцензії, на весь період дії режиму валютного регулювання (п.2); індивідуальні ліцензії видаються резидентам і нерезидентам на здійснення разової валютної операції на період, необхідний для здійснення такої операції. Індивідуальної ліцензії потребують, зокрема операції надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі (п.п."в" п.4). Проте, на сьогодні чинним законодавством зазначені межі не встановлені.

Відповідно до п.8.12 Правил використання готівкової іноземної валюти на території України, затверджених Постановою Правління ОСОБА_3 банку України 30.05.2007 року № 200, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 18.06.2007 року за № 656/13923фінансові установи, які одержали генеральну ліцензію ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій, і національний оператор поштового зв'язку можуть використовувати готівкову іноземну валюту для проведення валютних операцій відповідно до отриманих генеральних ліцензій ОСОБА_3 банку на здійснення валютних операцій.

Також відповідно до п.1.5. Положення про порядок видачі ОСОБА_3 банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого Постановою Правління ОСОБА_3 банку України від 14.10.2004 року № 483, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 09.11.2004 року №1429/10028 - використання іноземної валюти як засобу платежу без ліцензії дозволяється, зокрема, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк (ця норма стосується лише тих операцій уповноваженого банку, на здійснення яких ОСОБА_3 банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операції з валютними цінностями).

З вказаного вбачається, що уповноважені особи на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями вправі здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Тобто чинним законодавством передбачено право комерційних банків здійснювати валютні операції, у тому числі видавати кредити в іноземній валюті фізичним особам.

Таким чином, валютне кредитування резидентів України не порушує чинне законодавство України. Більше того, існує низка нормативних актів НБУ, які регулюють діяльність банків щодо кредитування позичальників, зокрема:

- інструкція про порядок регулювання діяльності банків в Україні, затверджена Постановою Правління НБУ від 28.08.2001 року №368 (передбачена вимога покриття капіталом валютного кредитного ризику);

- положення про порядок формування та використання резерву для відшкодування можливих втрат за кредитними операціями банків, затверджене Постановою Правління НБУ від 06.07.2000 року №279 (встановлено підвищені коефіцієнти резервування за кредитними операціями в іноземній валюті);

- зміни до вказаного Положення, затверджені Постановою Правління НБУ від 01.12.2008 року №406 (посилено вимоги щодо формування банками спеціальних резервів за кредитами, наданими позичальникам в іноземній валюті).

На підтвердження права Банку надавати кредити в іноземній валюті, Банком надано копії Банківської ліцензії №8 та Дозволу №8-1 з додатком до вказаного дозволу, видані ЗАТ „ПУМБ 02.10.2006 року НБУ.

Крім того, ОСОБА_3 України звернувся до Інституту Держави та права ім. В.М. Корецького. У підготовленому висновку науково-правової експертизи від 09.11.2006р. зазначено, що комерційні банки на підставі генеральної ліцензії мають достатні юридичні підстави та законне право для надання кредитів резидентам України в іноземній валюті.

Згідно ст. 24. Закону України «Про наукову та науково-технічну експертизу»№51/95-ВР від 10.02.1995р. висновок державної наукової і науково-технічної експертизи є обов'язковим для прийняття фізичними і юридичними особами….».

Відповідно до пункту 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 627 вказаного ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.2 ст.524 ЦК України, передбачено, що сторони в договорі мають право визначати грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно ст. 1054 ЦК України , банк надає фінансові послуги у вигляді банківської операції, яка реалізується шляхом передачі грошових коштів позичальнику в строкове платне користування.

В кредитному договорі іноземна валюта виступає як предмет договору, а не як засіб платежу в розрахунках між резидентами (що не заборонено чинним законодавством).

Виходячи із змісту статей 1046, 1054 ЦК України відповідальність за валютні ризики лежить саме на Позичальнику й не може бути підставою для визнання кредитного договору в іноземній валюті недійсним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору.

Принцип свободи договору передбачає, як це закріплено у ст. 627 ЦК України, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі у контрагентів та визначенні умов договору тощо.

Свобода договору полягає у вільному виявленні волі сторін на вступ у договірні відносини. Волевиявлення учасників договору передбачає відсутність жодного тиску з боку контрагента або інших осіб і відповідати їхній внутрішній волі.

Свобода договору включає й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В даному випадку було взаємне волевиявлення сторін на укладення кредитного договору в іноземній валюті.

Крім того, в обґрунтування позову, зазначено, що під час укладення кредитного договору, було порушено вимоги Сімейного Кодексу України, але ці доводи суд вважає необґрунтованими, так як 27.08.2008 року позивачем ОСОБА_1 була надано письмову, нотаріально посвідчену заяву про те, що він дає згоду на передачу в заставу його дружиною набутого під час шлюбу майна, а саме транспортного засобу. Вказана заява була посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстровано в реєстрі за №3356 (а.с.93).

Виходячи з положень ст. 215 ЦК України та згідно з розясненнями Пленуму Верховного Суду України в п. 7 постанови № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" від 6 листопада 2009 року правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Такими підставами є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою ст. 203 ЦК України.

Отже, підставою недійсності правочину за ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України є суперечність саме змісту правочину нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства з огляду на те, що змістом правочину є відповідні його виду умови.

В звязку з викладеним, суд вважає позовні вимоги необґрунтованими і такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 62, 84, 88, 209, 213, 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк, філії Публічного акціонерного товариства „Перший Український Міжнародний банк у м. Запоріжжя про визнання кредитного договору, договорів застави та поруки недійними відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В. Воробйов