АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-741/11 Головуючий в першій інстанції
Провадження № 22-ц/491/10/12 ОСОБА_1
Категорія 48 (ІІІ) Доповідач Остапенко В.О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Остапенко В.О

суддів - Зубакової В.П., Неклеси В.І.

при секретарі - Бондаренко І.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Особи, які беруть участь у розгляді справи:

позивач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4,

відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до ОСОБА_2 і просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в розмірі 439 950 грн. і моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. та судові витрати.

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначав, що на початку 2007 року він та його сімя вирішили побудувати житловий будинок з ветеринарною клінікою по вул. Косарева, 4 у м. Кривому Розі. Дізнавшись про його наміри до нього звернувся відповідач ОСОБА_2 і запропонував свої послуги, стосовно будівництва будинку. Згідно наданого відповідачем кошторису вартості робіт та матеріалів закінчене будівництво із здачею його в експлуатацію становило 400 000 грн. Починаючи з 05.03.2007 року по 02.06.2008 року позивачем було передано відповідачу на будівництво будинка 439 950 грн., а згідно висновку ДП «Криворізький науковий виробничий центр стандартизації, метрології та сертифікації» ринкова вартість незакінченого будівництвом житлового будинку становить 52 325 грн. а будівельні конструкції фундаменту знаходяться в непридатному для експлуатації стані.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2011 року стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 439 950 грн, 5 000 грн. моральної шкоди та 5 180 грн. судові витрати. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави 8 грн. 50 коп.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог так як, при постановлені рішення, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки вимога щодо визнання дійсності правочину взагалі позивачем не ставилась. Крім того, для проведення відповідних робіт, відповідач повинен був отримати відповідний дозвіл(ліцензію), однак він не міг цього зробити, оскільки не мав необхідного обсягу спеціальної дієздатності. Також відсутні докази, які підтвердили б факт укладання договору підряду капітального будівництва та факт отримання грошей.

Позивачем не надано доказів завдання йому матеріальної шкоди, зошит з витратами, які вів позивач доводить факт виконання робіт відповідачем і не може бути прийнятий судом, як доказ. Інші письмові докази не містять реквізитів та підписів, які дали б змогу ідентифікувати їх походження, тому не повинні були прийматись судом. Показання свідків, на які посилається суд, також не можуть бути використані в якості доказу, оскільки суду не надано жодного договору позики, які б підтверджувати факт надання грошей.

Крім того, між сторонами фактично виникли правовідносини про договір підряду, який між ними в установленому законом порядку не укладався.

Оскільки позовні вимоги в частині завдання позивачу матеріальної шкоди є необгрунтованими і недоведеними, то і відсутня правова підстава для стягнення моральної шкоди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка, розташована за адресою: м.Кривий Ріг, вул.Косарева,4. В березні 2007 року позивач отримав дозвіл на проведення на цій земельній ділянці будівельних робіт та проект 2-х поверхового житлового будинку (т.1 а.с. 20, 21, 51-60).

З метою проведення будівельних робіт, сторони домовились між собою, що відповідач ОСОБА_2 зобовязується забезпечити будівництво згідно проектної документації. На виконання договору на протязі 2008-2008 років ОСОБА_3 передав ОСОБА_2 кошти на загальну суму 439 950 грн. (а.с. 36-42), які відповідач витратив на придбання будівельних матеріалів та оплату праці найманих робітників.

Спір виник з приводу неналежного виконання ОСОБА_2 зобовязання щодо проведення будівельних робіт.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з обовязку відповідача належним чином виконувати взяте на себе зобовязання встановленого ст. 509 ЦК України та наявності підстав, передбачених ст. 614 ЦК України для покладення на відповідача обовязку по відшкодуванню шкоди, завданої позивачеві, але помилково визначив, що вказані, правовідносини, крім зазначених правових норм, регулюються ст. 1209 ЦК України.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України суд, під час ухвалення рішення, серед інших питань вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставини і яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч 1. ст. 509 ЦК України зобовязання є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязується вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобовязання, несе відповідальність за наявності її вини, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ч.ч. 1,2 ст. 837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобовязується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результатів замовникові.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції сторони не заперечували, що між ними фактично укладено договір підряду, за яким ОСОБА_2 зобовязався збудувати житловий будинок за кошти позивача, а ОСОБА_3 зобовязався прийняти та оплатити виконану роботу, тобто між сторонами виникли правовідносини, які регулюються главою 61 ЦК України.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Однак, згідно висновку комісійної судової будівельно-технічної експертизи від 27.05.2010р., яку в судовому засіданні підтримав експерт ОСОБА_6, незавершений будівництвом будинок, розташований за адресою м. Кривий Ріг, вул. Косарева,4, є в непридатному до експлуатації стану, чому слугувало відступлення при будівництві від робочого проекту та застосування непридатних будівельних матеріалів (т.1 а.с. 131-139).

Згідно ч.2 ст. 839 ЦК України підрядник відповідає за неналежну якість наданих ним матеріалу і устаткування, а також за надання матеріалу або устаткування, обтяженого правами третіх осіб.

Таким чином, зважаючи на те, що між сторонами виникли правовідносини з договору підряду колегія суддів дійшла висновку, що районним судом застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, у зв'язку з чим рішення суду в цій частині підлягає зміні з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з виключенням з мотивувальної частини рішення посилання на ст. 1209 ЦК України.

В іншій частині рішення суду щодо стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди відповідає нормам матеріального та процесуального права, судом встановлено дійсні обставини справи та надано належну оцінку зібраним доказам, що повністю спростовує доводи апеляційної скарги в цій частині.

При вирішенні позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди,суд помилково виходив з положень ст. 23 і ст. 1167 ЦК України. В позовній заяві позивач зазначав, що моральна шкода йому завдана в звязку з неналежним виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, і на підставі ст. ст. 2, 12 і 22 цього закону просив відшкодувати йому моральну шкоду, яку заподіяв відповідач. Однак позивачем, а ні в суді першої інстанції, а ні в суді апеляційної інстанції не доведено, про досягнення між ним та ОСОБА_2 згоди про відшкодування моральної шкоди у разі неналежного виконання зобовязань.

Виходячи з вимог закону та обставин справи колегія суддів вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню, а тому рішення суду про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. 4 ч. 1, ч. 3 ст. 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів:

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу 14 квітня 2011 року в частині стягнення моральної шкоди з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 в сумі 5 000 грн. скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду кримінальних і цивільних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: (підпис)

Судді: (підписи)

Згідно з оригіналом.

Суддя-доповідач: ОСОБА_7