Апеляційний суд Івано-Франківської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 липня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Ковалюка Я.Ю., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.

з участю ОСОБА_1, представників ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» та ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно та за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки за апеляційною скаргою ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» на рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

10.09.2009 року АКБ «Золоті Ворота» звернувся з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту та звернення стягнення на заставне майно.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 07.05.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної відновлювальної кредитної лінії з максимальною сумою заборгованості 150000 грн. зі сплатою 22% річних за користування коштами у гривні; 17% річних за користування коштами у доларах США та 15% річних за користування коштами у ЄВРО з кінцевим терміном повернення 23 квітня 2010 року.

07.05.2008 року ОСОБА_3 отримав 13000 ЄВРО, а 08.05.2008 року - 9500 доларів США.

Для забезпечення виконання зобовязань за договором кредиту 26.09.2008 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір іпотеки, предметом якого є належна ОСОБА_1

квартира АДРЕСА_1, а 12 лютого 2009 року Банк уклав з ОСОБА_4 договір поруки.

Посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_3 не виконував зобовязання щодо повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом, позивач просив задовольнити позов.

04.02.2011 року АКБ «Золоті Ворота» подав заяву про уточнення позовних вимог та просив стягнути з ОСОБА_1 374 326,53 грн. заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2.

09.11.2010 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до АКБ «Золоті Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного між нею та відповідачем 26.09.2008 року на забезпечення виконання кредитних зобовязань ОСОБА_3 перед АКБ «Золоті Ворота», посилаючись на те, що зазначений договір іпотеки згідно висновку експертизи підписаний іншою особою.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2012 року відмовлено у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно. Цим же рішенням задоволено позов ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки. Постановлено визнати недійсним договір іпотеки від 26.09.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 Ворота».

У апеляційній скарзі ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» посилається на незаконність і необґрунтованість рішення та порушення судом норм матеріального та процесуального права. Судом, в порушення ст. ст. 143, 144 ЦПК, не було винесено ухвалу про призначення експертизи та взято до уваги, як доказ по справі, ксерокопію висновку експерта НДЕКЦ УМВС України в Івано-Франківській області №09/03-501 від 23.12.2009 року.

Не було враховано судом і того, що даний висновок експерта не відповідає вимогам п.п. 4.10.2. та 4.10.3. Примірної інструкції з діловодства у міністерствах, інших центральних органах виконавчої влади, ОСОБА_5 міністрів АРК, місцевих органах виконавчої влади, затвердженої Постановою КМУ від 17.10.1997 року №1153, зокрема відсутні підпис посадової особи НДЕКЦ, яка підтверджує відповідність копії оригіналу, відмітка «копія» у верхній правій частині лицьового боку першого аркуша документа, напис про засвідчення документа, відбиток печатки НДЕКЦ, візи виконавців.

Апелянт зазначає, що суд в порушення абз.2 п.26 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не залучив до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса ОСОБА_6, яка 26.09.2008 року посвідчувала договір іпотеки між ОСОБА_1 та ПАТ «ОСОБА_2 Ворота».

Крім того, судом не було враховано показання приватного нотаріуса ОСОБА_6, які містяться в постанові про відмову в порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_6 від 12.02.2010 року, з яких вбачається, що ОСОБА_1 26.09.2008 року власноручно в присутності нотаріуса підписала договір іпотеки.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» задовольнити, а у позові ОСОБА_1 відмовити.

Представник ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» апеляційну скаргу підтримав, з мотивів наведених у ній.

ОСОБА_1 та її представник апеляційну скаргу не визнали.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Вирішуючи спір та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд першої інстанції прийняв до уваги як доказ підтвердження вимог позивача лише висновок почеркознавчої експертизи №09/03-501 від 23.12.1009 року НДЕКЦ УМВС в Івано-Франківській області, згідно якого підпис та рукописні записи у договорі іпотеки від 26.09.2008 року, підпис у графі «Майновий поручитель ОСОБА_1» у акті погодження вартості майна, що передається в заставу від 26.09.2008 року, рукописні записи та підпис ОСОБА_1 від 22.09.2008 року виконані не ОСОБА_1, а іншою особою.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна.

Встановлено, що 24.09.2008 року між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_7 було укладено договір про надання споживчого кредиту у рамках не відновлювальної кредитної лінії №02/500Ф на суму 200000 грн. зі сплатою 15,99% на рік від суми кредиту з кінцевим терміном повернення 23.09.2015 року.

25.09.2008 року в забезпечення виконання зобовязань кредитного договору №02/500Ф між ОСОБА_1 та АКБ «ОСОБА_2 ворота» було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 зобовязалась передати у заставу квартиру АДРЕСА_3. Ринкова вартість майна визначена сторонами договору іпотеки в сумі 399906 грн.

Для укладення зазначеного договору іпотеки 24.09.2008 року сторонами був складений акт погодження вартості майна, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 був укладений договір безпроцентної позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_8 399906 грн. Крім того, ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву про те, що у шлюбі вона не перебуває, заяву ОСОБА_9 про відсутність з його сторони претензій на передану в іпотеку квартиру та довідку ОСББ про відсутність інших осіб, зареєстрованих у цій квартирі.(а.с. 136-140).

Укладення договору іпотеки 25.09.2008 року ОСОБА_1 не заперечує, як і не заперечує подання нею всіх необхідних документів для укладення цього договору.

З матеріалів справи вбачається, що 07.05.2008 року між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту у формі мультивалютної кредитної лінії №02/355Ф на суму 150000 грн. зі сплатою 22% річних за користування коштами у гривнях, 17% річних за користування коштами у доларах США та 15% річних за користування коштами у євро з кінцевим терміном повернення 23.04.2010 року.

26.09.2008 року в забезпечення виконання зобовязань кредитного договору №02/355Ф між ОСОБА_1 та АКБ «ОСОБА_2 ворота» було укладено договір іпотеки, за яким ОСОБА_1 зобовязалась передати у заставу квартиру АДРЕСА_3. Ринкова вартість майна визначена сторонами договору іпотеки в сумі 399906 грн.

Допитана в судовому засіданні свідок приватний нотаріус ОСОБА_6 пояснила, що 25.09.2008 року до неї звернулась ОСОБА_1 разом із своїм знайомим ОСОБА_8 для посвідчення договорів іпотеки та подали всі необхідні для цього документи. Договори іпотеки необхідно було укласти для забезпечення договорів кредиту на загальну суму 350000 грн. Договір іпотеки від 25.09.2008 року для забезпечення договору кредиту на суму 200000 грн. був посвідчений у приміщенні нотаріальної контори. А для посвідчення договору іпотеки від 26.09.2008 року вони з ОСОБА_8 приїхали на роботу до ОСОБА_1, де у вестибюлі остання підписала договір та розписалась у журналі реєстрації нотаріальних дій.

ОСОБА_1 не заперечила того, що 26.09.2008 року до неї на роботу приїжджали ОСОБА_8 з нотаріусом ОСОБА_6, і що вона підписала деякі документи, однак не знає, які саме документи вона підписувала.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що ОСОБА_1 просила визнати недійсним договір іпотеки, посилаючись на те, що зазначений договір згідно висновку експертизи підписаний іншою особою.

Колегія суддів приходить до висновку про безпідставність вимог ОСОБА_1, оскільки факт оформлення нею договору іпотеки 25.09.2008 року, підписання акту погодження вартості майна (які нею не заперечується), свідчить про те, що 26.09.2008 року вона також уклала договір іпотеки.

Колегія суддів не приймає до уваги висновок експертизи з таких підстав.

За змістом ч.7 ст. 147 ЦПК України висновок експерта не є обовязковим і оцінюється за правилами, встановленими ст.212 ЦПК України, відповідно до якої суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення та переваги над іншими джерелами доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, даних в п. 17 постанови Пленуму від 30 травня 1997 року N 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен з'ясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові об'єктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Із висновку почеркознавчої експертизи №09/03-501 від 23.12.2009 року вбачається, що обєктом експертного дослідження були договір іпотеки від 26.09.2008 року, акт погодження вартості майна, що передається у заставу від 26.09.2008 року, заява ОСОБА_1 від 26.09.2008 року, акт погодження вартості майна, що передається в заставу від 24.09.2008 року та договір іпотеки від 25.09.2008 року, а матеріалом для порівняльного дослідження експериментальні зразки підписів надані з однієї сторони чотирьох аркушів паперу білого кольору формату А-4 та надані слідчим 25.12.2008 року вільні зразки підписів ОСОБА_1, які представлені у робочій програмі з дисципліни «Гінекологія» викладача ОСОБА_1

Відповідно до п.2 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998 №53/5 для проведення досліджень слідчий (суддя) повинен надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільні зразки по змозі повинні відповідати об'єкту, який досліджується, за часом виконання, за видом матеріалів письма (папір, олівець, кулькова ручка тощо), за формою документа (накладні, відомості та ін.), за його змістом та цільовим призначенням.

А згідно п.12 як вільні, так і експериментальні зразки буквеного або цифрового письма бажано надавати не менш ніж на 15 аркушах. Чим коротший досліджуваний текст (запис), тим більша потреба у вільних зразках. Вільні зразки підпису надаються по змозі не менше ніж на 15 документах, експериментальні у кількості не менше 5-8 аркушів.

В той же час як видно з матеріалів експертизи для дослідження надано вільні зразки без зазначення періоду їх виконання, експериментальні зразки підписів лише на 4 аркушах, а умовно-вільні зразки підпису взагалі не були надані експерту відповідно і не були предметом дослідження.

Крім того, як було зазначено вище, експертиза проведена 23.12.2008 року, а вільні зразки підпису надані експерту 25.12.2008 року (а.с.11 зворот, т.2).

Оскільки оспорюваний договір іпотеки був підписаний у вестибюлі за місцем роботи ОСОБА_1 експертом повинно було досліджуватись питання «чи виконано підпис в незвичних умовах під впливом збивальних факторів (природних, штучних)?, однак таке питання слідчим поставлено не було.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що при проведенні експертного дослідження допущено істотні порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Тому висновок експерта викликає сумніви в його правильності і не може бути прийнятий до уваги.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_1, колегія суддів також приймає до уваги і той факт, що 13.05.2009 року ОСОБА_1, як майновий поручитель, отримала вимогу банку про необхідність погашення заборгованості за договором кредиту (чого не заперечила в судовому засіданні), однак з позовом про визнання договору іпотеки недійсним звернулась лише 09.11.2010 року.

Що стосується позовних вимог ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно, то у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 33 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Звернення стягнення на предмет іпотеки, відповідно до розділу V зазначеного Закону можливо в тому числі шляхом надання іпотекодержателю права на продаж предмета іпотеки.

Відповідно до ст. 39 зазначеного Закону у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються:

загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки;

опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя;

заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні;

спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону;

пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки;

початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012, № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» дано розяснення про те, що позовна заява про вирішення спору, що виникає з кредитних правовідносин, за формою і змістом повинна відповідати загальним правилам, встановленим статтею 119 ЦПК, а залежно від предмета та підстави позову - і вимогам, які містяться у спеціальному законодавстві. Зокрема, у разі пред'явлення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у заяві має бути викладено обставини, необхідні для ухвалення рішення, зокрема відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Зі змісту заяви про уточнення позовних вимог вбачається, що ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» просив стягнути заборгованість за договором кредиту в сумі 374326,53 грн. шляхом звернення стягнення на АДРЕСА_4 без зазначення передбачених ст.39 ЗУ «Про іпотеку» обставин, необхідних для ухвалення рішення.(а.с.120, 121).

Вирішуючи питання про звернення стягнення на заставлене майно, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, в порушення ст. 214 ЦПК України усіх необхідних обставин для ухвалення рішення з дотриманням вимог ст. 39 Закону України "Про іпотеку" не встановив та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин справи в частині початкової ціни предмета іпотеки, наявності вимог інших кредиторів тощо.

Згідно ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При таких обставинах справи рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно та про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 01 березня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором кредиту шляхом звернення стягнення на заставне майно та у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «ОСОБА_2 Ворота» про визнання недійсним договору іпотеки відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_10

ОСОБА_5