АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/8/12 Справа № 22ц-5619/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2012 року м. Дніпропетровськ 27 вересня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президентові України на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України, третя особа Дніпропетровська міська рада, про встановлення земельного сервітуту, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2009 року позивачі звернулись до суду з даним позовом посилаючись на те, що є власниками приміщень у будинках № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську, що розташовані у глибині забудови та не межують з червоними лініями прилеглих вулиць. На протязі тривалого часу склався порядок проїзду до зазначених будівель з перехрестя вул. Чернишевського та вул. Гоголя через територію існуючого на той час Будівельного технікуму. У подальшому нерухоме майно по вул. Гоголя, 29 у м. Дніпропетровську було передане новоствореному учбовому закладу - ОСОБА_6 регіональному інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України, якому надана у постійне користування земельна ділянка площею 1,1922 га за тією ж адресою. Відповідач відмовляє позивачам у встановленні земельного сервітуту шляхом надання права проходу та проїзду через земельну ділянку № 29 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську, тому позивачі просила суд встановити для них довічний безоплатний земельний сервітут для проходу та проїзду до будинків № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську по вказаній земельній ділянці, закріпленій за відповідачем.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2011 року позовні вимоги задоволено; встановлено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 безстроковий земельний сервітут шляхом надання права проходу та проїзду до будівель № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську через земельну ділянку № 29 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України, відповідно до варіанту організації проїзду, викладеного у другому питанні дослідження висновку судової будівельно-технічної експертизи від 29.10.2010 р. № 588-10, складеного ОСОБА_6 НДІ судових експертиз; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 регіональний інститут державного управління Національної академії державного управління при Президенті України посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у звязку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, оскаржуване рішення скасувати з ухваленням нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачці ОСОБА_7 належить на праві власності нежитлова адміністративна будівля літ. А-3 по вул. Чернишевського, 32 у м. Дніпропетровську (а.с. 154), ОСОБА_8 належить приміщення поз. 18-29 на третьому поверсі тієї ж будівлі (а.с. 126, 127). Позивачам ОСОБА_10 та ОСОБА_11 належать по 25/100 частин квартир № 6, 1, 4, 8 по вул. Чернишевського, 32-А у м. Дніпропетровську (а.с. 155, 157), ОСОБА_9 - належить 25/200 вказаних квартир (а.с. 140).

Будинки № 32, 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську розташовані всередині забудови та з червоними лініями прилеглих вулиць безпосередньо не межують (а.с. 46, 47), прохід та проїзд до них фактично здійснюється з боку вул. ОСОБА_12 та з боку вул. Чернишевського через землі територіальної громади м. Дніпропетровська.

Крім того, вказані будинки розташовані у безпосередній близькості до земельної ділянки по вул. Гоголя, 29 у м. Дніпропетровську площею 1,1922 га, що передана у постійне користування відповідачу ОСОБА_6 регіональному інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України з видачею відповідного державного акту від 20.03.2009 р. за № 043138 (а.с. 28).

Також судом встановлено та визнано сторонами, що позивачам, які посилаються на те, що проїзди до будівель № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського з боку вул. Чернишевського і з боку вул. ОСОБА_12 є незручними та не відповідають технічним нормам, відповідач відмовив у встановленні земельного сервітуту шляхом надання права проходу та проїзду до вказаних будинків через земельну ділянку № 29 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України.

Відповідно до ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Пунктами «а», «б» ст. 99 ЗК України передбачено, що власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення, зокрема, таких земельних сервітутів: право проходу та право проїзду на транспортному засобі по наявному шляху.

Згідно ст. 100 ЗК України, з відповідними змінами та доповненнями, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Статтею 401 ЦК України встановлено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут).

Відповідно до ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Договір про встановлення земельного сервітуту підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Згідно ст. 404 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв'язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Особа має право вимагати від власника (володільця) сусідньої земельної ділянки, а в разі необхідності - від власника (володільця) іншої земельної ділянки надання земельного сервітуту. Право користування чужим майном може бути встановлено щодо іншого нерухомого майна (будівлі, споруди тощо).

Колегія звертає увагу, що за змістом п. «б» ст. 99 ЗК України передбачено встановлення земельного сервітуту шляхом надання права проїзду на транспортному засобі лише по наявному шляху.

Апеляційним судом встановлено, що на території ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України в наявності немає жодного шляху, обладнаного проїзду до будинків № 32, 32-А по вул. Чернишевського. Замощені асфальтобетонним покриттям ділянки території відповідача мають замкнуті контури, які не поєднуються з прибудинковими територіями вказаних будинків. Крім того, незамощені асфальтобетонним покриттям території земельної ділянки відповідача знаходяться по периметру огорожі, на ділянках схилів з рельєфом, а сліди проїздів, що могли існувати раніше, на цих ділянках землі відсутні. Викладені факти встановлені висновком будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року, що була поведена експертом Донецького науково-дослідного інституту судових експертиз на підставі ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 22.09.2011 року (а.с. 261 - 264).

На балансі відповідача перебуває асфальтобетонне покриття балансовою вартістю 17340,0 грн.; на окремих ділянках замощення наявні ознаки суттєвого зносу (до повної втрати покриття) у вигляді ям, тріщин, що потребують ремонту. Враховуючи викладене, висновком будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року встановлено, що експлуатація замощення, без проведення ремонту, в якості проїзду може привести до його руйнування (а.с. 261 - 264).

Крім того, згідно висновку будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року, ширина проїзду по периметру учбового корпусу відповідача, в межах бортових каменів цього проїзду з боку внутрішнього двору, в різних місцях складає інтервал 2,9 3,2 м., що не відповідає вимогам ДБН 360-92** «Містобудування. Планування та забудова міських і сільських поселень» де передбачено, що ширина смуги руху повинна бути 3,0 3,5 м. з найменшим радіусом кривих у плані - 30 м.

Отже, висновком будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року, що була проведена Донецьким науково-дослідним інститутом судових експертиз, визначено відсутність жодного варіанту проїзду автомобільного транспорту (в тому числі спеціалізованого), у відповідності до вимог встановлених норм, до будинків № 32, 32-А по вул. Чернишевського по земельній ділянці відповідача.

Також судом встановлено, що до будинків № 32, 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську існує проїзд з боку вул. ОСОБА_12, який фактично експлуатується, що підтверджується наявністю гаражних боксів на прилеглій до будинку №32-А території та висновком будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року (а.с. 261 - 264).

Колегія приймає до уваги, що ОСОБА_6 регіональний інститут державного управління Національної академії державного управління при Президенті України є навчальним закладом де навчаються студенти, зокрема, за денною формою навчання, тому облаштування проїзду автомобільного транспорту через територію відповідача не є корисним фактором для навчальному процесу та безпеки студентів.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги цільове призначення земельної ділянки № 29 по вул. Гоголя у м. Дніпропетровську фактичне розміщення навчальних корпусів (а.с. 175), колегія суддів дійшла висновку про неможливість задоволення позовних вимог щодо встановлення сервітуту у вигляді надання права проїзду до будівель № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську через вказану земельну ділянку, що перебуває у постійному користуванні ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України.

Також відсутні підстави для встановлення сервітуту шляхом надання позивачам права проходу до будівель № 32 та № 32-А по вул. Чернишевського у м. Дніпропетровську через земельну ділянку відповідача, оскільки до вказаних будинків існують проходи з боку вул. ОСОБА_12 та вул. Чернишевського, що виключає необхідність встановлення додаткового проходу через територію інституту.

Місцевим судом не були встановлені викладені вище фактичні обставини, не взято до уваги вимоги ст. 99 ЗК України, що спричинило ухвалення незаконного рішення, яке підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Крім того, у якості належного доказу судом не може бути прийнятий висновок судової будівельно-технічної експертизи від 29.10.2010 р. № 588-10, складений експертами ОСОБА_6 науково-дослідного інституту судових експертиз, яким не враховано вимоги п. «б» ст. 99 ЗК України, де передбачено встановлення земельного сервітуту шляхом надання права проїзду на транспортному засобі лише по наявному шляху, що на територій відповідача відсутній; у даному висновку експертами не конкретизовано шлях можливого проїзду через територію відповідача, не наведено відповідну схему проїзду, не зазначено про необхідність переобладнань для облаштування проїзду.

Колегія не приймає у якості належних письмових доказів висновок експертного дослідження будівельника №1397-09 від 13.07.2009 року (а.с. 38 48) та висновок експертного будівельно-технічного дослідження від 28.02.2011 р. за № 002/11 (а.с. 163 174), оскільки вказані висновки містять суперечливу інформацію, були складені на замовлення, відповідно, позивачки ОСОБА_7 та відповідача, які є зацікавленими у наслідках розгляду справи, а дослідження проводились без попередження експертів про кримінальну відповідальність.

Посилання місцевого суду на облаштування на території інституту платної нічної автопарковки не спростовує висновків будівельно-технічної експертизи №5938/23 від 07.07.2012 року про відсутність жодного варіанту проїзду автомобільного транспорту (в тому числі спеціалізованого), у відповідності до вимог встановлених норм, до будинків № 32, 32-А по вул. Чернишевського по земельній ділянці відповідача. Крім того, не є належним доказом незасвідчена ксерокопія договору про облаштування автопарковки на території відповідача (а.с. 65-70).

Колегія звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального та процесуального закону, що призвело до неправильного вирішення спору, тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України - задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 березня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 до ОСОБА_6 регіонального інституту державного управління Національної академії державного управління при Президенті України про встановлення земельного сервітуту відмовити в повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді