Рівненський міський суд Рівненської області
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2012 року м. Рівне

Суддя Рівненського міського суду Рівненської області Кучина Н.Г., перевіривши виконання вимог ст.ст.119,120 ЦПК України по справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління Держземагенства у м. Рівне про встановлення факту постійного користування земельною ділянкою.

В С Т А Н О В И В:

До Рівненського міського суду надійшла заява ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління Держземагенства у м. Рівне про встановлення факту постійного користування земельною ділянкою.

В заяві заявник вказує на те, що з 1976 року ОСОБА_1 постійно зі своєю сімю проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1. В 1990-х роках для вирощування сільськогосподарської продукції сім'ї ОСОБА_1 було виділено земельну ділянку орієнтовною площею 0,10 га існуючим на той час сільськоголсподарським підприємством, яке розпоряджалось даною землею. Коштів на оформлення докуметів на користування чи володіння земельною ділянкою сім'я не мала. Станом на 19 липня 2012 року дана земельна ділянка, згідно до довідки управління Держкомзему у місті Рівному № 04-1068 від 19.07.2012 року, обліковується сільськогосподарськими угіддями і перебуває в землях запасу Рівненської міської ради. Підприємством ППф «Абрис» було виконано геодезичну зйомку та виконано геодезичний план земельної ділянки, де вказано остаточну площу земельної ділянки, що становить 0,1000 га. Також спеціалістами ПП ф «Абрис» було підготовлено всі документи необхідні для подачі до Рівненської міської ради для приватизації даної земельної ділянки.

З поданої заяви вбачається спір про право заявника, оскільки вимога, стосовно користування земельною ділянкою, слід розглядати в порядку позовного провадження, із залученням до участі у справі представника Рівненської міської ради, відповідно до діючих норм ст. 16 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 16 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України.

При цьому способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов'язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади АРК або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових або службових осіб.

Крім того, відповідно до Преамбули Закону України «Про землеустрій» цей Закон визначає правові та організаційні основи діяльності у сфері землеустрою і спрямовані на регулювання відносин, які виникають між органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами із забезпечення сталого розвитку землекористування.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про землеустрій» межування земель- комплекс робіт із встановлення чи відновлення в натурі (на місцевості) меж адміністративно -територіальних утворень, меж земельних ділянок власників, землекористувачів, у тому числі орендарів, із закріпленням їх межовими знаками встановленого зразка.

Відповідно до п. «в»ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій»землеустрій проводиться в обов'язковому порядку на землях усіх категорій незалежно від форм власності у разі надання, вилучення (викупу), відчуження земельних ділянок.

Відповідно до п. 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, складання державного акта на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою при передачі земельної ділянки, що раніше надана громадянам, підприємствам, установам, організаціям і об'єднанням громадян всіх видів, у постійне користування або при переоформленні правоустановчих документів на ці земельні ділянки, проводиться після відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженою відповідною технічною документацією.

Суд враховує, що заявник не дотримався зазначених законодавчих положень, при подачі заяви до суду.

Таким чином, заявник, жодним чином не підтвердив свою законну причетність до вказаної земельної ділянки, не підтвердив відповідним правовстановлюючим документом, тобто існує спір про право.

У відповідності до ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

Окрім того, вивчивши матеріалів заяви, встановлено, що заявник, звертаючись до суду з вимогою встановити факт, що свідчить про постійне користування земельною ділянкою, фактично ставить вимогу визнати за ним право власності на земельну ділянку.

Оскільки визнання права власності може призвести до порушення законних прав та інтересів інших осіб, які не вказані в заяві, та розглядається виключно в порядку позовного провадження, суд приходить до висновку, що з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право.

На підставі наведеного, керуючись ст. 1, п. «в»ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій», п. 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, яка затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43, ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 122, ч. 4 ст. 256 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа Управління Держземагенства у м. Рівне про встановлення факту постійного користування земельною ділянкою.

Копію ухвали негайно направити заявнику разом із заявою та всіма доданими до неї матеріалами.

Роз'яснити заявнику, що він має право звернутись до суду шляхом пред'явлення позову у порядку, визначеному діючим законодавством.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом пяти днів з дня її проголошення до апеляцiйного суду Рівненської області через Рiвненський мiський суд. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Н.Г. Кучина