АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року м. Дніпропетровськ 26 січня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 року позивач звернувся до суду з даним позовом, згідно уточнених позовних вимог просив суд стягнути з відповідача на свою користь проценти у розмірі 588067,13 грн. за використання коштів за договором позики від 26.12.2007 року, за період з 31.03.2008 року по 16.09.2011 року, проценти у розмірі 21648,01 грн. за використання коштів за договором позики від 17.07.2008 року, за період з 17.09.2008 року по 16.09.2011 року, та судові витрати, посилаючись на те, що борг за вказаними договорами з відповідача стягнуто на підставі судового рішення, яке набрало законної сили.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року позовні вимоги задоволені, з відповідача ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_8 стягнуто проценти у розмірі 588067,13 грн. за використання коштів за договором позики від 26.12.2007 року за період з 31.03.2008 року по 16.09.2011 року, та проценти у розмірі 21648,01грн. за використання коштів за договором позики від 17.07.2008 року за період з 17.09.2008 року по 16.09.2011 року, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову і закриття провадження у справі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсбязі, виходячи з наступного.

Задовольняючи позов, місцевий суд помилково виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню відсотки за користування коштами, отриманими за укладеними між фізичними особами договорами позики.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2010 року по цивільній справі №2-8672/2010, з урахуванням змін внесених рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року по справі №22ц-3499/2010, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 борг за договором позики від 26.12.2007 року у розмірі 1483058,75 грн. та за договором позики від 17.07.2008 року - у розмірі 63405,60 грн.

Зазначеними рішеннями встановлено, що ОСОБА_6 зобов'язався повернути позивачу суму боргу за договором позики від 26.12.2007 року - до 31 березня 2008 року, а за договором позики від 17.07.2008 року - до 17.09.2008 року.

Також судом встановлено, що умовами вказаних договорів не передбачено право позивача на отримання від відповідача процентів за користування коштами.

На час ухвалення оскаржуваного рішення, суми, стягнуті за рішеннями Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 15 лютого 2010 року та Апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 травня 2010 року, відповідачем на користь позивача не сплачені, що визнається сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Частиною 1 ст. 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюють договором.

Пунктом 5 розділу УШ «Прикінцевих положень» Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», з відповідними змінами та доповненнями, передбачено, що до приведення законодавства у відповідність із цим законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому закону, якщо інше не передбачено цим законом.

Відповідно до положень зазначеного закону надання коштів (грошових) у позику є фінансовою послугою (п. 6 ст.4 закону); фінансова послуга надається з метою отримання прибутку, різновидом якого є проценти (п. 5 ч. 1 ст. 1 закону). Фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також фізичними особами суб»єктами підприємницької діяльності, якщо це прямо передбачено законом. Отже, в інших випадках надання грошових коштів на умовах позики зі сплатою процентів не допускається.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що договори позики укладені між сторонами справи - фізичними особами, зважаючи на відсутність, у даному випадку, правових підстав для стягнення процентів за користування сумою займу, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні уточнених позовних вимог у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

ОСОБА_8 у задоволенні позову про стягнення з ОСОБА_6 процентів за використання коштів за договорами позики, судових витрат відмовити у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді