Справа №489/8404/14-ц 05.10.2015 05.10.2015 05.10.2012
Провадження №22-ц/784/1665/15
Справа №489/8404/14-ц
Провадження №22-ц/784/1665/15 Головуючий першої інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

05 жовтня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Серебрякової Т.В.,

суддів: Галущенка О.І., Лисенка П.П.,

з секретарем судового засідання Харитоновою І.В.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_2 рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2015 року, ухвалене по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «ІМЕКСБАНК» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 24 липня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «ІМЕКСБАНК» (далі ПАТ «ІМЕКСБАНК») і ОСОБА_2 укладено договір за №999-00045214/1 про надання кредиту, відповідно до умов якого позивач зобовязався надати для власних потреб позичальника овердрафт за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 13 980 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14.99 % на рік від суми заборгованості за кредитом і з кінцевим терміном повернення до 23 липня 2015 року.

Посилаючись на те, що банк належним чином виконав свої зобовязання, а ОСОБА_2 свої зобовязання за вказаним договором не виконав, внаслідок чого станом на 16 вересня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 25 517 грн. 15 коп., яка складається з: 12 316 грн. 72 коп. - заборгованості за тілом кредиту, 1 911 грн. 43 коп. - заборгованості по сплаті процентів за користування кредитом, 6 589 грн. 00 коп. - комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку, 4 700 грн. 00 коп. - штрафу, позивач просив позов задовольнити, стягнути з відповідача вказану заборгованість за кредитним договором, а також судовий збір в розмірі 255 грн. 17 коп.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2015 року позов ПАТ «ІМЕКСБАНК» до ОСОБА_2, задоволено в повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_2В на корить банку заборгованість за кредитним договором №999-00045214/1 від 24 липня 2013 року в загальному розмірі 25 517 грн. 15 коп. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат у справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. На його думку, рішення суду є незаконним, необґрунтованим та ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи спір таким чином, як викладено в оскарженому рішенні, місцевий суд вважав доведеними факт невиконаних грошових зобовязань за кредитним договором боржником ОСОБА_2, розмір заборгованості та підстави відповідальності останнього (ст.ст.1050,1054 ЦК України).

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

В силу ст.ст.509,525,526,598,610,611 ЦК України, зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов) повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, сплатити в межах позовної давності неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Статтями 1054 - 1061 ЦК України регулюються правила виконання зобовязань по кредитному договору, зокрема:

- за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти;

- розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Порушення зобовязань, які виникають з договорів, тягне за собою наслідки передбачені ст.611 ЦК України, зокрема, припинення зобовязання внаслідок односторонньої відмови від зобовязання, якщо це встановлено договором або законом; зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 24 липня 2013 року між ПАТ «ІМЕКСБАНК» та ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено договір за №999-00045214/1 про надання кредиту, за умовами якого позивач зобовязався надати для власних потреб позичальника овердрафт за допомогою платіжної картки VISA з максимальною сумою заборгованості 13 980 грн., зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 14.99 % на рік від суми заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 23 липня 2015 року (а.с.93-94).

В цей же день між тими ж сторонами було укладено договір №999-00045214 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи (а.с.20-22).

Вищевказані договори підписані ОСОБА_2 власноручно, що відповідач не заперечував.

Відповідно до п.п.1.1 п.1 договору №999-00045214/1 про надання кредиту, банк зобовязався надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки VISA у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку №999-00045214 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку, в межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобовязується своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунком 14.99 % річних від суми заборгованості, комісію передбачену договором та виконувати інші зобовязання за договором. Отримання кредиту проводиться позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій або безготівковій формі.

За п.п.2.2 п.2 обумовленого договору моментом (днем) надання кредиту на умовах овердрафту вважається момент (день) використання позичальником кредитних коштів на умовах цього договору.

Умови повернення кредитних коштів, сплата процентів, нарахування супроводжувальних платежів, а також умови нарахування штрафів та підстави дострокового повернення кредиту передбачено п.п.2.4, 2.6 п.2, п.п.3.2.2., 3.3 п.3, п.п.4.9, 4.10 п.4, п.п.5.1.1 п.5 договору та Додатком №1.

Згідно п.п.1.1 п.1 договору №999-00045214 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи, банк відкриває на імя позичальника поточний рахунок, операції за яким можуть здійснюватися за допомогою спеціальних платіжних засобів, оформлює та надає платіжну картку. Картка та ПІН-код повинні використовуватись відповідно до умов цього договору та Правил користування платіжною карткою (п.п.2.3 п.2 договору).

Відповідно до п.п.6.8,6.9 п.6 договору №999-00045214 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної карти VISA для фізичної особи, клієнт зобовязаний не передавати для використання картку іншим особам та негайно повідомити банк в письмовій або усній формі про втрату картки за будь-яких обставин, а також про те, що ПІН-код став відомий третій особі.

24 липня 2013 року ОСОБА_2 отримав платіжну картку у непошкодженому стані та запечатаний конверт з ПІН-кодом. З Правилами користування карткою був ознайомлений (а.с.104).

Того ж дня через термінал з поточного рахунку ОСОБА_2 знято готівкою 13 001 грн. 40 коп. (а.с.106).

Отже, позивач належним чином виконав свої обовязки за кредитним договором, але позичальник своїх зобовязань за кредитним договором не виконав, у звязку із чим станом на 16 вересня 2014 року утворилася заборгованість на загальну суму 25 517 грн. 15 коп. у тому числі:

- 12 316 грн. 72 коп. - заборгованість за кредитом;

- 1 911 грн. 43 коп. - заборгованість по сплаті процентів за користування кредитом;

- 6 589 грн. 00 коп. комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку;

- 4 700 грн. 00 коп. штраф.

При цьому, з матеріалів справи слідує, що відповідач не заперечує і факт невиконання ним кредитних зобовязань щодо повернення кредиту, сплати процентів та супроводжувальних платежів, вказуючи на те, що кредитні кошти з його дозволу отримала його знайома, яка в подальшому відмовилась їх повертати, у звязку з чим і утворилась заборгованість.

Встановивши ці обставини та виходячи з особливостей надання кредитних коштів за допомогою платіжної картки, а також умов договору про надання кредиту (п.п.1.1 п.1, п.п.2.2 п.2), суд першої інстанції дійшов вірного висновку про доведеність факту укладення між сторонами кредитного договору, надання банком кредитних коштів у розпорядження позичальника та виникнення у останнього кредитних зобовязань по поверненню кредиту відповідно до умов угоди.

До того ж, договір №999-00045214/1 про надання кредиту від 24 липня 2013 року в установленому порядку не визнаний недійсним з підстав неотримання позичальником кредитних коштів.

Отже, виходячи з презумпції дійсності угоди (ст.204 ЦК України), колегія суддів не вбачає підстав для відмови в позові через недоведеність виникнення у ОСОБА_2 кредитних зобовязань за договором про надання кредиту.

Заперечень щодо розрахунку заборгованості станом на 16 вересня 2014 року апеляційна скарга не містить.

Також, не може вважатись підставою для скасування судового рішення не призначення місцевим судом судової почеркознавчої експертизи по даній справі, оскільки у клопотанні відповідача та його представника відсутні підстави для проведення вказаної експертизи, передбачені законом. До того ж, правом заявити клопотання про призначення експертизи останні в апеляційній інстанції не скористалися.

Доводи відповідача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права щодо обовязку суду зупинити провадження у справі до вирішення іншої справи, колегією суддів не приймаються до уваги, оскільки вирішення питання про визнання недійсним договору та встановлення при цьому обставин, які є підставою цього позову та заперечень проти нього, не впливає на вирішення спору, предметом якого є неналежне виконання умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не містять посилань на такі порушення норм процесуального права, щоб могли бути підставою для скасування судового рішення.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду першої інстанції законне та обґрунтоване, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а зводяться до переоцінки наданих доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, тому підстав для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,308,315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 29 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: