Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-287/2012 Головуючий у 1 інстанції: Галчанський С.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2012 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів : Сапун О.А.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Свинаренко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2011 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, який уточнював 28 вересня 2011 року, до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 12 жовтня 2010 року між ним та відповідачем у простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого він надав ОСОБА_3 у борг 40 000 грн. на строк до 12 квітня 2011 року. 11 квітня 2011 року відповідач повернув йому тільки 5 000 грн., 09 вересня 2011 року поштовим переказом перерахував йому 9 000 грн.

Оскільки у передбачений договором строк відповідач всю суму боргу не повернув, просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь залишок основного боргу, з урахування трьох процентів річних та інфляційних втрат, у сумі 26 703 грн. 16 коп. та судові витрати.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 22 703 грн. 16 коп., понесені витрати по сплаті державного мита в розмірі 405 грн. 90 коп., інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., витрати, пов'язані з наданням правової допомоги, в розмірі 2 000 грн., всього стягнуто 25 229 грн. 06 коп.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду наданим доказам, просить рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом зясовано, що 12 жовтня 2010 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір позики, за умовами якого ОСОБА_4 надав ОСОБА_3 у борг 40 000 грн. на строк до 12 квітня 2011 року ( а. с. 9 ).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

За змістом статей 526,625 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений законом або договором.

В обумовлений договором строк ОСОБА_3 повернув тільки 5 000 грн. ( а. с. 3,9).

Факт отримання грошей, а також несвоєчасне повернення боргу відповідач не заперечував ( а .с. 26 ).

Після предявлення позову, 09 вересня 2011 року та 11 жовтня 2011 року, відповідач поштовими переказами повернув ОСОБА_4 відповідно 9 000 грн., 4 000 грн. Загальна сума виплаченого боргу дорівнює 18 000 грн., залишок становить 22 000 грн. ( а. с. 9,26,27 ).

Оскільки відповідач взяті на себе зобовязання належним чином не виконав, в обумовлений між сторонами строк всю суму позики не повернув, суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до положень статті 625 ЦК України, дійшов висновку про те, що з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню сума в 22 703 грн. 16 коп.

При цьому судом першої інстанції зясовані всі обставини справи, які мають істотне значення для правильного вирішення спору, дана належна оцінка письмовим доказам у сукупності з доводами сторін, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновки суду першої інстанції, рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального законів, тому підстав для скасування рішення в цій частині немає.

Разом з тим, з висновком суду про необхідність стягнення з відповідача витрат на правову допомогу в сумі 2 000 грн. повністю погодитися не можна.

Зясовано, що 30 травня 2011 року ОСОБА_4 уклав з адвокатом договір про надання юридичних послуг по представництву та захисту його прав в Оріхівському районному суді Запорізької області, позовна заява про стягнення боргу. По квитанції до прибуткового касового ордеру № 30/05 від 30 травня 2011 року він сплатив за оформлення позовної заяви та за представництво в суді 2 000 грн. ( а. с. 6-8 ).

З матеріалів справи, а також згідно журналу судового засідання вбачається, що адвокатом по даному спору оформлялися позовна заява, заяви про забезпечення позову і зміну позовних вимог. Крім того, адвокат приймала участь у судовому засіданні 13 жовтня 2011 року, яке тривало одну годину ( а. с. 3-5,14,18,21-23,28-29 ).

Відповідно до ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних справ.

Додатком до цієї постанови встановлено, що розмір компенсації витрат, пов'язаних із правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

40% розміру мінімальної заробітної плати, яка станом на 13 жовтня 2011 року складала 985 грн., за годину роботи становила 394 грн.

Отже, з урахуванням наданих документів та фактичних обставин справи, колегія суддів приходить до висновку, що за час, який в середньому витратила адвокат на оформлення процесуальних документів, а також за годину участі у содовому засіданні розмір відшкодування позивачеві витрат на правову допомогу не може перевищувати 800 грн.

За таких обставин судове рішення в частині стягнення з відповідача у відшкодування витрат на правову допомогу 2 000 грн. необхідно змінити, розмір витрат зменшити до 800 грн.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 13 жовтня 2011 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати на правову допомогу у сумі 800 грн.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: