У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2012 року Рівненський міський суд

під головуванням судді - Ковальова І.М.

при секретарі - Жижчук А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2,-

встановив:

В судовому засіданні представник скаржника скаргу повністю підтримав з підстав, викладених у скарзі. Просить суд визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №22646486 від 12 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 29855,26 грн. на користь «ВіЕйБі Банк»; визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 14 лютого 2011 року №б/н та від 15 жовтня 2012 року №б/н. Свої вимоги мотивує тим, що постанова про відкриття виконавчого провадження від 12 листопада 2010 року не відповідала вимогам діючого, на час її винесення, Закону України «Про виконавче провадження» та Інструкції про проведення виконавчих дій. Його довіритель ОСОБА_1 не знав про існування будь-яких судових рішень про стягнення з нього певних грошових сум, так-як не був учасником жодних судових процесів. Крім того його довірителю не була відправлена копія постанови про відкриття виконавчого провадження, в звязку з чим його довіритель не зміг у встановлений законом строк її оскаржити та виконати в добровільному порядку. З цих підстав просить суд скаргу задоволити.

В судовому засіданні державний виконавець відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 скаргу не визнала, просить суд відмовити у її задоволені з підстав, викладених у письмовому відзиві на скаргу. Свої вимоги мотивує тим, що вона діяла в межах своїх повноважень та відповідно до діючого законодавства. Посилання представника скаржника на Інструкцію про проведення виконавчих дій, яка затверджена наказом міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року є безпідставною, оскільки вона втратила чинність.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що скарга є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 12 листопада 2010 року старшим державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову ВП №22646486 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа №2-6460 виданого 08 жовтня 2010 року Рівненським міським судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь «ВіЕйБі Банку» заборгованості в сумі 29855,26 грн. та надано боржнику добровільно виконати рішення суду в строк до 19 листопада 2010 року.

14 лютого 2011 року старшим державним виконавцем органу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 було винесено постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження у межах суми стягнення 29855,26 грн.

Повторно, 15 жовтня 2012 року старшим державним виконавцем відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_2 було винесено аналогічну постанову про арешт всього майна боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону, на його відчуження у межах суми стягнення 29855,26 грн.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу.

У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, органи державної вади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Відповідно до ст.24 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент прийняття постанови), державний виконавець у триденний строк з дня надходження до нього виконавчого документа, виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. В постанові державний виконавець встановлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - пятнадцяти днів та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій, передбаченим цим Законом. Законодавцем вказані положення (встановлення строку на добровільне виконання рішення) закріплені з метою забезпечення права боржника добровільно виконати рішення з метою недопущення негативних наслідків при здійсненні виконавчих дій виконавцем (накладення арешту на майно, стягнення виконавчого збору).

На виконання Закону України «Про виконавче провадження» наказом Міністерства юстиції України від 15 грудня 1999 року №74/5 затверджена «Інструкція про проведення виконавчих дій», яка була чинною на день винесення постанови про відкриття виконавчого провадження і якою мала б користуватись державний виконавець.

Аналогічна норма міститься і в п.3.6.2 Інструкції, державний виконавець у 3-денний строк з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові державний виконавець установлює строк для добровільного виконання рішення, який не може перевищувати семи днів, а рішень про примусове виселення - пятнадцяти днів, та попереджає боржника про примусове виконання рішення після закінчення встановленого строку зі стягненням з нього виконавчого збору і витрат, повязаних з провадженням виконавчих дій. При цьому вказується дата виконання.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження не пізніше наступного дня надсилається стягувачу, боржнику, та органу (посадовій особі) який видав виконавчий документ.

Згідно додатку 7 до пунктів 3.6.2. Інструкції є зазначення в резолютивній частині постанови про відкриття виконавчого провадження найменування боржника, в даному випадку прізвище, імя, по-батькові фізичної особи, що саме необхідно виконати (суть виконання як то виплатити кошти, поновити на посаді).

В постанові від 12 листопада 2010 року відсутні вказані обовязкові реквізити, що унеможливлює виконання вказаної постанови в звязку з незрозумілістю її змісту.

У пункті 2 резолютивної частини постанови зазначено: «Боржнику добровільно виконати до 19 листопада 2010 року ».

Таким чином, при винесенні постанови про відкриття виконавчого провадження від 12 листопада 2010 року державним виконавцем Онишук А.О. було допущено порушення норм чинного законодавства, яке діяло на час винесення даної постанови, тому з цих підстав дана постанова не може вважатись чинною.

Відповідно до ч.1 ст.385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Аналогічні обставини зазначені і в статті 24 Закону України «Про виконавче провадження», яка діяла на час винесення постанови і яка передбачає, що постанову про відкриття виконавчого провадження може бути оскаржено сторонами начальнику відповідного органу державної виконавчої служби або до відповідного суду у 10-ти денний строк.

У порушення вимог ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» оскаржувані скаржником постанови останньому не надсилались. Хоча існує обовязок державного виконавця щодо їх надсилання не пізніше наступного дня після її винесення.

Копія постанови про відкриття виконавчого провадження боржнику надіслана не була. Належних доказів направлення копії постанови боржнику в судовому засіданні державний виконавець не надала.

Як вбачається з досліджених в судовому засіданні матеріалів, оскаржувану постанову скаржник отримав лише 06 листопада 2012 року, тобто через два роки після закінчення добровільного строку виконання.

Підставою здійснення арешту майна боржника як вбачається з постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14 лютого 2011 року та 15 жовтня 2012 року є невиконання в добровільний термін вимог, викладених в постанові про відкриття виконавчого провадження від 12 листопада 2010 року. Однак, як зазначалось вище, постанову про відкриття виконавчого провадження скаржник отримав лише 06 листопада 2012 року, отже скаржник був позбавлений можливості в добровільному порядку виконати вищезазначені постанови. Крім того, в судовому засіданні державний виконавець не надала суду належних мотивів винесення повторної постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 15 жовтня 2012 року.

Таким чином, підстави викладені в постановах про накладення арешту є необґрунтованими та не відповідають дійсності.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні представник скаржника повністю довів заявлені вимоги, а державний виконавець їх не спростувала, тому суд вважає, що дії державного виконавця при винесенні оскаржуваних постанов є не правомірними, тому скарга підлягає до задоволення, а постанови по скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.293,296,383-389 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця та постанову про відкриття виконавчого провадження державного виконавця відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 задоволити.

Визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 про відкриття виконавчого провадження N<522646486 від 12 листопада 2010 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 29855,26 грн. на користь «ВіЕйБі Банк».

Визнати протиправними та скасувати постанови державного виконавця Відділу Державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції ОСОБА_3 про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження від 14 лютого 2011 року №б/н та від 15 жовтня 2012 року №б/н.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подасться протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_4