Справа №2-92 Суддя-доповідач - Таран
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Рибалки В.Г., Хвостика С.Г.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2012 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

про відшкодування майнової та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського райсуду м. Суми від 17 квітня. 2012 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування майнової та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на невідповідність висновків суду встановленим у справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення , задовольнивши його вимоги в повному обсязі. Вказує на те, що боржник ОСОБА_2 відмовився від самостійного виконання судового рішення апеляційного суду від 14.12.2010 р. та не сплатив борг у розмірі 17294,99 грн. в строки встановлені ст. 530 ЦК України, а також не виконав вимог постанови державного виконавця Ковпаківського ВДВС СМУЮ від 11.01.2011р., чим порушив його цивільні права, прострочивши виконання зобовязання і завдав йому матеріальної та моральної шкоди.

Заслухавши пояснення апелянта , відповідача , його представника, дослідивши матеріали справи та перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судом першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, з відповідача на користь позивача рішенням апеляційного суду Сумської області від 14.12.2010 року стягнуто 16507,39 грн.- сума боргу з урахування встановленого індексу інфляції з квітня 2008 року по січень 2010 року включно за перебування в палаті підвищеної комфортності Сумської міської клінічної лікарні та повернення судових витрат у сумі 787,60 грн.

Станом на 15.12. 2011 року рішення суду не виконано у повному обсязі, залишок заборгованості складає 8 178, 62 грн., що підтверджується листом відділу ДВС в м. Суми (а.с.8)

На момент винесення судового рішення за твердженнями відповідача сума заборгованості складала 1140 грн.

В лютому 2012 року апелянт уступив право витребування заборгованості з відповідача, гр. ОСОБА_3 судовим рішенням змінено сторону у виконавчому провадженні, що підтверджено поясненнями сторін і не ставилось під сумнів жодним учасником судового засідання.

Грошові кошти отримані від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 перераховувались з 11.08.2011 року на рахунок КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» згідно наказу Господарського суду Сумської області, що підтверджується листом органу ДВС(а. с. 8)

Правильно встановивши вказані обставини, на думку колегії суддів суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки відповідач станом на 15.12. 2011 року не виконав рішення суду в повній мірі і не повернув залишок боргу відбулося прострочення грошового зобовязання.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобовязання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору , вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобовязання припиняються на підставах , встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України. )

Статтею 611 ЦК України встановлено, що в разі порушення зобовязань настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України у разі порушення грошового зобовязання боржник , який прострочив його виконання , на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації ( плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, а тому ці гроші нараховуються незалежно від вини боржника, незалежно від ухвалення рішення суду про присудження суми боргу, відкриття виконавчого провадження чи його зупинення.

Встановивши, що відповідач порушив виконання грошового зобовязання , визначеного рішенням суду, суд першої інстанції помилково прийшов до висновку, що правовідносини між сторонами у даній справі регулюються законодавством про виконавче провадження.

Наявність судового рішення про стягнення заборгованості й відкриття виконавчого провадження за цим рішенням за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання ( добровільного чи примусового ) не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін.

Колегія суддів вважає, що даній висновок суду не впливає на вирішення позовних вимог по суті.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду що, уклавши 29 липня 2011 року договір відступлення права вимоги № 06/041 , ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 всі свої права первинного кредитора в обсязі та на умовах , які існували на момент переходу цих прав , оскільки вказаним договором не встановлено інше.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах , що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 договору про відступлення права вимоги до ОСОБА_3 перейшло не тільки право в тому ж обсязі і на тих же умовах, які існували у первинного кредитора в момент передачі та і права , які забезпечують або гарантують виконання зобовязань.

П.5.1. вказаного договору передбачено , що даний договір набирає чинності з моменту підписання його Сторонами і діє до повного виконання Сторонами своїх зобовязань за цим договором та отримання Новим кредитором повної суми боргу з урахування неустойки.

Після укладення даного договору ОСОБА_1 не праві предявляти якісь вимоги по зобовязанням чи відшкодування збитків від неналежного виконання, права на які він передав ОСОБА_3 .

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на правильність висновків місцевого суду щодо підстав та обсягу задоволення позовних вимог, відсутні.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і підстав для його зміни чи скасування колегією суддів не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307ч.1п.1, ст. 308, 314, 315 ЦПК

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 17 квітня 2012 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :