АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/5375/2012 р. Головуючий 1 інстанції: Гетьман Р.А.
Справа № 2-9732/11 Доповідач: Івах А.П.
Категорія: право власності
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Бойко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, поданою в особі його представника ОСОБА_2, на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради про розподіл домоволодіння, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2011 ОСОБА_3 звернулася до суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що згідно договору дарування від 6 вересня 2011 року їй належить 40/78 часток житлового будинку №13-А по пров. Шилівському у м.Харкові. Ця частина відокремлена від приміщень співвласника (квартири №1) та має окремий вхід. Інша частина не зареєстрована після перерозподілу ідеальних часток за ОСОБА_4 Стан будівельних конструкцій вцілому забезпечує несучу спроможність, достатню для експлуатації приміщень, будівель та виділення в окрему поштову адресу.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за нею право власності на житловий будинок літ. «А-1»(приміщення №№2-1 2-8) з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: м.Харків, пров.Шилівський, 15-А; вирішено вважати, що житловому будинку літ. «А-1»(приміщення №№1-3 1-6) з надвірними будівлями залишиться поштова адреса: м.Харків, пров.Шилівський, 13-А.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, який на даний час є власником 38/78 частин спірного домоволодіння, в особі свого представника ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити з тих підстав, що приміщення двох співвласників відділяє тонка деревяна перегородка, що унеможливлює розподіл домоволодіння та присвоєння окремої поштової адреси.

При цьому, вважає рішення суду першої інстанції незаконним та таким, що ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права, порушенням правил підсудності.

ОСОБА_3, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, судову повістку їй вручено 21 листопада 2012 року, про що свідчить відмітка на повідомленні про вручення поштового відправлення, в судове засідання не зявилася, направила свої заперечення на апеляційну скаргу та клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки зявитися в судове засідання вона не може за станом здоровя. Разом з тим, поважність причини неявки в судове засідання належними доказами остання не підтвердила. Справу колегія розглядає за її відсутності, при цьому приймає до уваги, що їз дій ОСОБА_3 вбачається недобросовісне ставлення до судового процесу, а також зловживання процесуальними правами, які спрямовані на затягування процесуальних строків вирішення цивільної справи.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги підтримала, просила рішення суду скасувати, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити.

Представник Харківської міської ради доводи апеляційної скарги визнав, просив їх задовольнити, рішення суду скасувати.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що сторонами були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що згідно договору дарування від 6 вересня 2011 року позивачці на праві приватної власності належить 40/78 часток житлового будинку №13-А по провулку Шилівському у місті Харкові, її частина складається з приміщень, які відокремлені від приміщень співвласника та має окремий вхід. Згідно технічного висновку технічний стан будівельних конструкції вцілому забезпечує несучу спроможність, достатню для експлуатації приміщень, будівель та виділення в окрему поштову адресу, технічні рішення, прийняті при виділенні в окреме домоволодіння відповідають вимогам діючих норм та правилам державних стандартів, санітарних та протипожежних норм. При цьому суд керувався вимогами ст.ст. 319, 364, 372 ЦК України.

Погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам судове рішення не відповідає.

Наявні матеріали справи свідчать, що ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом про розподіл домоволодіння, яке розташоване за адресою: місто Харків, провулок Шилівський, 13-А, що територіально відноситься до Київського району міста Харкова.

За положеннями ст..114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

В порушення вказаного процесуального закону щодо виключної підсудності Дзержинський районний суд міста Харкова відкрив провадження у справі та розглянув справу по суті.

Крім того, співвласником будинку з надвірними будівлями по провулку Шилівському, 13-А у місті Харкові на час розгляду справи та ухвалення оскаржуваного рішення був ОСОБА_5, йому належало на підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 11 липня 2011 року 38/78 частин цього будинку (а.с.68).

На цей час власником 38/70 частин житлового будинку з надвірними будівлями, який являє собою житловий будинок з прибудовами літ. «А-1», загальною площею 132,4 кв.м., житловою площею 82,5 кв.м., та надвірні будівлі та споруди : сарай літ. «Г», льох літ. «Д», льох літ. «З», гараж літ. «И», огорожі «1, 10-13», сходи №2, колодязь №4, стінка підпірна №5, замощення №І, на підставі договору міни від 23 лютого 2012 року, є ОСОБА_1

Разом з тим, справа судом розглянута без залучення до участі співвласника будинку та, як стверджує особа, що подала апеляційну скаргу, суд своїм рішенням визнав право власності за ОСОБА_3 на частину будівлі, що належить ОСОБА_1, а також провів розподіл майна, що знаходиться в сумісній власності співвласників.

Відповідно до ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі, зокрема, відчуження власником свого майна або відмови власника від права власності. Також право власності може бути припинене в інших випадках, наприклад, згідно ст. 216 ЦК України у звязку з визнанням недійсним договору купівлі-продажу, відповідно до якого це майно було придбано у власність.

У ст. 41 Конституції України, норми якої є нормами прямої дії, та у ст. 321 ЦК України зазначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним, особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Не залучивши до участі у справі співвласника житлового будинку та ухваливши рішення, суд порушив не лише матеріальні права власника 38/78 частин будинку, а і його процесуальні права, що випливають з положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зокрема, права на справедливий розгляд при визначенні його цивільних прав і обовязків, а також позбавив можливості вирішення питання щодо застосування вимог ст..386 ЦК України.

За положеннями п. п. 1, 4 ч. 2 ст. 309 ЦПК України неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права є підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

З огляду на викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 12 грудня 2011 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: