АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/491/188/12
Справа 2-2060/11 Головуючий у першій
Провадження 22-ц/491/188/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія 45 ( ІV) Доповідач Каранух В.В.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Карнаух В.В. ,

суддів Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі: Бондаренко І.В.,

за участю: позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2011року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, відшкодування матеріальної і моральної шкоди та зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди у користуванні проходом до квартири, зобовязання демонтувати бетонний і металевий паркани, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

В березні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що згідно договору дарування домоволодіння їй на праві приватної власності належить 21/100 частка домоволодіння № 21 по вул. Казахська у м. Кривому Розі. На підставі Державного акту від 20 листопада 2009 року їй на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0413 га для будівництва та обслуговування вищезазначеного житлового будинку.

У зв'язку із діями відповідачки, яка порушила технічні умови прокладання водопроводу та правила користування чужою земельною ділянкою, рекомендованою для встановлення сервітуту 0,01 га, було пошкоджено асфальтове покриття належної їй земельної ділянки. У зв'язку із неправомірними діями відповідача ОСОБА_2 просить суд усунути їй перешкоди в користуванні належної їй на праві власності земельної ділянки, загальною площею 0,0413., що розташована АДРЕСА_1; здійснити демонтування водопроводу , який прокладений на її земельній ділянці; закрити прохід для відповідача та членів її сім'ї, який знаходиться на її земельній ділянці; стягнути з відповідача ОСОБА_3 на її користь 7645,20 грн. матеріальної шкоди та 5000 грн. моральної шкоди, а також судові витрати за розгляд справи.

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про зобовязання усунути перешкоди у користуванні проходом до квартири, зобовязання демонтувати бетонний і металевий паркани та просила стягнути моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласницею домоволодіння, 29/100 часток якого складає квартира № 3, сарай Б 1/4 частина сараю В по вул. Казахській, 21 у м. Кривому Розі. Вважає, що відповідач ОСОБА_5 позбавила її права користування належною їй земельною ділянкою та закрила доступ до входу в її квартиру , чим спричинила моральну шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2011року, в якому усунуто описку ухвалою суду від 01 листопада 2011року, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та відшкодування матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Усунуто ОСОБА_2 перешкоди в користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою загальною площею 0,0413 га, розташованою за адресою: м Кривий Ріг, АДРЕСА_2; суд зобов,язав ОСОБА_3 здійснити демонтування водопроводу, який прокладений на її ділянці , а також закрити прохід для ОСОБА_3 та членів її родини , який знаходиться на земельній ділянці позивачки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 7645,20 грн. матеріальної шкоди та 1000 грн. моральної шкоди та судові витрати в сумі 604,95 грн. В задоволенні іншої частині позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні первісних позовних вимог та задоволення зустрічного позову.

Зокрема посилається на те, що суд не звернув уваги на пропуск ОСОБА_2 строку позовної давності за захистом порушених прав, поновити його не просила, а представник відповідача заявляла клопотання про його застосування.

Суд не звернув уваги на пояснення відповідачки та надані нею акти про те, що водопровід нею не прокладався, а його було прокладено ще у 1960 роках житлово-експлуатаційною організацією, у зв'язку із чим ОСОБА_3 не може бути належним відповідачем у справі.

Крім того, судом не взято до уваги технічну неможливість демонтажу водопроводу, та неможливість проведення водопроводу іншим шляхом до квартири відповідачів.

Судом не враховано, що позивач перегородила прохід, чим відповідачу чинить перешкоди в користуванні власністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 в частині стягнення матеріальної шкоди та часткового задоволення в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки вона є власником земельної ділянки, на якій ОСОБА_3 в порушення технічних умов та правил користування чужою земельною ділянкою, порушила асфальтове покриття належної позивачу ділянки, чим спричинила останній матеріальну шкоду на суму 7645, 45 грн. і моральну шкоду, яку суд визначив у сумі 1000 грн..

Проте з такими висновками суду погодитися не можна, з огляду на наступне.

Згідно договору дарування, посвідченого державним нотаріусом другої Криворіжської державної нотаріальної контори 26 січня 2008 року, ОСОБА_6 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_7, подарували ОСОБА_2 21/100 частин домоволодіння під номером 21 по вул.. Казахській у м. Кривому Розі, яка складається з квартири № 4 загальною площею 70,1 кв.м., житловою площею 36,9 кв.м., гаража «Ж», 1/4 частки сараю «Б», 1/4 частки сараю «В та земельну ділянку загальною площею 413,00 кв. метрів, що знаходиться за цією ж адресою.

20 листопада 2009 року ОСОБА_2 видано державний акт серії ЯЖ № 135657 на право власності на зазначену земельну ділянку.

Відповідно до ст.. 81 Земельного кодексу України 2001 року однією з підстав набуття права на земельну ділянку є придбання житлового будинку за договором дарування.

Частиною 1 ст. 120 ЗК України із змінами внесеними згідно із Законом України від 27.04.2007. передбачено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду переходить права власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором.

Зазначене підтверджується і пунктом 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 19.03.2010. № 218.

Законом України від 05.1.2009. № 1702-1У внесені зміни до ст.. 377 ЦК України, а саме: ч.1 ст. 377 ЦКУ викладена в такій редакції: до особи, яка набула право власності на житловий будинок /крім багатоквартирного/, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника /землекористувача/.

Як встановлено в засіданні колегії суддів, та не оспорюється сторонами, існуючий порядок користування земельною ділянкою відповідачкою ОСОБА_3 був узгоджений до відчуження домоволодіння з його колишніми власниками подружжям ОСОБА_7, що підтверджується планами земельної ділянки та описами меж /а.с. 27-29/, в яких зазначено розмір земельної ділянки 413,03 кв.м., у тому числі - сервітут для проходу ОСОБА_3 -100.0100 кв.м.. Використання належної ОСОБА_2 земельної ділянки відповідачкою було також узгоджено 29 лютого 2008 року, про що був складений акт, який підписали як позивачка так і відповідачка /а.с.26/.

Відповідно до ч.1 ст. 99 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Одним із видів земельних сервітутів є право прокладання та експлуатації ліній електропередачі, трубопроводів, інших лінійних комунікацій /п.»в» ч.1 ст. 99 ЗК/.

Згідно з правилами ст.. 401 ЦК право користування чужим майном /сервітут/ може бути встановлено, зокрема, щодо земельної ділянки для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Таким чином, право земельного сервітуту по суті є можливістю обмеженого використання чужої земельної ділянки в певних цілях.

Як убачається із листа начальника управління земельних ресурсів виконкому Криворізької міської ради / а.с . 150 /, згідно з обліковими даними Державної статистичної звітності земельна ділянка площею 413 кв.м. по вул.. Казахській, 21/4 у м. Кривому Розі належала на праві власності гр.. ОСОБА_8 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд / державний акт від 19.10.2007. № 19/. Частина земельної ділянки, а саме 100 кв.м., обмежена в використанні визначено земельний сервітут для проходу ОСОБА_3.

Відповідно до ст.. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов,язані дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов,язаних з встановленням земельних сервітутів. Дія земельного сервітуту зберігається у разі переходу прав на земельну ділянку, щодо якої встановлений земельний сервітут, до іншої особи.

Припинення дії земельного сервітуту передбачені ст.. 102 ЗК України.

Згідно ч.1 ст. 103 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей.

За правилами ч.2 ст. 103 ЗК України, власники та землекористувачі земельних ділянок зобов,язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням /неприпустимий вплив/.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, не взяв до уваги той факт, що відповідачка не може користуватися своєю земельною ділянкою і не має іншого проходу до своєї квартири, позбавлена можливості викликати швидку допомогу чи інші служби, та дійшов необґрунтованих висновків про те, що ОСОБА_3 порушила правила користування чужою земельною ділянкою, чим спричинила ОСОБА_2 матеріальну та моральну шкоду.

Тому рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_2, як ухвалене без належного з,ясування обставин справи, з порушенням норм матеріального та процесуального законодавств, .підлягає скасуванню згідно вимог п.п. 1, 4 .ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3, суд послався на їх необґрунтованість.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком, оскільки суд першої інстанції, в порушення вимог ст..ст. 212-214 ЦПК України, не з,ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги й заперечення сторін, та якими доказами вони підтверджуються; не перевірив доводи ОСОБА_3 про те, що іншого проходу до її квартири не існує і влаштувати його неможливо; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не дав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Судом не враховано, що ОСОБА_3, як власниця 29/100 часток домоволодіння відповідно до правоустановчих документів / а.с.58-59/, є також власницею частини земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, та має таке ж саме право користування своєю земельною ділянкою, як і ОСОБА_2

Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки та технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, для ОСОБА_3 встановлено сервітут 101,01 кв.м. для проходу, який включає у тому числі і прохід до її квартири.

ОСОБА_2 закрила прохід і проїзд для ОСОБА_3 та членів її родини двома парканами, що підтверджується фотографіями, які містяться в матеріалах справи / а.с. 148/ та актом від 11 травня 2011 року , підписаний жителями даного домоволодіння і завірений головою вуличного комітету, згідно якого жителі квартири №1 цього будинку тимчасово дозволили, чим створили собі незручності, ОСОБА_3 та членам її родини проходити до їх квартири через свій двір, оскільки жителі квартири №4 перекрили їм прохід / а.с. 68/. Цей факт підтверджується також довідкою дільничого лікаря-педіатра ОСОБА_9, згідно якої вона часто не може потрапити до хворої пацієнтки ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_1, оскільки прохід до квартири №3, де мешкає дитина, часто перекритий / а.с. 152./.

В засіданні колегії суддів Кравцова Л.І. не заперечувала того, що саме вона побудувала паркани, якими перекрила прохід для ОСОБА_3 та членів її родини, посилаючись на те, що вони можуть ходити іншим шляхом.

Тому колегія суддів приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_3 щодо визнання неправомірними дій ОСОБА_2; зобов,язання її усунути перешкоди ОСОБА_3 та членам її родини в користуванні проходом до своєї квартири шляхом демонтування бетонного та металевого парканів, а також щодо зобов,язання її у подальшому не чинити перешкоди у доступі /проході/ ОСОБА_3 та членам її родини до їх квартири, підлягають задоволенню.

Колегія суддів не бере до уваги пояснення ОСОБА_6 стосовно того, що ОСОБА_3 неправомірно та без його згоди користується спірною земельною ділянкою, оскільки встановлення сервітуту доведено документально, а докази того, що він заперечував проти таких умов користування землею ОСОБА_3, відсутні. Крім того, його пояснення / а.с. 35/ ніким не завірено та надано в ксерокопії.

Листи-відповіді КП «Кривбасводоканал» / а.с. 19, 21/, та акти від 29.10.2010. і від 02.1.2010. про те, що водопровід проведено ОСОБА_3 без згоди власника земельної ділянки, колегія суддів не може взяти до уваги, оскільки, згідно актів від 11.05.2011. та від 13.05.2011. / а.с. 48-49/, які підписані сусідами та завірені головою вуличного комітету і начальником дільниці №2, водопровід до квартири АДРЕСА_3 було проведено не ОСОБА_3, а ЖКО рудника «Большевик», яке обслуговувало домоволодіння, в період до приватизації житла та земельних ділянок.

З огляду на зазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що земельна ділянка площею 100 кв.м., визначена в державному акті від 19.10.2007. № 19, як сервітут для проходу ОСОБА_3, використовується власником ОСОБА_2І з порушенням чинного законодавства, а саме ст.. 103 ЗК, що унеможливлює користування ОСОБА_3 та членами її родини своєю земельною ділянкою за її цільовим призначенням.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Своїми протиправними діями ОСОБА_2 спричинила моральну шкоду ОСОБА_3, оскільки створила незручності, позбавила її можливості користуватися своєю власністю та через неможливість проходу до квартири ОСОБА_3 і члени її родини позбавлені можливості безперешкодно користуватися послугами медиків і інших служб міста, через що змінився її звичний спосіб життя та вона вимушена прикладати додаткові зусилля для облаштування свого життя.

Враховуючи ступінь моральних переживань ОСОБА_3 та наслідки, що наступили, колегія суддів вважає, що стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає моральна шкода в сумі 500 грн.

За таких обставин, рішення суду в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 підлягає скасуванню відповідно до положень п. п. 1,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають судові витрати у сумі 323,25 грн. за розгляд справи у судах першої та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. п. 1,4 ч.1 ст. 309, ст..ст. 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 26 жовтня 2011року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, стягнення матеріальної та моральної шкоди відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Визнати дії ОСОБА_2 неправомірними.

Усунути перешкоди ОСОБА_3 та членам її родини у користуванні проходом до квартири АДРЕСА_4, які чинить ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 демонтувати металевий та бетонний паркани, які перегороджують прохід ОСОБА_3 та членам її родини до квартири АДРЕСА_5, а також в подальшому не чинити перешкод ОСОБА_3 та членам її родини у користуванні сервітутом, встановленим на земельній ділянці, яка належить ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 500 грн., а також судові витрати в сумі 323,25 грн. за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанцій.

В іншій частині позову ОСОБА_3 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.В.Карнаух

Судді А.П.Барильська

ОСОБА_11