АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/77/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 56 Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Григорченка Е.І., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Бондаренко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року

у цивільній справі за позовом Комунального виробничого житлово ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м. Дніпропетровська до ОСОБА_2, третя особа Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго», про відшкодування збитків в порядку регресу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2011 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідача, посилаючись на те, що будинок № 4 по вул. Лісозахисній у м. Дніпропетровську перебуває на балансі KB ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська.

У разі встановлення приладів обліку в квартирі споживача, енергопостачальник складає акт про збереження пломб у двох примірниках, один із яких залишається у споживача. Але ці договори з невідомих причин з мешканцями будинку № 4 по вул. Лісозахисна у м. Дніпропетровську не укладалися, лічильники не реєструвалися в енергопостачальній компанії, а електроенергію мешканці будинку споживали безобліково в період з 10 січня 2007 року по 28 жовтня 2008 року.

В результаті цього, у підприємства виникла заборгованість перед енергопостачальною організацією ВАТ «ЕК Дніпрообленерго»за безобліково спожиту енергію мешканцями будинку у розмірі 103632,06 грн. У зв'язку з цим, дана сума грошових коштів була сплачена ним і KB ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська набуло право на відшкодування збитків в порядку регресу. Пропорційно розподіливши збитки між мешканцями будинку з урахуванням сум, що були ними добровільно сплачені просить суд в порядку регресу стягнути із відповідача відшкодування збитків у розмірі 4760,48 грн. за безпідставно спожиту електроенергію.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м. Дніпропетровська в порядку регресу 552,39 грн. та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 51,00 грн. і 120,00 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, відповідач просить скасувати рішення суду та відмовити у задоволенні позовних у повному обсязі.

Вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до ч. 1 ст. 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

В період часу з 10 січня 2007 року по 16 жовтня 2008 року відповідач, як один із мешканців будинку № 4 по вул. Лісозахисній у м. Дніпропетровську, безобліково споживала електричну енергію.

Внаслідок цього, загальна сума заборгованості за спожиту електроенергію склала 103632,06 грн., яку позивачем було в повному обсязі відшкодовано, у зв'язку з чим, в порядку суброгації позивач набув право зворотної вимоги на відшкодування збитків в порядку регресу.

З такими висновками суду погодитись неможливо, оскільки, при вирішенні спору суд не врахував вимоги норм матеріального права та дійсні обставини справи, які мають значення для вирішення цього спору.

Судом встановлено, що на підставі розпорядження міського житлового управління від 27 березня 1987 року та ОСОБА_1 приймання-передавання основних засобів від 11 квітня 1987 року житловий будинок № 4 по вул. Лісозахисний в м. Дніпропетровську був переданий на баланс Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м. Дніпропетровська.

26 березня 1998 року між позивачем та Відкритим акціонерним товариством «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго»було укладено договір № 687 на поставку електроенергії, відповідно до умов якого ВАТ «ЕК Дніпрообленерго»здійснювало енергопостачання позивачу, у тому числі до будинку № 4 по вул. Лісозахисній, а позивач був зобов'язаний сплачувати за використану електроенергію.

Відповідач, як мешканка квартири АДРЕСА_1 в період з 10січня 2007 року по 28 жовтня 2008 року не мала прямого договору з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»на постачання електроенергії до її квартири.

10 січня 2007 року структурним підрозділом ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»«Дніпропетровські міські електричні мережі»було встановлено загальний будинковий прилад обліку електричної енергії по будинку № 4 по вул. Лісозахисній.

За період з 10 січня 2007 року по 28 жовтня 2008 року позивачем було сплачено на користь ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»згідно рахунків останнього за спожиту електроенергію по загально будинковому приладу обліку у будинку № 4 по вул. Лісозахисній в сумі 103632,06 гривень, як за електроенергію спожиту мешканцями цього будинку, у тому числі і відповідачем, якому позивач, згідно Методики про визначення обсягу та вартості електричної енергії, не облікованої внаслідок порушення споживачами ОСОБА_3 користування електричною енергією, затвердженої Постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 22 листопада 1999 року N 1416, нарахував 4760,48 гривень, як збитків спричинених внаслідок безконтрольного споживання відповідачем електроенергії внаслідок відсутності прямого договору між відповідачем та ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго».

Згідно ч. 1 ст. 228 ГК України учасник господарських відносин, який відшкодував збитки, має право стягнути збитки з третіх осіб у порядку регресу.

Відповідно до ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом.

Згідно із ч.2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

При цьому відшкодування збитків може бути покладено на відповідача лише при наявності передбачених законом умов, сукупність яких створює склад правопорушення, яке є підставою для цивільної відповідальності відповідно до ст. 1191 ЦК України. Обов'язковими умовами покладення відповідальності на винну сторону є наявність збитків, протиправність дій цієї особи, причинного зв'язку між діями особи та збитками, які складають об'єктивну сторону правопорушення, та вини особи, внаслідок дій якої спричинено збитки. Тобто збитки - це об'єктивне зменшення будь-яких майнових благ сторони за договором, що обмежує його інтереси, як учасника певних господарських відносин і проявляється у витратах, зроблених кредитором, втраті або пошкодженні майна, а також не одержаних кредитором доходів, які б він одержав, якби зобов'язання було виконано боржником.

Таким чином, для покладення обов'язку щодо відшкодування відповідачем спричинених ним збитків, позивачу необхідно було довести наявність протиправної поведінки у відповідача, його вини та причинного зв'язку між її діяннями та настанням негативних наслідків у вигляді спричинення позивачу збитків.

Як зазначає позивач, підставами покладення на відповідача відповідальності у вигляді стягнення збитків є порушення відповідачем ОСОБА_3 користування електроенергії для населення, а саме не укладання з вини відповідача прямого договору з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго», внаслідок чого позивачу і були спричинені збитки у вигляді сплати за спожиту відповідачем електроенергію.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про електроенергетику»споживання енергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником.

За змістом п. 3,5 ОСОБА_3 користування електроенергією для населення, затверджених Постановок Кабінету Міністрів України від 26 липня 1999 року № 1357, споживання електричної енергії здійснюється на підставі договору про користування електричною енергією між споживачем і енергопостачальником, який укладається з кожним наймачем (власником) квартири у багатоквартирному будинку. При цьому, зі змісту п. 7 зазначених правил вбачається, що саме споживач зобов'язаний звертатися до енергопостачальника з проханням щодо укладення договору на енергопостачання.

Відтак, відповідач зобов'язаний був звернутися до ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»з вимогою щодо укладання прямого договору на постачання електроенергії до належній їй квартири № 14 в будинку № 4 п вул. Лісозахисній, 4.

Разом з тим, відповідно до п. 48 ОСОБА_3 користування електроенергією без приладів обліку не допускається, крім випадків погодження такого користування енергопостачальною організацією, Відповідно до п, 8 зазначених ОСОБА_3 прилади обліку електричної енергії (далі - прилади обліку) мають бути придбані, встановлені, підключені енергопостачальником, а їх вартість, вартість послуг з встановлення оплачена у разі розділу обліку електричної енергії - організаціями, які здійснюють розділ обліку.

Згідно листа ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»від 16 квітня 2007 року № 1129-ЖС, вбачається, і позивач ще у 2007 році звертався до ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»з проханням перевести абонентів будинку № 4 по вул. Лісозахисній в м. Дніпропетровську на прямі договори.

Однак, як зазначено у відповіді ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго», для цього необхідно було здійснити заміну існуючих приладів обліку на належним чином перевірені та з класом точності не нижче 2.0. При цьому, вартість придбання таких приладів та вартість робіт з їх встановлення абонентам, повинна була бути сплаченою безпосередньо позивачем, як організацією, яка здійснює розподіл обліку спожитої електроенергії. Таким чином, укладання відповідачем прямого договору з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»прямо залежало від виконання позивачем свого обов'язку щодо заміни приладів обліку в квартирах будинку № 4 по вул. Лісозахисній.

Як вбачається з пояснень сторін, необхідний прилад обліку був встановлений відповідачу з боку ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»лише у жовтні 2008 року, саме тому прямий договір на електропостачання між відповідачем та ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго» був укладений лише 28 жовтня 2008 року.

Отже, суд приходить до висновку про відсутність вини відповідача у несвоєчасному укладанні прямого договору з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго»та споживанні ним електроенергії, що постачалась позивачу за договором № 687 від 26 березня 1998 року.

За таких обставин відсутні передбачені ст. 1191 ЦК України підстави для покладення на відповідача відповідальності з відшкодування позивачу в порядку регресу спричинених йому збитків за споживання відповідачем електроенергії за період з 10 січня 2007 року по 28 жовтня 2008 року, як безконтрольну за відсутності прямого договору з ВАТ «ЕК «Дніпрообленерго».

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відповідача задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у повному обсязі Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Самарського району м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року скасувати.

Відмовити у повному обсязі Комунальному виробничому житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Самарського району м. Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий

Судді