Справа № 1624/2344/2012
РІШЕННЯ

іменем України

14 вересня 2012 року м. Пирятин

Пирятинський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Сайко О.О.,

за участі секретаря Несена О.І.

представника позивача адвоката ОСОБА_1 (фізичної особи), представника відповідача ОСОБА_2, представників третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області ОСОБА_3, відділу Держкомзему у ОСОБА_4 районі Полтавської області ОСОБА_5 (юридичних осіб),

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 районної державної адміністрації Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай),

у с т а н о в и в:

ОСОБА_6 у серпні 2012 року звернувся до суду з позовом до Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області про визнання права власності на земельну частку (пай), посилаючись на те, що він з 09 лютого 1966 по 20 листопада 1972 року був обраний головою у колгоспі ім. Куйбишева с. Березова Рудка Пирятинського району Прлтавської області та прийнятий у його члени. В подальшому з 20 листопада 1972 року по 22 березня 1990 року неодноразово переобирався на інші виборні посади, але з членів колгоспу імені Куйбишева не виключався. 22 березня 1990 року позивач був звільнений з посади першого секретаря Гребінківського райкому Компартії України у звязку з виходом на пенсію по інвалідності.07.03.1973 року відповідно до Постанови ЦК КП України і Ради Міністрів УРСР колгосп Куйбишева припинив свою діяльність та на його базі створено Березоворудський радгосп-технікум, якому була передана земельна площа, що належала колгоспу. 25.05.1998 року Березоворудський радгосп-технікум перейменований у Березоворудський державний аграрний технікум, а відповідно до наказу Мінагроплітики №661 від 30.11.2005 року на його базі створене Державне підприємство Сільськогосподарське підприємство Березівське. 25 квітня 2012 року розпорядженням голови ОСОБА_4 райдержадміністрації №188 затверджено проект приватизації ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське, однак ОСОБА_6 помилково не був включений до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське. У звязку з чим порушено його право на отримання земельної частки (паю). Тому просить суд визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 8,43 га та зобовязати Березоворудську сільську раду Пирятинського району виділити йому із земель запасу земельну частку (пай) у розмірі 8,43 га.

У подальшому позивач заявив про заміну відповідача по справі ОСОБА_4 районною державною адміністрацією та просив визнати за ним право власності на земельну частку (пай) розміром 8,43 га та зобовязати ОСОБА_4 райдержадміністрацію виділити йому із земель запасу земельну частку (пай) у розмірі 8,43 га та видати сертифікат на земельну частку (пай).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав, пояснив, що позивач зробив значний внесок у розвиток колгоспу імені Куйбишева, працюючи на посаді його голови, у подальшому він обирався на інші виборні посади, зокрема головою колгоспу імені ОСОБА_7, але залишався членом колгоспу ім. Куйбишева і має право на отримання земельної частки (паю). У квітні 2012 року було проведено приватизацію земель ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське, проте, позивача протиправно не було включено до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по державному підприємству. У цей список були включені не тільки працівники та пенсіонери ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське, але й пенсіонери з числа Березоворудського радгоспу-технікуму (Березоворудського державного аграрного технікуму), правонаступником якого є ДП СП Березівське. У звязку з цим було порушено право позивача на отримання земельної части, просить суд визнати за ОСОБА_6 право власності на земельну частку (пай) розміром 8,43 га та зобовязати ОСОБА_4 районну державну адміністрацію виділити йому із земель запасу земельну частку (пай) у розмірі 8,43 га.

Представник відповідача ОСОБА_4 райдержадміністрації Полтавської області ОСОБА_2 не заперечує проти задоволення позову, пояснила, що списки громадян, яким передаються безоплатно у власність земельні ділянки по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівськескладалися спеціально створеною комісією та затверджувалися загальними зборами підприємства, відповідач участі у їх складанні не приймав. Вважає доведеним у судовому засіданні юридичний факт правонаступництва ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське від Березоворудського державного аграрного технікуму, тому не заперечує, що позивач як член колгоспу ім. Куйбишева має право на отримання земельної частки (паю).

Представник третьої особи відділу Держкомзему у ОСОБА_4 районі Полтавської області ОСОБА_5 у судовому засіданні позов не визнала, стверджуючи, що позивачем не доведений факт правонаступництва ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське від Березоворудського державного аграрного технікуму, оскільки дана норма не передбачена статутом ДП СП Березівське. Важає, що позивач не відноситься до числа пенсіонерів вказаного підприємства, тому він не має права на земельну ділянку внаслідок його приватизації і правомірно не був уключений до списку осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське.

Представник третьої особи Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області ОСОБА_3 у судовому засіданні позов ОСОБА_6 визнав, не заперечує проти його задоволення за умови дотримання норм чинного законодавства. Пояснив, що він був членом комісії по приватизації земель та брав участь у складанні списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське. При його складанні виникало питання щодо включення до нього осіб з числа пенсіонерів Березоворудського радгоспу-технікуму, але до думки представників територіальної громади села та соціальних установ не дослухалися, більшість членів комісії складали працівники ДП СП Березівське.

Судом установлено:

Позивач ОСОБА_7 09 лютого 1966 року був обраний головою колгоспу імені Куйбишева в с. Березова Рудка Пирятинського району Полтавської області та прийнятий у його члени, що підтверджується архівним витягом із протоколу №1 загальних зборів членів колгоспу ім. Куйбишева від 09.02.1966 року (а.с.11).

Згідно протоколу загальних зборів членів колгоспу ім. Куйбишева №5 від 20.11.1972 року позивач обраний головою колгоспу імені ОСОБА_7 с. Смотрики Пирятинського району Полтавської області (а.с.12), де працював до 16 жовтня 1974 року. З членів колгоспу імені Куйбишева позивач виключений не був, оскільки був обраний на виборну посаду в інший колгосп. Відповідно до п.6 Примірного статуту колгоспу, прийнятого ІІІ Всесоюзним зїздом колгоспників 27 листопада 1969 року членство зберігалося за особами, які тимчасово вибували з колгоспу у випадках: проходження дійсної строкової військової служби; обрання на виборні посади в партійні, радянські, громадські і кооперативні організації; вступу на навчання з відривом від виробництва; направлення на роботу в інші колгоспи, в міжгосподарські підприємства і організації, в промисловість або інші галузі народного господарства. Членство зберігалось також за колгоспниками, які припинили роботу по старості або інвалідності.

Згідно із ч.3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких бере участь особа, щодо якої встановлено ці обставини. Той факт, що позивач не був прийнятий у члени колгоспу ім. Артема при його обранні на посаду голови цього колгоспу стверджується рішенням Пирятинського районного суду Полтавської області від 12 лютого 2002 року (а.с.27).

У подальшому позивач неодноразово переобирався на виборні партійні посади та 22 березня 1990 року звільнений з посади першого секретаря Гребінківського райкому Компартії України у звязку з виходом на пенсію по інвалідності, що підтверджується копією трудової книжки, виданої на імя ОСОБА_6 (а.с.7-9).

Відповідно до Постанови ЦК КП України і Ради Міністрів Української РСР від 20 лютого 1973 року №86 Про перетворення у радгоспи окремих колгоспів Української РСРта на виконання постанов бюро Полтавського обкому КП України та виконкому обласної Ради депутатів трудящих, бюро ОСОБА_4 райкому КП України та виконкому районної Ради депутатів трудящих від 7 березня 1973 року Про перетворення колгоспу ім..Куйбишева в Березоворудський радгосп-технікумдіяльність колгоспу ім..Куйбишева була припинена та на його базі створено Березоворудський радгосп-технікум. Відповідно новоствореному радгоспу-технікуму передано сільськогосподарські угіддя земельною площею 3700,5 га (а.с. 13).

Таким чином, оскільки на час перетворення колгоспу ім. Куйбишева позивач залишався його членом, то його земельна частка (пай) перейшла до правонаступника колгоспу Березоворудського радгоспу-технікуму.

Відповідно до Наказу Мінагропрому України №154 від 25.05.1998 року Березоворудський радгосп-технікум перейменований у Березоворудський державний аграрний технікум (а.с. 14).

Згідно з Наказом Міністерства аграрної політики України від 30.11.2005 № 661 на базі структурного виробничого підрозділу Березоворудського державного аграрного технікуму створене Державне підприємство Сільськогосподарське підприємство Березівське, що стало його правонаступником за визначеними розподільчим балансом зобовязаннями ( а.с.15).

Заступником міністра аграрної політики України від 30.05.2006 року затверджено Розподільчий баланс (в новій редакції: із змінами та доповненнями до розподільчого балансу, затвердженого Мінагрополітики 11.01.2006 р.), який містить положення про правонаступництво щодо зобов'язань Березоворудського державного аграрного технікуму, що перейшли ДП "Сільськогосподарське підприємство "Березівське". Також затверджені ОСОБА_7 розподілу майна Березоворудського державного аграрного технікуму між ДП "Сільськогосподарське підприємство "Березівське" і Березоворудським державним аграрним технікумом по рахункам № 361, № 377, № 631, № 64, № 65, № 55, № 231, № 42, № 44, № 661 (в новій редакції зі змінами та доповненнями до актів, затверджених Мінагрополітики 11.01.2006 року).Згідно акту №1 проведено розподіл земельних угідь між Березоворудським державним аграрним технікумом та ДП "Сільськогосподарське підприємство "Березівське", які раніше належали єдиному господарству у таких розмірах: ДП "Сільськогосподарське підприємство "Березівське"- 2849 га, Березоворудський ДАТ 409 га, залишених у його користуванні для здійснення навчального процесу (а.с. 77-84 ).

У судовому засіданні був допитаний як свідок в.о. начальника відділу державної виконавчої служби ОСОБА_4 районного управління юстиції ОСОБА_8, який пояснив, що у провадженні ДВС знаходилося зведене виконавче провадження стосовно боржника ДП "Сільськогосподарське підприємство Березівське, що згодом було передане на виконання у відділ примусового виконання рішення ДВС у Полтавській області. При вивченні ним документів даного виконавчого провадження було встановлено, що боржник по виконавчим документам був Березоворудський державний аграрний технікум і у процесі виконання ухвалою господарського суду Полтавської області був замінений його правонаступником - ДП "Сільськогосподарське підприємство Березівське.

Розпорядженням голови ОСОБА_4 районної держадміністрації № 188 від 25.04.2012 року затверджено проект приватизації земель ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське, які розташовані за межами населених пунктів в адміністративних межах Березоворудської сільської ради загальною площею 1770, 7464 га, в тому числі 202 земельних частки (паї) на площі 1703,7464 га та створений резервний фонд площею 310,9976 га (а.с.44-50). Вирішено передати безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю), які розташовані за межами населеного пункту в адміністративних межах Березоворудської сільської ради, громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з додатком 1.

Згідно Додатку 1 ОСОБА_6 не був внесений до списку громадян, яким передається безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У відповідності до ч. 1 ст. 25 Земельного кодексу України при приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій земельні ділянки передаються працівникам цих підприємств, установ та

організацій, працівникам державних та комунальних закладів освіти, культури, охорони здоров'я, розташованих на території відповідної ради, а також пенсіонерам з їх числа з визначенням кожному з них земельної частки (паю). За ч. 3 ст. 25 ЗК України землі у приватну власність особам, зазначеним у частині першій цієї статті, передаються безоплатно. Ці особи мають

гарантоване право одержати свою земельну частку (пай), виділену в

натурі (на місцевості).

У судовому засіданні свідок ОСОБА_9 пояснив, що він як представник освітньої галузі був членом комісії по приватизації земель та брав участь у складанні списків осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське. Окремими членами комісії було запропоновано включити до списку пайщиків працівників і пенсіонерів Березоворудського радгоспу-технікуму, крім того, обговорювалося питання включення до цього списку і позивача, проте дана пропозиція не була підтримана комісією. Хоча свідок зазначив, що до списку були включені окремі особи, які були пенсіонерами радгоспу.

Таким чином, дослідженими по справі доказами встановлено, що на момент приватизації землі ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське позивач мав право на виділення йому земельної частки (паю) як член колгоспу імені Куйбишева, перетвореного у Березоворудський радгосп-технікум, що згодом був реорганізований у ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське.

У зв'язку з вказаним порушено право ОСОБА_6 на земельну частку (пай) на момент приватизації землі.

Середній розмір земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське затверджено розпорядження голови ОСОБА_4 районної держадміністрації № 188 від 25.04.2012 та становить 8,43 га (а.с.17).

Іншим шляхом ніж через суд отримати земельну частку (пай) позивач не може.

Викладене, крім пояснень представника позивача, показань свідків, підтверджується: довідкою відділу державного комітету України із земельних ресурсів у ОСОБА_4 районі (а.с.16), відповідно з якою ОСОБА_7 у списках осіб, які мають право на отримання земельної частки (паю) по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівськенемає; листами-роз'ясненнями Міністерства аграрної політики та продовольства України щодо приватизації земель підприємства ДП СП Березівське(а.с.56-57); іншими матеріалами справи.

Згідно ст.392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа , який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч.1 ст.125 Земельного кодексу України ( далі - ЗК України), право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документа, що посвідчує право власності та його державної реєстрації.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України, захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання права.

Згідно ст. 25 ЗК України рішення про приватизацію земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій приймають органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень за клопотанням працівників цих підприємств, установ та організацій. Площа земель, що передаються у приватну власність, становить різницю між загальною площею земель, що перебували у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, і площею земель, які залишаються у державній чи комунальній власності (лісогосподарського призначення, водний фонд, резервний фонд). Загальний розмір обчисленої для приватизації площі сільськогосподарських угідь поділяється на загальну кількість осіб, зазначених у частині першій цієї статті. Вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) працівників відповідних підприємств, установ і організацій та пенсіонерів з їх числа є рівними.

Органи виконавчої влади або органи місцевого самоврядування у процесі приватизації створюють резервний фонд земель за погодженням його місця розташування з особами, зазначеними в частині першій цієї статті у розмірі до 15 відсотків площі усіх сільськогосподарських угідь, які були у постійному користуванні відповідних підприємств, установ та організацій. Резервний фонд земель перебуває у державній або комунальній власності і призначається для подальшого перерозподілу та використання за цільовим призначенням.

Резервний фонд, створений у процесі приватизації земель ДП Сільськогосподарське підприємство Березівськеу розмірі 310, 9976 га та розташований в адміністративних межах Березоворудської сільської ради Пирятинського району поза межами населеного пункту с. Березова Рудка Пирятинського району (а.с.87-90).

Згідно із п. 12 Розділу Х ЗК України до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.

Виходячи з викладеного, суд прийшов до висновку, що невнесення ОСОБА_6 до списку громадян, яким передається безоплатно у власність земельні ділянки у розмірі земельної частки (паю) у результаті приватизації земель ДП Сільськогосподарське підприємство Березівськене відповідає вимогам закону, є порушенням його конституційних прав та не може позбавити його права на земельну частку. У звязку із завершенням процесу приватизації землі, що підлягала передачі громадянам, внесених до списків осіб, які мають право на отримання земельної частки паю по ДП Сільськогосподарське підприємство Березівське, позивач має право на отримання земельної ділянки із земель резервного фонду, що створений розпорядженням голови ОСОБА_4 райдержадміністрації від 25.04.2012 року та знаходиться у її розпорядженні.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, показання свідків, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_6 підлягає задоволенню, як такий, що знайшов своє повне підтвердження в ході судового засідання.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 215 ЦПК України, ст. 25, ч.1 ст.125, 152 ЗК України, ст.392 ЦК України, суд ,

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_6 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 право власності на земельну частку (пай) у розмірі 8,43 га на території Березоворудської сільської ради Пирятинського району Полтавської області.

Зобов'язати ОСОБА_4 районну державну адміністрацію Полтавської області виділити ОСОБА_6 із земель резервного фонду земельну частку (пай) у розмірі 8,43 га та видати сертифікат на земельну частку (пай).

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Пирятинський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набуває законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Головуючий: О.О. Сайко