Справа № 1519/2-2029/11
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
19березня 2012 року Малиновський районний суд м. Одеси в складі :
головуючого судді Целуха А.П.,
при секретарі судового засідання Корнієнко Л.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, -
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 22.10.2010 року (суддя Демченко О.М.) було відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, за участю третьої особи ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Згідно електронного розподілу справ за допомогою КП ДЗС, цивільна справа № 1519/2-2029/2011р. була розподілена до розгляду судді Маркаровій С.В.
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 04.02.2011 року (суддя Маркарова С.В.) було прийнято до свого провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.
Згідно електронного розподілу справ за допомогою КП ДЗС, цивільна справа № 2/1519/2029/2011р. була розподілена до розгляду судді Целуху А.П.
Ухвалою Малиновського районного суду м.Одеси від 07.11.2011 року (суддя Целух А.П.) було продовжено провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Обґрунтовуючи заявлені вимоги позивачка зазначила, що 05.02.2010 року між нею та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір позики, відповідач отримав від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 40 000, 00 грн., які зобовязався повернути, проте в обумовлений сторонами строк відповідач зазначену суму не повернув. Крім того, у поданій заяві позивачка зазначає те, що окрім оговореної між позивачкою і відповідачем суми позики, відповідач узяв 2 300 доларів США, які до теперішнього часу також не повернув. З метою захисту своїх прав, неможливості вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, позивачка звернулася до суду з цим позовом. В звязку з чим позивачка, просила постановити рішення яким стягнути з відповідача суму позики в розмірі 40 000 гривень, а також 2 300 доларів США, моральну шкоду у розмірі 5 000 грн. витрати по сплаті державного мита у сумі 584 грн., ІТЗ 120 грн.
Позивачка в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, вимоги позову підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причин своєї неявки суду не повідомив, клопотань щодо розгляду справи у його відсутності або про відкладення судового засідання не подавав. Заперечень на позов не надходило. Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо доказів для встановлення фактичних відносин сторін, суд, зі згоди позивачки, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи.
У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості, а договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. З врахуванням положень ст.ст. 11, 509, 626, 639, 1046 ЦК України суд вважає встановленим, що сторони знаходяться в зобовязальних договірних відносинах які кваліфікуються судом як позикові. Як вбачається з наданих суду документів, між позивачкою і відповідачем 05.02.2010 року було укладено договір позики, предметом якого було позика грошових коштів у сумі 40 000 грн., які до теперішнього часу також не повернув.
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Таким чином позовні вимоги в частині стягнення боргу в сумі 40 000 грн. підлягають задоволенню.
Щодо вимог позивачки про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 300 доларів США то на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Надані позивачкою в обґрунтування своїх позовних вимог пояснення не свідчать про отримання грошей відповідачем у розмірі 2 300 доларів США, що не є достатнім підтвердженням передачі саме цієї суми, як вказує позивач.
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.60 ч.1, ч. 4 ЦПК України, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.61 ЦПК України. Доказування не повинно ґрунтуватися на припущеннях.
Зважаючи на відсутність переконливих доказів, недоведеність позивачем обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог, суд відмовляє позивачці у задоволенні її позовних вимог про стягнення боргу за договором позики у розмірі 2 300 доларів США.
Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди на користь позивача, суд виходив з того, що між сторонами виникли договірні відносини. До цих спірних правовідносин необхідно застосувати положення ст. 611 Цивільного кодексу України, за якою, у разі порушення зобовязання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. При цьому суд виходив з того, що ані в договорі, укладеному між сторонами, ані в законі, якій би стосувався спірних відносин, не передбачається такого правового наслідку порушення обраного сторонами виду зобовязання, як це визначено у ст. 611 ЦК України, можливості відшкодування моральної шкоди за встановлених у справі обставин. Отже, цивільний закон передбачає можливість відшкодування моральної шкоди в разі існування між сторонами договірних відносин лише в тому випадку, якщо такий вид відповідальності сторони самостійно визначать в договорі, або якщо існує норма права, яка передбачає таку можливість для сторони і вона відповідає специфіці конкретних спірних правовідносин. Такі міркування зобовязують суд відмовити позивачу у задоволенні цієї її вимоги як такої, що не передбачена чинними нормами права.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат згідно зі ст. 79 ЦПК України відносяться судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, зокрема витрати на інформаційно-технічне забезпечення; витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 23, 267, 526, 611, 1049, ч. 2 ст. 625 ЦК України 2003 року, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг у сумі 40 000 гривень.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті державного мита у сумі 584 грн., ІТЗ 120 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
ГОЛОВУЮЧИЙ А.П. ЦЕЛУХ