Справа № 0305/1942/2012 провадження № 22-ц/0390/2011/2012 Головуючий у 1 інстанції:Пономарьова О.М.
Категорія: 19 Доповідач: Завидовська-Марчук О. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 грудня 2012 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Завидовської-Марчук О. Г.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Осіпука В.В.,

при секретарі Дуткіній Ж.П.,

з участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Архбудекспертиза» про визнання договору недійсним, стягнення коштів та відшкодування маральної шкоди, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2012 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Ківерцівського районного суду Волинської області з вищеназваним позовом, в якому просив визнати недійсним договір №002686 від 16.06.2011 року, укладений між ним та ОСОБА_3 «Архбудекспертиза» та стягнути з останнього на його користь сплачені ним за договором платежі в сумі 3132 грн. 89 коп. і моральну шкоду в розмірі 4000 грн.

Рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2012 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Додатковим рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 23 листопада 2012 року з ОСОБА_1 в дохід держави стягнуто 429 грн. 20 коп. судового збору.

Не погоджуючись з ухваленим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позову.

У даному судовому засіданні позивач ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з підстав у ній зазначених, просив її задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнала, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити з огляду на безпідставність наведених у ній доводів.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до статтей 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позивачем вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, судом першої інстанції правильно встановлено і це відповідає матеріалам справи, що між сторонами 16 червня 2011 року укладено договір №002686, за умовами якого ОСОБА_3 «Архбудекспертиза» від імені та за рахунок ОСОБА_1 вчиняє певні юридичні дії, спрямовані на придбання товару, зазначеного в додатку №1 до цього Договору та на умовах діяльності Програми «Б.А.Н.К. Платінум», а саме надання учаснику позивачу послуг (грошових коштів) в розмірі 70000 грн. За умовами програми «Б.А.Н.К. Платінум» (п.1.3 ст.1 додатку №2 до договору) послуги, які є предметом договору, надаються відповідачем шляхом формування груп учасників програми «Б.А.Н.К. Платінум», метою яких є придбання товару, зазначеного в Додатку № 1 до Договору. Згідно з пунктом 4.11 додатку №2 до договору, перевагу має той учасник, що надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів. У випадку, коли декілька учасників надіслали заяви з однаковою найбільшою кількістю сплачених загальних платежів, перевагу має той учасник, який раніше уклав договір (а.с. а.с. 7, 18-21).

На виконання умов договору позивачем було сплачено грошову суму 3132 грн. 89 коп. в якості вступного внеску та щомісячного платежу, що також підтверджується квитанціями від 16.06.2011 року №2037.296.1 та від 14.07.2011 року №№182.51.1, 182.51.3 (а.с. 8).

З умов зазначеного договору вбачається, що позивач ОСОБА_1 сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на товар в майбутньому - отримання коштів в сумі 70000 грн. за певних умов, викладених в оспорюваному договорі.

Однак, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що підстав вважати про те, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі немає, тому визначені статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» умови для визнання угоди недійсною відсутні, а умови угоди не порушують прав позивача як споживача. При цьому, суд вказав, що позивач у відповідності до норм статті 60 ЦПК України не довів належними та допустимими доказами факту вчинення правочину під впливом обману і наявності його безпосереднього звязку з волевиявленням сторони укласти договір на вкрай невигідних для нього умовах, а також не встановлено наявність умислу в діях уповноваженого представника відповідача на навмисне введення позивача в оману з приводу обставин укладення оспорюваного правочину.

Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, з наступних підстав.

Згідно з нормами статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За положеннями частини 1, пункту 7 частини 3, частини 6 статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Забороняються як такі, що вводять в оману: утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Отже, указаний Закон установив недійсність правочинів, здійснених з використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

Зважаючи на вищенаведені норми закону, розподіл фонду групи на умовах діяльності Програми «Б.А.Н.К. Платінум» проходить по пірамідальній схемі.

Оскільки позивач ОСОБА_1 сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на товар в майбутньому - отримання коштів в сумі 70000 грн., і ОСОБА_3 «Архбудекспертиза» без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання коштів одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми «Б.А.Н.К. Платінум», то суд першої інстанції помилково прийшов до висновку про те, що відсутні підстави вважати, що розподіл фонду групи проходить по пірамідальній схемі, а тому визначені статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів» умови для визнання угоди недійсною відсутні, і самі умови оспорюваного договору не порушують прав позивача як споживача.

За таких обставин та у відповідності до вимог ст.309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення - про часткове задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене та правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові від 23.12.2012 року у справі №6-35 цс 12, колегія суддів приходить до висновку, що оспорюваний договір укладений між сторонами не є угодою про посередницьку діяльність, а сама діяльність відповідача з реалізації вищеназваної Програми «Б.А.Н.К. Платінум» є такою, що вводить позивача в оману, тому він підлягає визнанню недійсним, так як його недійсність визначена самим законом.

Оскільки за умовами оспорюваного договору, який є нікчемним, позивачем були сплачені грошові кошти в сумі 3132 грн. 89 коп. в якості вступного внеску та щомісячного платежу, що підтверджується наявними в справі належними доказами, то колегія суддів вважає, що дана сума підлягає стягненню з відповідача в користь позивача.

При цьому, не підлягає до задоволення вимога позивача про стягнення з відповідача в його користь 4000 грн. моральної шкоди, оскільки ні заподіяння такої шкоди, ні її розмір позивачем не підтверджені належними і допустимими доказами. А рішення суду про задоволення його позову щодо недійсності договору і стягнення коштів є достатньо справедливою сатисфакцією з приводу тих незручностей і переживань, яких він зазнав внаслідок дій відповідача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції й ухвалюючи нове рішення, колегія суддів у відповідності з вимогами частин 3 , 5 ст.88 ЦПК України стягує з відповідача ОСОБА_3 «Архбудекспертиза» в дохід держави судовий збір у передбаченому ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір розмірі - 107 грн. 30 коп. за розгляд справи в апеляційному суді Волинської області.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 16 жовтня 2012 року та додаткове рішення від 23 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №002686 від 16 червня 2011 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Архбудекспертиза».

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Архбудекспертиза» на користь ОСОБА_1 сплачені за договором платежі в сумі 3132 (три тисячі сто тридцять дві) гривні 89 копійок.

В решті позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Архбудекспертиза» в дохід держави 107 (сто сім) гривень 30 копійок судового збору за апеляційний розгляд справи.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді

,