АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/4087/12 Справа № 412/1464/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Тамакулова В.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2012 року м. Дніпропетровськ

14 травня 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого-судді: Тамакулової В.О.

суддів: Болтунової Л.М., Козлова С.П.

при секретарі: Бондаренко В.В.,

яка розглянула в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агроцентр" про стягнення суми середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2012 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що з 05 серпня 2008 року працював у відповідача на посаді першого заступника директора товариства. Наказом № 68-К від 17 серпня 2010 року позивач з роботи звільнений, з ініціативи власника, за систематичне порушення службових обов'язків без поважних причин - п. 3 ст. 40 КЗпП України.

У листопаді 2010 року він звернувся до суду з позовом про поновлення на роботі. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року, яке залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 січня 2012 року, в позові відмовлено.

Позивач просив поновити, передбачений ст. 233 КЗпП України 3-х місячний строк позовної давності для звернення до суду, і оскільки трудову книжку відповідач видав йому лише в судовому засіданні 05 квітня 2011 року, стягнути заробітну плату за час затримки видачі трудової книжки, з дня звільнення з посади 17 серпня 2010 року по 05 квітня 2011 року.

Відповідач позов не визнав, пояснив, що позивачу 17 серпня 2010 року направлено рекомендований лист з пропозицією отримати трудову книжку, бо на роботі ОСОБА_2 був відсутній. Лист повернувся, в зв'язку з закінченням терміну зберігання. 08 жовтня 2010 року повторно відповідач направив аналогічний лист про необхідність отримання трудової книжки в зручний для ОСОБА_2 час, позивач цей лист отримав, однак, за трудовою книжкою не з'явився. Під час судового засідання, 05 квітня 2011 року ОСОБА_2 відповідачем була вручена трудова книжка. Строк, що передбачений ОСОБА_3 для звернення до суду позивач пропустив, підстав для його поновлення немає, просив у позові відмовити.

Рішенням суду І інстанції від 01 березня 2012 року в позові відмовлено.

Колегія суддів перевірила законність, обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, і дійшла до висновку, що скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд правильно встановив фактичні обставини по справі.

Згідно ч. 1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

Стаття 47 КЗпП України зобов'язує власника або уповноважений ним орган, у день звільнення, видати працівникові належно оформлену трудову книжку. При затримці видачі трудової книжки, з вини власника, працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу (ч. 4 ст. 235 КЗпП України).

Статтею 61 ЦПК України передбачено підстави для звільнення від доказування. Ними, зокрема, є обставини, що встановлені судовим рішенням у цивільній справі, яке набрало законної сили, вони не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05 квітня 2011 року встановлено, що в день звільнення - 17 серпня 2010 року - позивач був відсутній на робочому місці без поважних причин, тому відповідач не мав можливості видати йому трудову книжку (а.с. 9 зв.). Листами відповідача від 17 серпня 2010 року та 08 жовтня 2010 року на адресу позивача, ОСОБА_2 було запропоновано отримати трудову книжку в зручний для нього час (а.с. 19, 21"а"). Однак, лише 05 квітня 2011 року відповідач зміг вручити ОСОБА_2 трудову книжку в судовому засіданні (а.с. 9 зв.).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України передбачено 3-х місячний термін звернення до суду для вирішення трудового спору, з дня, коли особа дізналася або мала дізнатися про порушення свого права.

У жовтні 2010 року ОСОБА_2 одержав лист від відповідача про необхідність отримання його трудової книжки. 05 квітня 2011 року позивач отримав трудову книжку, але з позовом про стягнення середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки, звернувся до суду лише 30 січня 2012 року, тобто з порушенням встановленого ОСОБА_3 строку. Підстав та доказів для його поновлення, суду не надав.

Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підстави своїх вимог або заперечень та надати докази відповідно до ст. ст. 57-60 ЦПК України. Однак, позивач, доказів порушення відповідачем ОСОБА_3, стосовно затримки видачі трудової книжки, суду не надав.

При вирішенні спору, суд І інстанції в повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, перевірив їх доводи, обставини справи, надав їм належну оцінку і постановив рішення, яке відповідає вимогам ОСОБА_3.

На підставі викладеного та керуючися ст. ст. 303, 307, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю "Приват-Агроцентр" про стягнення суми середнього заробітку за затримку видачі трудової книжки - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий:

С у д д і: