АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Куценко Т.Р., Повєткіна В.В.

при секретарі: Приймаковій М.І.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2012 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини, -

В с т а н о в и л а :

У квітні 2012 року ОСОБА_4 звернулася з позовом, який уточнила в ході розгляду справи, до ОСОБА_3, третя особа Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, про визначення місця проживання малолітньої дитини(а.с.1-2,23-25).

Позивачка зазначала, що з 04 серпня 2001 року по 26 квітня 2005 року перебувала з ОСОБА_3 у зареєстрованому шлюбі.

Від цього шлюбу є дитина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу за спільною домовленістю син проживав разом з нею, але 08 червня 2011 року відповідач викрав дитину, перевів сина в іншу школу, та почав перешкоджати їй бачитись з дитиною.

З того часу не можуть досягти з відповідачем згоди щодо визначення місця проживання дитини.

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом про визначення місця проживання дитини з ним. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19.10.2011 року позов було задоволено. За її апеляційною скаргою зазначене рішення суду першої інстанції скасовано, рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2011 року ОСОБА_3 в задоволені позову відмовлено.

Вважає, що дитина повинна проживати з нею, але відповідач після ухваленого рішення чинить перешкоди у зустрічах та спілкуванні з дитиною.

Вона має можливість надати дитині належні умови для виховання та розвитку. Орган опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради дійшов висновку, що в інтересах малолітньої дитини доцільно визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 з матір'ю, тобто з нею, ОСОБА_4

На даний час вона проживає в орендованій трикімнатній благоустроєній квартирі, яка знаходиться за адресою: вул.Братів Трофимових 4/3/159. Квартира має задовільний стан, має окрему кімнату, яка облаштована для проживання та розвитку неповнолітньої дитини. Вона має маю постійну роботу, стабільний заробіток, завдяки чого має можливість забезпечувати своє життя, життя та розвиток своєї дитини. За місцем роботи вона характеризується як позитивний працівник та людина, під наглядом лікаря нарколога та лікаря-психіатра не перебуває.

Посилаючись на викладені обставини та вказуючи на те, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина, для повного і гармонійного розвитку обистості, потребує любові і розуміння, вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної матеріальної забезпеченості, малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю, ОСОБА_4 просила визначити місце проживання дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею, ОСОБА_4, за місцем її проживання.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2012 року позов задоволено. Визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом з матір'ю - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вирішено питання щодо судових витрат(а.с.112-115).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, представник ОСОБА_3, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне зясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.123-126).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Відповідно до ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають грунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

За правилами ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той з батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той з батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 160 СК України передбачено право батьків на визначення місця проживання дитини.

Згідно ст.161 СК України, яка регулює правовідносини при наявності спору між матір'ю та батьком щодо місця проживання малолітньої дитини, встановлено, що у разі, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року(Конвенція ратифікована Постановою ВР №789-ХІІ(789-12) від 27.02.91) визнається принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 04 серпня 2001 року по 26 квітня 2005 року(а.с.5).

Від шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1(а.с.6), який з 08 червня 2011 року проживає разом із батьком ОСОБА_3, а до цього часу проживав з матір'ю ОСОБА_4

При цьому суд встановив, що батько забрав дитину самовільно, без відому та дозволу матері.

Із справи вбачається, що у травні 2011 року ОСОБА_3 звертався до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини з ним. Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 19 жовтня 2011 року позов було задоволено(а.с.45-47).

Рішенням колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 грудня 2011 року рішення суду першої інстанції скасовано, у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини відмовлено. При цьому, колегія суддів зазначила, що позивач ОСОБА_3 не надав доказів того, що є виняткові обставини, за якими дитина може бути розлучена з матір'ю(а.с.48). Вказане рішення суду апеляційної інстанції залишено без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2012 року(а.с.103).

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959р., проголошено, що дитина, для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому разі в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Як видно із справи, ОСОБА_4 має постійне місце роботи, де характеризується позитивно, має достатній дохід(а.с.7,8), під наглядом лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває(а.с.11,12).

ОСОБА_4 проживає в квартирі, яка згідно акту обстеження житлово-побутових умов від 31.01.2012 року має задовільний санітарний стан, в квартирі зроблено сучасний ремонт, квартира забезпечена меблями, побутовою технікою, є окрема кімната, яка має місце для вивчення уроків та в якій наявні усі зручності для виховання та відпочинку дитини(а.с.9,13-16).

Комісія з питань захисту прав дитини при органі опіки та піклування Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, розглянувши та проаналізувавши надані документи та заслухавши на комісії 14.03.2012 року малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, пояснення батьків малолітньої дитини, визнала за доцільне в інтересах малолітньої дитини визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю ОСОБА_4А.(а.с.4).

Таким чином, перевіривши доводи та заперечення сторін щодо заявлених вимог, встановивши зазначені обставини та докази в їх підтвердження, суд, з урахуванням вказаних вимог закону, які регулюють правовідносини щодо визначення місця проживання дитини, дійшов правильного висновку про відсутність виняткових обставини, за якими дитина може бути розлучена з матір'ю та що проживання дитини - малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, разом із матір'ю найбільш повно відповідає інтересам дитини і обгрунтовано задовольнив позов ОСОБА_4

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд перщої інстанції не вислухав думку малолітнього ОСОБА_5 щодо місця його проживання не можуть бути взяті до уваги як підстава для скасування судового рішення, оскільки в судовому засіданні апеляційної інстанції 13 грудня 2012 року заслухана думка малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, щодо місця його проживання, який зазначив, що на даний час він бажає проживати з батьком, який купив йому собаку, возить на автомобілі на тренування та інше, в той же час бажає спілкуватися з матір'ю, за якою скучає.

Проте, з урахуванням незрілого віку дитини, відсутністю життєвого досвіду та з урахуванням фактичних обставин справи, встановлених судом, у тому числі обставин, в силу яких син сторін став проживати з батьком, який самовільно забрав дитину та фактично розлучив її з матір'ю, колегія суддів не може взяти до уваги думку дитини щодо місця проживання, оскільки така думка малолітнього ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, не відповідає його інтересам.

Доводи апеляційної скарги про неповне зясування обставин справи, неналежну оцінку доказів та порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні. Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та діючому законодавству, що регулює встановлені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до вимог ст.212 ЦПК України. Підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-