Провадження № 2/1522/1214/12
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 грудня 2012 року м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого судді - Домусчі Л.В.,
при секретарі - Макаренко Я.С.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження шляхом скасування постанови про арешт,
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження квартирою №17 в будинку №14 по вулиці Успенській в м. Одесі, шляхом скасування постанови про арешт. В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що він є власником квартирою №17 в будинку №14 по вулиці Успенській в м. Одесі та що на теперішній час у нього виникла необхідність розпорядитися його власністю, однак з витягу з єдиного державного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про арешти, йому стало відомо про наявність арешту на його квартиру, накладеного Другим відділом ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі під час виконавчого провадження по справі про стягнення з позивача аліментів та на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 07.04.2005 року. Позивач також зазначив, що він звертався до Другого Приморського ВДВС ОМУЮ у м. Одесі з приводу зняття арешту з його майна, але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися з цим питанням до суду. Питання, щодо заборгованості по аліментах на даний час врегульовано, та його сину по на користь якого сплачувалися аліменти, на даний час виповнилося 25 років. Таким чином підстави, щодо накладення арешту відпали та арешт має бути знятий.
У судове засідання позивач зявився, позовні вимоги підтримав та пояснив, що аліменти на сина він завжди сплачував своєчасно та надавав їх своєму сину у руки в силу того, що його дружина зловживала спиртними напоями. Син ніяких претензій по сплаті аліментів до нього не предявляв, але претензії предявляла його жінка на підставі чого і був накладений арешт на його майно. На теперішній час його сину виповнилося 25 років та він з ним у дуже гарних стосунках. Також позивач пояснив, що він усно звертався до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції у м. Одесі з заявою про скасування арешту, але йому в усній формі було відмовлено та рекомендовано звернутися з цим питанням до суду.
Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки суду не повідомили, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Заяви від відповідачів чи їх представників, про розгляд справи за їх відсутністю до суду не надходило.
Суд, у звязку з неявкою відповідачів та неповідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, ухвалив слухати справу у їх відсутність, згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, у порядку ст. ст. 224-225 ЦПК України при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 24.04.2003 року, є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.3).
Згідно витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про арешти №38703420 від 09.11.2012 р., йому стало відомо про наявність арешту на його квартиру, накладеного Другим відділом ВДВС Приморського РУЮ у м. Одесі, згідно Постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2005 р. серії АА №173918 (а.с.16).
Згідно Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 07.04.2005 р., вбачається, що позивачу на підставі Постанови про стягнення аліментів Жовтневого районного народного суду м. Одеси від 12.04.1991 року, постановлено сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частин усіх видів заробітку щомісячно починаючи з 01.04.1991 р. до 06.06.2009 р.. В силу того, що у позивача виник борг по сплаті аліментів у сумі 5 646,58 грн., зазначеним судом було видано виконавчий лист №АЕ-23 від 12.04.1991 року а також з метою забезпечення виконання рішення суду, було накладено арешт на майно яке належить позивачу, а саме на квартиру АДРЕСА_1.
Також, з витягу з єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна про арешти від 09.11.2012 р. вбачається, що 07.04.2005 року Другим відділом державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі, вдруге накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, на підставі Постанови серії АВ №340518 (а.с.6).
Зі змісту ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», вбачається, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно зі ст. 60 ЗУ «Про виконавче провадження»- особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом. Копія постанови начальника відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з майна боржника не пізніше наступного дня після її винесення надсилається сторонам та відповідному органу (установі) для зняття арешту.
З аналізу викладеної норми вбачається, що державною виконавчою службою не вжито дій направлених на скасування запобіжних заходів при закритті виконавчого провадження, що призвело до порушення майнових прав позивача.
Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом.
Зі змісту ст. 386 ЦК України вбачається, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.
Згідно ст. 391 ЦК України, вбачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Таким чином суд, доходить висновку щодо обґрунтованості позовних вимог та неможливості вирішення спору не інакше як судовому порядку, у звязку з чим вони підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 13, 41 Конституції України, ст.ст. 1, 3, 10, 15, 56, 57, 59, 60, 84, 169 ч.4, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України, та ст.ст. 386, 391 ЦК України, ст. ст. 50, 60 ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до Другого відділу державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження шляхом скасування постанови про арешт задовольнити.
Зняти арешт з майна, яке належить ОСОБА_1, а саме: квартири АДРЕСА_1, який був накладений Другим відділом державної виконавчої служби Приморського районного управління юстиції у м. Одесі, згідно постанов серії АВ №240518 та серії АВ №340518 від 07.04.2005 року.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення., згідно ч.1 ст. 294 ЦПК України .
Рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя Приморського

районного суду м. Одеси ОСОБА_4

17.12.2012