Київський районний суд м. Одеси
_________________________________________________________________________________________________________________________
Справа № 1512/9118/2012
Провадження № 2/1512/5838/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.12.2012 року

Київський районний суд міста Одеси у складі:

Головуючого - судді Непоради М. П.

при секретарі - Яіцької А. І., Єрьоменко Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Одесі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи рада опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулась до суду із позовом до відповідача, в якому просила суд визнати недійсним заповіт від 27.10.2008 року недійсним, визнати право власності у порядку спадкування за правом представлення, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

В подальшому представник ОСОБА_1 неодноразово уточнювала позовні вимоги, та остаточному варіанті просила суд визнати за малолітньою ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1, яка становить обов'язкову частку у спадщині, яка залишилась після смерті ОСОБА_4, яка померла 23 травня 2011 року, та визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

В якості обґрунтування своїх вимог, ОСОБА_1 зазначила, що 23 травня 2011 року померла прабаба її малолітньої онуки ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після її смерті залишилось майно у вигляді АДРЕСА_2.

Окрім малолітньої онуки ОСОБА_2 інших спадкоємців за законом не має.

Після смерті ОСОБА_4 вона звернулась до нотаріуса із заявою від імені ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом, але нотаріус повідомила, що ОСОБА_2 є спадкоємицею за законом лише на грошові вклади, так як ОСОБА_4 залишила заповіт на спірну квартиру на ім.'я ОСОБА_3

ОСОБА_1 в своїй уточненій позовній заяві зазначила, що на її думку, заповіт не відповідає волі спадкодавця, оскільки був укладений під впливом насильства з боку ОСОБА_3 та її чоловіка. Крім того, ОСОБА_1 посилається на те, що спадкодавця неодноразово просила її викликати або відвезти до нотаріуса для складання заповіту на ім'я своєї правнуки ОСОБА_2, але з приводу своєї зайнятості вона цього не зробила.

Також ОСОБА_1 зазначила, що померла ОСОБА_4 матеріально утримувала правнуку, надавала їй гроші для придбання всього необхідного, робила подарунки, купила фортепіано, мала намір придбати комп'ютер, так як правнука є сиротою, інвалідом дитинства, мати втратила в шестимісячному віці.

Крім того, ОСОБА_1 взагалі не знала про існування заповіту, а дізналась тільки після смерті ОСОБА_4, так як ОСОБА_3 поміняла замок у квартирі, а через 40 днів після смерті ОСОБА_4 у неї появилась можливість зібрати з квартири речі, серед яких цінних речей та золота, яке раніше знаходилось в квартирі вже не було.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовних заявах, крім того ОСОБА_1 наполягала на тому, що вона допомогла та піклувалась за ОСОБА_4 при її житті тому просить суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник позов не визнали, посилаючись на те, що дійсно, ОСОБА_4 27 жовтня 2008 року склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, яким заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_3 ОСОБА_3 Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_3 отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вказану квартиру.

Після смерті ОСОБА_4 ОСОБА_5 передала ОСОБА_1 речі, які знаходились в квартирі ОСОБА_4, про що остання написала розписку із зазначенням що претензій до ОСОБА_3 вона не має. Крім того, ОСОБА_3 пояснила, що вона є хрещеною донькою ОСОБА_4, та в 2008 році остання звернулась до неї із проханням надавати їй допомогу, так як вона була хворою людиною похилого віку, та ОСОБА_3 та її чоловік стали оказувати їй допомогу у веденні господарства, придбали необхідні ліки, зробили ремонт в квартирі, придбали путівки до санаторіїв та інше. Крім того, ОСОБА_3 ще в 2008 році знала про складений ОСОБА_4 на її заповіт на спірну квартиру, тому доводи позивача в тому, що ОСОБА_3 наполягала на укладання договору довічного утримання з покійною є надумані та в них не було ніякої необхідності.

Треті особи в судове засідання не з'явились, сповіщались належним чином про час та місце слухання справи, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило.

Заслухавши думку, доводи та пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази зібрані у справі в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з обставин, встановлених під час судового розгляду справи.

Правовідносини між сторонами регулюють вимогами ЦК України ( в ред. 2004 року).

Судом встановлено, що 27 жовтня 2008 року ОСОБА_4 склала заповіт, яким належну їй квартиру АДРЕСА_4 заповіла ОСОБА_3. Заповіт посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстровано в реєстрі за № 1766.

23 травня 2011 року ОСОБА_4 померла.

ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_4, та отримала свідоцтво на право на спадщину за заповітом на спадкове майно, яке складалось з квартири АДРЕСА_5.

02 листопада 2011 року ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за правом представлення після смерті своєї прабаби ОСОБА_4.

Судом встановлено, що 19 квітня 1996 року помер дід ОСОБА_2 ОСОБА_8, який був рідним сином померлої ОСОБА_4.

26 вересня 2005 року померла мати ОСОБА_2 ОСОБА_9, яка була рідною донькою померлого 19.04.1996 року ОСОБА_8, та рідною онукою померлої ОСОБА_4.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона є приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, та в 2008 році до неї звернулась ОСОБА_4 із проханням скласти заповіт. В призначений час ОСОБА_4 прийшла до неї, та склала заповіт на ім'я ОСОБА_3, при цьому у розмові з нею, вона сказала що у неї є правнука ОСОБА_2, але складання заповіту на ім.'я ОСОБА_3 було її волевиявлення. При цьому ОСОБА_6 пояснила, що всі нотаріальні дії були виконані нею у відповідності до чинного законодавства.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що між померлою ОСОБА_4 та ОСОБА_3 тривалий час були добрі відносини, ОСОБА_3 та її чоловік допомагали ОСОБА_4, піклувались про неї, та при них вона ніколи не виказувала бажання зробити розпорядження у випадку своєї смерті на користь своєї правнуки, хоча ОСОБА_1 із онукою інколи навіщали ОСОБА_4 Крім того, ОСОБА_10 пояснив, що він знав про складання ОСОБА_4 заповіту на ім'я ОСОБА_3 з її слів, та остання виказувала, що це є її добровільне волевиявлення та вона зробила правильний вибір.

Свідок ОСОБА_11 пояснила в суді, що в домі ОСОБА_4 вона ніколи не була, та обставини щодо розглядаємої справи вона знає зі слів позивача ОСОБА_1, так як є її подругою.

Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдовець) та не працездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка).

Цей перелік осіб, які мають право на обов'язкову частку є вичерпним, та до нього не входять правнуки спадкодавця, тому виходячи з наведеного, суд приходить до висновку що в задоволенні позову повинно відмовити, так як позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах законності.

Крім того, позивачем в судовому засіданні не доведено та не надано жодних доказів щодо її тверджень про складання ОСОБА_4 заповіту на ім'я ОСОБА_3 під впливом насильства та обману з її боку, так як це було спростовано поясненнями свідків в судовому засіданні та встановленими в судових засіданнях обставинами. Також суд враховує, що протягом судових засідань ОСОБА_1 неодноразово змінювала свої пояснення щодо обставин, встановлюємих судом, надавала пояснення, які суперечили один одному (тобто «покійна нікуди не виходила з дому», «я допомагала покійній, їздила з нею до базару, в пенсійний фонд та інші установи…»).

Суд приймає до уваги твердження відповідача та його представника, що якщо покійна ОСОБА_4 мала намір змінити свій заповіт або скласти іншій, то у неї був час (з 2008 року) та можливість, її ніхто не обмежував в своїх правах щодо розпорядження своїм майном, що також підтверджується поясненнями свідків.

Рішення суду як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечувати захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійсненого проголошення Основним Законом України принципу верховенства права.

Рішення суду є законним тоді, коли суд, виконав всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 Цивільного процесуального кодексу України, також правильно тлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, яке ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу свої вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність або допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинами, які мають значення для вирішення справи, тому суд вважає вимоги позивача безпідставними та не підлягаючими задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. 55 Конституції, ст. 1216, 1217, 1218, 1233, 1234, 1241 Цивільного кодексу України, ст. ст. 3, 4, 5, 8, 10, 15, 74-77, 213, 215, 216, 218, 223 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 яка діє в інтересах малолітньої ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи рада опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ради опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування на обов'язкову частку у спадщині, визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Уразі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Непорада М. П.