Справа № 22-ц-1044/12 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/1390/1044/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 травня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

При секретарі: Кубішин І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2011 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" про визнання дійсним договору та визнання права власності на майно.

Визнано дійсним договір купівлі продажу автомобіля марки SKODA OCTAVIA AMBIENTEI1.6L, 2003 року випуску, шасі №ТМВСК11UX38711368, легковий комбі В, реєстраційний номер НОМЕР_1, укладений 18 квітня 2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на автомобіль марки SKODA OCTAVIA AMBIENTEI1.6L, 2003 року випуску, шасі №ТМВСК11UX38711368, легковий комбі В, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на те, що договір купівлі продажу між сторонами не укладався, відповідної заяви до органів МВС України щодо перереєстрації власника автомобіля не подавалось, ОСОБА_4 уповноважив позивача на час дії доручення лише експлуатувати автомобіль та бути представником ОСОБА_4, а тому суд прийшов до невірного висновку про визнання права власності на спірний автомобіль за ОСОБА_3

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 18 квітня 2008 року ОСОБА_4 видав довіреність ОСОБА_3 на право керування та вчинення інших дій на автомобіль марки ОСОБА_5, 2003 року випуску, д/н НОМЕР_1, який належав йому на праві власності.

В травні 2011 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання дійсним договору купівлі продажу спірного автомобіля вчиненого 18 квітня 2008 року та визнання за ним права власності на даний автомобіль.

Задовільняючи позовні вимоги в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що 18 квітня 2008 року ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_3 спірний автомобіль, за що отримав відповідні кошти еквівалентно вартості даного автомобіля. Тобто фактично був укладений договір купівлі продажу автомобіля. Дані обставини підтверджувалися сторонами по справі. При цьому суд застосував до правовідносин, що виникли ч. 2 ст. 218 ЦК України.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна.

Правочин є дійсним, якщо він відповідає загальним умовам його дійсності. До зазначених умов ч. 4 ст. 203 ЦК України, зокрема, віднесено відповідність форми вчинення правочину вимогам закону. Формою вчинення правочину є спосіб вираження волі сторін на його вчинення, яку сторони мають право обирати самостійно, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 205 ЦК України воля сторін на визнання правочину може бути виражена в письмовій формі.

Судом достовірно встановлено, що 18 квітня 2008 року був укладений односторонній правочин, а саме ОСОБА_4 видав доручення ОСОБА_3 на керування та розпорядження від його імені автомобілем ОСОБА_5 2003 року випуску, д.н. НОМЕР_1. Тобто воля ОСОБА_4 була спрямована на укладення саме такого правочину і даний спосіб вираження його волі був обраний ним самостійно.

Судом невірно застосовано норми матеріального права, а зокрема ч. 2 ст. 218 ЦК України, оскільки така не регулює спірних правовідносин.

А відтак у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси юридичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні і суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Вимога ж про визнання правочину дійсним, і визнання на підставі нього права власності на спірний автомобіль не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом.

Вказані обставини не враховані судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення.

А тому таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Враховуючи вищенаведене рішення суду першої інстанції не може вважатися законним і обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, 309, ч.2 ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 13 вересня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ПАТ "ОСОБА_2 Аваль" про визнання дійсним договору та визнання права власності на майно - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий:

Судді: