Справа № 401/939/12
(2/401/2225/12)
РІШЕННЯ

Іменем України

23.02.2012 року

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Спаї В.В.,

при секретареві - Коломієць Я.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із даним позовом, в його обґрунтування посилаючись на те, що з відповідачем у справі перебуває у шлюбі, та подружжя має двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Як зазначається позивачем при зверненні до суду, після того, як подружжя припинило мешкати разом відповідач не цікавиться життя дітей, не надає будь-якої фінансової допомоги на їх утримання, а заробітної плати, яку отримує позивач, недостатньо для повноцінного утримання неповнолітніх. Посилаючись у позові на те, що відповідач нікому не сплачує аліменти, стягнень за виконавчими листами з нього не проводиться, та подружжя не досягли в добровільному порядку згоди щодо сплати аліментів, у позові й заявлено вимогу про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів в розмірі ј частини заробітку доходу відповідача на утримання неповнолітніх дітей.

У судовому порядку позивач підтримала вимоги позову повністю, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила суд повністю задовольнити поданий позов.

Відповідач позов визнав, пояснив, що на даний час ніде не працює та лікує свою нервову систему, оскільки йому лікарі порадили близько року ніде не працювати, перебуває на утриманні власних батьків.

Заслухав пояснення учасників процесу та дослідивши докази в межах заявлених вимог згідно ст. 11 ЦПК України, суд дійшов до висновку про наявність підстав для ухвалення про задоволення позову частково, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1998 р. та яка набула чинності для України 27.09.1991 р., батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України та за ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Як було встановлено судом, 05.02.2001 р. у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася дитина ОСОБА_3, про що Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська в книзі записів актів громадянського стану про народження був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва сторони за цим позовом є батьками неповнолітньої, яка мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні.

Разом з тим, 14.11.2006 р. у подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилася друга дитина ОСОБА_4, про що в Книзі реєстрації народжень Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області був зроблений відповідний запис та видано свідоцтво; відповідно до цього свідоцтва сторони за цим позовом є батьками неповнолітнього, який мешкає разом із матірю та перебуває на її утриманні.

Як було встановлено судом, батько дитини не виконує обовязку щодо участі у матеріальному забезпеченні неповнолітніх дітей, тому, оскільки обовязок по утриманню дитини є безумовним, виникає в результаті народження дитини з моменту її народження та покладається законом рівною мірою на обох батьків, не пов'язаний із матеріальним становищем особи, до якої заявлено матеріально-правову вимогу про стягнення аліментів, вбачаються усі підстави для присудження на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Разом з тим, при вирішенні питання щодо присудження до сплати аліментів, про яке позивачем було заявлено відповідне прохання, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які є неповнолітніми, мешкають разом із матірю (позивачем), потребують опіки та утримання.

Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Водночас, щодо розміру аліментів, які підлягають присудженню до стягнення з відповідача, суд виходить з приписів ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, та відповідно до ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як було встановлено судом, відповідач не працює, через що відсутні підстави для присудження до стягнення аліментів у частці від заробітку, та вбачаються підстави для присудження до сплати аліментів в твердій грошовій сумі.

Разом з тим, розвязуючи вимогу позову щодо розміру аліментів, які підлягають до сплати, враховується обовязок участі обох батьків у матеріальному утриманні дитини, через що, оскільки у даній справі вбачаються підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі з урахуванням розміру отриманого позивачем доходу (1 900,00 грн. щомісяця) та прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, вбачаються підстави для присудження до сплати відповідачем аліментів в розмірі 500 грн. щомісяця, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 24.01.2012 р. та до досягнення кожною дитиною повноліття, що, на переконання суду, буде справедливим та сприятиме утвердженню почуття обов'язку одного з батьків, окремо від якого проживає дитина, перед останньою.

Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами, суд бере до уваги, що на виконання п. 5 ч. 1 ст. 4 Декрету КМУ «Про державне мито»позивача було звільнено від сплати судового збору та не підлягали оплаті при зверненні до суду витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи (п. 4 ч. 3 ст. 81 ЦПК України), утім, на виконання ч. 3 ст. 88 зазначеного кодексу, згідно зі змістом якої якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, з відповідача в дохід держави підлягає присудженню до сплати судовий збір, розмір якого визначений відповідно до Закону України «Про судовий збір».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 15, ч. 3 ст. 88, ст.ст. 212, 214-215, 218, 367 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, в розмірі 500 грн. на кожну дитину окремо, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи проводити стягнення з 24.01.2012 р. та до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішення суду у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, в дохід держави судовий збір в розмірі 214 (двохсот чотирнадцяти) грн. 60 (шістдесяти) коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя