АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
22-ц/490/6881/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1
Категорія 26 Доповідач - Григорченко Е.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2011 року Апеляційний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Григорченка Е.І.

суддів Лаченкової О.В., Варенко О.П.

при секретарі Солодовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк ПриватБанкдо товариства з обмеженою відповідальністю Українське фінансове агентство Верус, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та грошових сум,

встановив:

ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про відмову у позові, посилаючись на те, що рішення незаконне, необґрунтоване, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року позовні вимоги задоволені, з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Комерційний банк ПриватБанкстягнено солідарно заборгованість за кредитним договором в сумі 291305,93 грн. Стягнено з ОСОБА_2 на користь ПАТ Комерційний банк ПриватБанкзаборгованість за кредитним договором в сумі 26306,88 грн. Стягнено солідарно з ТОВ Українське фінансове агентство Верус, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ПАТ Комерційний банк ПриватБанквитрати 400 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судом першої інстанції встановлено, що 08.08.2007 року між ПАТ КБ ПриватБанкта відповідачем ОСОБА_2 укладений кредитний договір, згідно якого відповідач отримав у позивача кредит зі сплатою відсотків за користування кредитом 22.80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення кредиту, що відповідаю строку дії картки. Відповідно до укладеного між позивачем ПАТ КБ ПриватБанкта відповідачем ОСОБА_2 договору № МК 262-07 від 19 вересня 2007 року, ОСОБА_2 отримав у позивача кредит у розмірі 300000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення кредиту 19 вересня 2012 року. На забезпечення вказаних кредитних договорів було укладено договори поруки з відповідачами ТОВ Українське фінансове агентство Верусі ОСОБА_3, які погодились з їх умовами.

Відповідно до умов договору відповідач зобов'язаний повернути кредит позивачу у відповідності до графіку, що наведений у додатку до цього договору, який є його невід'ємною частиною. В разі порушення позичальником обов'язку повернути позивачу кредит у відповідності до умов цього договору, позичальник зобов'язаний сплатити позивачу пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла в період прострочення сплати, від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. У випадку прострочення повернення сум наданого кредиту (в тому числі часткового повернення), та прострочення сплати процентів за користування кредитом відповідно до цього договору, позичальник сплачує кредитодавцю штраф незалежно від строку прострочення. Штраф сплачується в національній валюті України за офіційним курсом НБУ на день сплати стягнення.

Позивач, кредитодавець, відповідно до умов договору відправив на ім'я відповідача, позичальника, претензію про дострокове припинення своїх обов'язків через невиконання відповідачем умов договору. Претензія відповідачем була отримана.

В порушення зазначених норм закону та умов укладених кредитних договорів відповідач свої зобов'язання за вказаними договорами належним чином не виконав, перестав своєчасно сплачувати відсотки по кредиту, утворилася заборгованість.

У зв'язку з зазначеними порушеннями відповідачем своїх зобов'язань по кредитним договорам мається заборгованість. На вимогу позивача погасити вказану заборгованість в добровільному порядку, відповідачі відповіли відмовою.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідачів заборгованість за кредитним договором, оскільки ОСОБА_2 не виконує умови договору.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не находить підстав для скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обємі зясував права та обовязки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду щодо стягнення заборгованості підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції, відповідно до ст. ст. 526, 527, 530, 543, 546, 553, 554, 1054 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України, прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором, оскільки вони належним чином не виконують умови договору.

Доводи апелянта, що суд не врахував, суми які були перераховані в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідач, у відповідності до ст. 10 ЦПК України повинен, був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Посилання апелянта на те, що позивач вилучив у поручителя заставне майно, а саме автомобіль, не є підставою для скасування рішення суду, оскільки суду не надано доказів того, що вилучене заставне майно реалізовано в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором.

Допущені судом порушення вимог норм процесуального права, на які посилається відповідач (щодо підсудності та виклику до суду, і т.п.), не вплинули на законність правильного по суті рішення суду.

Інші доводи, приведені в апеляційних скаргах, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом першої інстанції оцінки і висновків суду не спростовують.

Районний суд розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд,

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 грудня 2010 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів, з дня проголошення.

СУДДІ: