РІШЕННЯ

Іменем України

29.02.2012 Франківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Ванівському Ю.М.

при секретарі Мочульській М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування,

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування квартири. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що йому на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1, що у м. Львові. Оскільки, він є особою похилого віку та постійно хворіє внаслідок чого потребує сторонньої допомоги та догляду, його дружина ОСОБА_4 запропонувала записати належну йому квартиру на відповідачку, а остання взамін цього , як вона запевняла, повинна була б здійснювати за ним догляд та забезпечувати його ліками та іншими необхідними речами, а також повинна би була допомагати в приготуванні їжі та догляді за квартирою. Фактично, згідно домовленості яка існувала між ними він вважав, що відповідачка буде здійснювати за ним довічне утримання та вони укладуть відповідний договір. Повіривши відповідачці та її переконанням він погодився укласти з нею договір, який було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Під час підписання даного договору, він був впевнений, що відповідачка, прийнявши у власність квартиру також бере на себе і зобов'язання щодо його утримання та догляду. На час укладення договору в нього були проблеми зі здоров'ям та він не міг уявити, що відповідачка знаючи про його стан здоровя зможе його обманути. Також, вказує на те, що при посвідчені договору не читав його змісту. Після укладення договору він не передавав квартиру відповідачці та не виселявся з неї, а тим більше продовжував в такій проживати. В звязку з тим, що його стан здоровя погіршився він почав неодноразово звертатися до відповідачки з проханням щодо надання йому догляду та придбання відповідних медикаментів та виконання інших обовязків які відповідачка брала на себе при укладенні договору, однак остання не виконувала взяті на себе зобовязання. Крім того, в нього не має іншого житла і подарувавши вказану квартиру він залишився без житла. В подальшому він вирішив розірвати договір з тих підстав, що відповідачка не виконує взяті на себе зобовязання, однак йому повідомили про те, що він уклав не договір довічного утримання, а договір дарування. На момент укладення договору він вважав, що укладає договір довічного утримання, а не договір дарування, оскільки він є особою похилого віку та потребує стороннього догляду, і віддавати просто так своє майно в нього не було на меті, а він хотів віддати його взамін того, що особа яка отримає майно у власність буде здійснювати за ним догляд. В іншому випадку він не укладав би безоплатний договір щодо свого майна. Оскільки, при укладенні оспорюваного правочину відповідачка ввела його в оману щодо дійсних її намірів щодо безоплатного отримання нею майна та нездійснення за ним догляду, а тому він просить суд визнати даний договір недійсним. Оскільки, внаслідок свого віку та стану здоровя не міг вчасно реалізувати своє право на захист, а тому, просить поновити йому строк на звернення до суду, оскільки такий пропущений ним з поважних причин.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та дав пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Просить позов задоволити.

Представник відповідачки ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, подав заяву про застосування строку позовної давності, а також зазначив на те, що на момент укладення договору його довірителька не вводила позивача в оману та не брала на себе зобовязання щодо здійснення за ним догляду та надання йому допомоги, позивач з власної ініціативи вирішив укласти договір дарування. Про укладення договору довічного утримання мови взагалі не було. Просив в задоволенні позову відмовити.

Відповідачка приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, направила суду заперечення в яких вказала на те, що 24.01.2007 року за реєстровим номером 541 нею було посвідчено договір дарування квартири, сторонами якого були ОСОБА_1 та ОСОБА_2. За цим договором позивач подарував відповідачці спірну квартиру. Для укладення цього договору до неї особисто звернувся позивач висловлюючи бажання укласти договір дарування. Нею було роз'яснено позивачу зміст і наслідки укладення договору дарування. В подальшому нею було посвідчено договір дарування. Під час укладення договору позивач усвідомлював значення своїх дій, а також розумів їх зміст та наслідки укладення договору дарування. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши та оцінивши усі докази по справі, суд встановив наступне:

Стаття 717 ЦК України визначає, що за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

З договору дарування від 24 січня 2007 року укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вбачається, що позивач подарував, а відповідачка прийняла в дар належну позивачу на праві приватної власності квартиру по вул. Боберського, 8/3 що у м. Львові. Даний договір було посвідчено приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 541. (а.с. 7)

А отже, наслідком укладення договору дарування є перехід права власності на квартиру від дарувальника до обдаровуваного, внаслідок чого дарувальник втрачає право на володіння, користування та розпорядження спірною квартирою, а тим більше зобовязаний звільнити таку та передати її обдарованому.

А тому, суд вважає логічними та послідовними пояснення позивача щодо того, що він не мав на меті безоплатно відчужувати квартиру тим самим залишившись без майна та місця проживання, за відсутності в нього іншого місця проживання чи іншого нерухомого майна придатного для проживання.

Стаття 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

З копії паспорта ОСОБА_1 серії КА № 900416 виданого 10.08.1998 року Франківським РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області (а.с. 11) вбачається, що позивач народився 18 лютого 1936 року, тобто станом на дату укладення оспорюваного договору такому було 71 рік.

З копії медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_1 (а.с. 20), довідки виданої поліклінічним відділенням 5-ої клінічної лікарні м. Львова (а.с. 21) витягу з мединої карти № 1453 стаціонарного хворого інфарктного відділення Львівського обласного державного клінічного лікувально-діагностиного кардіологічного центру (а.с. 22) вбачається, що ОСОБА_1 починаючи з 2006 року важко хворіє, та його стан здоровя є вкрай незадовільним.

А отже, судом встановлено, що як на час укладення оспорюваного договору так і на даний час позивач є особою похилого віку та важко хворів, а тому потребує стороннього догляду.

Суд приймає до уваги пояснення позивача щодо того, що відповідачка ввела останнього в оману щодо дійсних обставин укладення договору та того, що така буде надавати йому утримання, оскільки, в силу свого віку та стану здоровя такий потребував сторонньої допомоги та догляду.

Ч. 1 ст. 229 ЦК України визначає, що якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Відповідні розяснення надані і в п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», де зазначено, що правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

А отже, суд приходить до висновку, що позивач при укладенні договору вважав, що обдарована взяла на себе обовязок по його утриманню та догляду тобто на час укладення оспорюваного правочину вважав, що укладає договір довічного утримання, а при його обізнаності щодо дійсних намірів відповідачки щодо невиконання взятих на себе зобовязань по його догляду та утриманню, не погодився на укладення такого.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

За таких обставин, аналізуючи зібрані у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до переконання, що в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають до захисту шляхом визнання недійсним спірного договору.

Також, суд вважає, що позивачем пропущено строк звернення до суду з поважних причин, оскільки судом встановлено, що позивач має похилий вік та незадовільний стан здоров'я та тяжко хворіє та потребує стороннього догляду, та неодноразово після укладення оспорюваного договору перебував як на стаціонарному так і на амбулаторному лікуванні внаслідок чого не мав можливості вчасно звернутись до суду із позовом, а тому ОСОБА_6 слід поновити строк на звернення до суду.

Оцінюючи всі зібрані по справі докази, заслухавши думку учасників судового розгляду, керуючись засадами розумності та справедливості, враховуючи вік та стан здоров'я Дарувальника, суд приходить до висновку про обґрунтованість та підставність позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст. 15, 30, 62, 130, 174, 209, 212-218 ЦПК України, ст.ст. 203, 215, 216, 229, 230, 717, 744 ЦК України,

вирішив:

Позов задоволити.

Визнати недійсним з моменту укладення договір дарування квартири по вул. Боберського, 8/3 що у м. Львові укладений 24 січня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_3 та зареєстровано в реєстрі за № 541.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 сплачених 143 грн. 76 коп. державного мита та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду через районний суд протягом 10-ти.

Суддя Ю.М.Ванівський