Справа №2-3884 Суддя-доповідач - ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2012 року м.Суми

Колегія суддів з розгляду справ цивільного судочинства Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого - Таран С.А.,

суддів - Білецького О.М., Шевченко В.А.,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні апеляційного суду цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2011 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка про скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Позивач свої вимоги мотивує тим, що з 01 вересня 1986 р. працювала в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка. Наказом № 96-к від 22 серпня 2011 р. без згоди Вільної профспілки «Воля» Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка, дійсним членом якої є ОСОБА_2, її звільнено з 25 серпня 2011 р. з посади викладача в зв'язку зі змінами в організації праці (ліквідація кафедри) за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Вважаючи, що відповідач звільнив її з порушенням встановленого трудовим законодавством порядку просила суд визнати незаконними і скасувати наказ про надання щорічної відпустки № 71-к від 20 червня 2011 р., наказ про звільнення працівників університету № 96-к від 22 серпня 2011 р. в частині звільнення ОСОБА_2; поновити її на посаді викладача Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення та 3000 грн. відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено повністю за їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить зазначене рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов. Зазначає, що відповідачем порушено встановлений ст.ст. 79 та 80 КЗпП України порядок надання щорічної відпустки, тому вважає незаконним видання наказу про надання їй щорічної відпустки № 71-к від 20 червня 2011 р. Доводить те, що відповідач не ознайомив її в день звільнення з оригіналом наказу про звільнення, здійснив затримку у видачі трудової книжки та розрахунку, а також те, що при попередженні про звільнення відповідачем не було запропоновано їй іншу роботу та порушено порядок звільнення, оскільки комітет профспілкової організації не надав відповідної згоди на це.

Судом першої інстанції встановлено і вбачається із матеріалів справи, що ОСОБА_2 працювала в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка з 01 вересня 1986 р. на посаді викладача.

23 травня 2011 р. вченою радою Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка прийнято рішення про ліквідацію з 25 серпня 2011 р. кафедри фізичного виховання як структурного підрозділу. Цього ж дня в Сумському державному педагогічному університеті ім. А.С. Макаренка було видано наказ за № 52 «Про ліквідацію, реорганізацію, зміну назви та затвердження змін до Положення структурних підрозділів Інституту фізичної культури», яким з 25 серпня 2011 р. ліквідовувалася кафедра фізичного виховання як структурний підрозділ. 01 червня 2011 р. ОСОБА_2 відмовилася від підпису у листі-ознайомленні до зазначеного наказу.

Поданням від 14 червня 2011 р. № 935 адміністрація Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка звернулась до Вільної профспілки, членом якої є ОСОБА_2, з проханням надати попередню згоду на її звільнення за п. 1 ст. 40 України.

15 червня 2011 р. листом № 962 ОСОБА_2 була попереджена про ліквідацію кафедри фізичного виховання, скорочення посади та наступне вивільнення з 25 серпня 2011 р., а також про можливість прийняти участь 30 серпня 2011 р. у конкурсі на посаду викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін, економіки та туризму відповідно до ст. 48 Закону України «Про вищу освіту». Оголошення про проведення конкурсу опубліковано в газеті «Діалог» від 23 червня 2011 р.

20 червня 2011 р. ОСОБА_2 отримала, але відмовилась від підпису у листі-попередженні від 15 червня 2011 р. № 962.

Наказом № 71-к від 20 червня 2011 р. «Про надання щорічної відпустки» ОСОБА_2 в зв'язку з виробничою необхідністю була надана щорічна відпустка за 2010-2011 навчальний рік строком на 56 календарних днів з 29 червня 2011 р. по 23 серпня 2011 р.

Актом від 20 червня 2011 р. зафіксована відмова ОСОБА_2 від пропозиції адміністрації університету (розпорядження № 18 від 10 червня 2011 р.) про використання щорічної відпустки у вищезазначений термін з 29 червня 2011 р. по 23 серпня 2011 р., подавши заяву з цього питання із визначенням строку на свій розсуд.

Листами від 25 червня 2011 р. за № 47/2011-Д та від 29 червня 2011 р. за № 48/2011-р Вільна професійна спілка «Воля» повідомила Адміністрацію Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка про відмову в наданні згоди на звільнення ОСОБА_2 за п. 1 ст. 40 КЗпП України. Дане питання розглядалось на засіданні комітету Вільної профспілки «Воля» Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка 23 червня 2011 р.

Актом перевірки № 18-01-041/0571 від 22 липня 2011 р. Територіальної державної інспекції праці у Сумській області зафіксовано результати перевірки, яка проведена за дорученням прокуратури Ковпаківського району м. Суми щодо додержання законодавства про працю Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка та винесено припис від 25 липня 2011 р. № 18-01-041/0571-0455, згідно якого встановлено порушення вимог ч. 4 ст. 115 КЗпП України - заробітна плата за час щорічних відпусток не виплачується за три дні до відпочинку, інших суттєвих порушень законодавства в частині надання відпусток працівникам не встановлено.

Листом від 19 серпня 2011 р. № 1333 ОСОБА_2 була поінформована про необхідність прибути 25 серпня 2011 р. у відділ роботи з кадрами та документального забезпечення бухгалтерію університету для отримання трудової книжки і розрахунку та про можливість прийняти участь у конкурсі на посаду викладача кафедри соціально-гуманітарних дисциплін, економіки та туризму.

Наказом № 96-к від 22 серпня 2011 р. позивач була звільнена з посади викладача кафедри фізичного виховання університету з 25 серпня 2011 р. у зв'язку з змінами в організації праці, а саме ліквідації кафедри фізичного виховання Інституту фізичної культури згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Відповідно до акту від 25 серпня 2011 р. ОСОБА_2 при особистому ознайомленні з наказом № 96-к від 22 серпня 2011 р. «Про звільнення працівників університету» від підпису у листі-ознайомленні до наказу, отриманні витягу до цього наказу про звільнення і трудової книжки відмовилася.

У зв'язку з відмовою позивачки від отримання витягу до наказу від 22 серпня 2011 р. № 96-к та трудової книжки 25, 26 серпня 2011 р. на адресу ОСОБА_2 29 серпня 2011 р. за № 1371 було направлено витяг з наказу від 22 серпня 2011 р. № 96-к та запропоновано отримати трудову книжку.

Заслухавши пояснення позивачки ОСОБА_2, її представника, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що наказ ректора Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка № 71-к від 20 червня 2011 р. про надання щорічної відпустки позивачу відповідає вимогам чинного трудового законодавства України та при прийнятті вказаного рішення відповідачем були враховані умови її надання, передбачені КЗпП України, Законом України «Про відпустки» та Порядком надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженим Постановою КМУ від 14 квітня 1997 р. № 346. З матеріалів справи вбачається, що позивачка мала право на відпустку, яка була її надана з урахуванням інтересів як працівника так і підприємства. Відсутність графіку роботи не може бути підставою при вказаних обставинах для скасування наказу про надання відпустки. Відпустка позивачу була надана, були нараховані гроші за відпустку і позивач використала дану відпустку, тому порушень її законних прав та інтересів колегія суддів не вбачає.

Разом з тим колегія суддів не може повністю погодитись із висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимог ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, оскільки висновок суду не відповідає обставинам справи, та рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, а тому на підставі п. п. 3,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає в цій частині скасуванню з ухваленням нового рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення численності або штату працівників.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Пункт 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України « Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 (із змінами) вказує на те, що при реорганізації підприємства або його перепрофілювання звільнення за п. 1 ст. 40 КЗпП України може мати місце, якщо це супроводжувалося скороченням численності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями.

Розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суд зобовязаний звясувати, зокрема, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема, скорочення штату, чи додержано власником норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, встановити чи дійсно працівник відмовився від переведення на іншу роботу.

Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи наказом ректора Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка від 25 травня 2011 року за № 52 (а.с.65) була ліквідована з 25 серпня 2011 року кафедра фізичного виховання як структурний підрозділ університету. Згідно даного наказу передані та розподілені ставки науково - педагогічних працівників і навчальне навантаження з фізичного виховання на факультетах за кафедрами Інституту фізичної культури. В п. 1.2. наказу вказано, що слід провести вивільнення працівників зазначеної кафедри згідно з діючим законодавством. П.2.4 наказу передбачено необхідність доукомплектування штату кафедр Інституту фізичної культури науково-педагогічними працівниками за результатами проведеного конкурсу.

На підставі вказаного наказу звільнення позивачки проведено за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку з змінами в організації праці, а саме ліквідації кафедри фізкультури як структурного підрозділу університету. В той же час, як встановлено в суді першої інстанції і вбачається з матеріалів справи, на час звільнення позивача при зміні в організації праці скорочення кількості працюючих в університеті не відбулося, посада позивачки не була скорочена, ця посада не була виведена зі штатного розпису, а навпаки передана в Інститут фізичної культури, який є також структурним підрозділом університету.

Відповідачем в супереч вимогам ст. 60 ЦПК України ні в суді першої інстанції , ні при розгляді апеляційної скарги не було надано доказів на підтвердження факту скорочення штату працюючих в університеті на час попередження та звільнення позивача.

Колегія суддів не погоджується з поясненнями представників відповідача в тій частині, що на час попередження та звільнення позивачки мало місце скорочення штату працівників у звязку з ліквідацією кафедри фізичного виховання. На підтвердження своїх пояснень представники відповідача надали копію наказу № 104-к від 01.09. 2011 року « Про затвердження штатних одиниць та педагогічного навантаження професорсько - викладацького складу кафедр на 2011 2012 рік.» По перше даний наказ був виданий вже після звільнення позивачки та передбачає встановлення педагогічного навантаження та штатні одиниці після 01 вересня 2011 року і не може бути підставою звільнення позивачки. По друге, даний наказ не передбачив скорочення посад педагогічних працівників та в якій кількості. З доданих матеріалів до вказаного наказу не вбачається, що в результаті зміни педагогічного навантаження та зміні ставок виявилася необхідність скорочення штатів саме на час звільнення позивачки.

В даному випадку змінилися лише умови праці, при яких у позивача повинно зберегтися можливість працювати в нових умовах за своєю спеціальністю та кваліфікацією, що передбачено ст. 32 КЗпП України.

Звільнення позивачки за п.1 ст. 40 КЗпП України не могло мати місця, оскільки воно не супроводжувалося реальним скороченням штату працюючих і відповідно до ч. 3 ст. 36 КЗпП України у звязку з реорганізацією в структурі власника, дія трудового договору працівника продовжується.

Крім того, звільняючи позивачку за п. 1 ст. 40 КЗпП України відповідачем не було виконано вимог закону ( ч. 2 ст. 40 КЗпП України) в частині запропонування зайняти наявні в університеті посади, які вона могла виконувати. Вчинення зазначених дій також вимагає від роботодавця й положення ст. 49-2 КЗпП України. Посилання відповідача на той факт, що позивачці пропонувалася посада викладача Інституту фізичної культури шляхом участі в проведенні конкурсу, постільки посаду викладача вона може зайняти лише по результатам конкурсу, не може колегією суддів взято до уваги, оскільки це не відповідає вимогам ст. 40 ч. 2 , 49-2 КЗпП України. В даному випадку вирішується питання не про укладення нового трудового договору, а про переведення працівника внаслідок зміни в організації праці на ту ж саму посаду, яку займала позивачка тільки в іншому структурному підрозділі. З цих же підстав колегія суддів не погоджується з ствердженням представників позивача , що відповідачем виконанні вимоги ст. 42 КЗпП України .

Крім того, звільнення позивачки повинно було відповідно до ст. 43 КЗпП України проведено лише зі згоди профспілкової організації, членом якої вона була. Суд першої інстанції прийшов до висновку, що рішення Вільної профспілкової організації, яким було відмовлено в надані згоди на звільнення позивачки є необґрунтованим. Колегія суддів вважає, що даний висновок не відповідає встановленим обставинам справи і вимогам закону.

Дійсно відмова професійної спілки в надані згоди на звільнення працівника повинна мати саме правове обґрунтування , а не базуватися на волевиявленні та прихильному ставленні профспілки до свої членів, що випливає із вимог Закону « Про професійні спілки , їх права та гарантії діяльності» , тобто Вільна профспілка мала право відмовити в наданні згоди на звільнення позивачки виключно з підстав наведених в законі.

Як вбачається з листа Вільної профспілки (а.с.20-31), з протоколу засідання Вільної профспілки ( а.с.143-144) підставою ненадання згоди на звільнення позивачки є порушення відповідачем вимог ч. 2 ст. 40 , 42, 49-2 КЗпП України, тому підстав вважати таку відмову необґрунтованою не мається. Крім того , судом першої інстанції не враховано те, що в поданні відповідача до профспілки про надання згоди на звільнення біля 30 працюючих не дотримано вимог відносно обґрунтування звільнення по кожному працівнику, відсутні дані про дотримання адміністрацією вимог ч. 2 ст. 40 , 49-2 КЗпП України відносно кожного працюючого , в тому числі і позивачки. Звільнення позивачки всупереч вимог ст. 43 КЗпП України було проведено без згоди Вільної профспілки.

Колегія судді вважає , що звільнення позивачки проведено без дотримання вимог чинного законодавства, незаконним звільненням її права та свободи були порушенні і вони підлягають поновленню.

Відповідно до ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законних підстав працівник повинен бути поновлений на попередній роботі. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Згідно з довідкою ( а.с. 112) відповідача середньоденна зарплата позивачки складає 83грн. 57 коп. Кількість днів вимушеного прогулу позивачки за період з 25 серпня 2011 року складає 135 днів.

Заробітна плата за час вимушеного прогулу складає 11 282грн.95 коп.

Колегія суддів встановила , що при звільненні позивачки були порушені її законні права і це призвело до моральних страждань, вона вимушена була змінити свій уклад життя, звертатися до суду, що потребувала від неї додаткових зусиль для організації свого життя, тому виходячи з обсягу моральних страждань, завданих позивачці незаконним звільненням, та вимог розумності і справедливості , на підставі ст. 237-1 КЗпП України позов про стягнення моральної шкоди підлягає задоволенню частково у розмірі 300грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні , на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Ч. 3 ст. 88 ЦПК України передбачено, що якщо позивач звільнений від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави, тому з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 321 грн. 97 коп.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка понесла витрати на правову допомогу, яку здійснював ОСОБА_4, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 07вересня 2011 року ( а. с. 105) та якій діяв на підставі свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця ( а.с.106). З копії квитанції ( а.с.104) вбачається, що позивачка сплатила ОСОБА_4 за правову допомогу 2000грн. З цього часу відповідно до журналів судового засідання ОСОБА_4 брав участь в судових засіданнях 21.10., 16.12., 19.12., 22.12.2011 року., близько 5 годин. Відповідно до Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах « розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення іншою стороною і не може перевищувати 40% встановленої законом розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи , яка надала правову допомогу у судових засіданнях та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді , що визначається у відповідному судовому рішенні. Колегія суддів вважає , що на користь позивачки слід стягнути, з урахуванням часткового задоволення, 1000грн. компенсації витрат на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 303 , п.2 ч.1 ст. 307, 309, 314, ЦПК України ,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 22 грудня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка про скасування наказів, поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди в частині скасування наказу про звільнення , поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка про поновлення на роботі , стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу , стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 з часу звільнення на посаді викладача Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка .

Стягнути з Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка на користь ОСОБА_2 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу з 23 серпня 2011 року у сумі 11282,95грн. з послідуючим утриманням при виплаті необхідних платежів та податків та стягнути 300 грн. компенсації моральної шкоди.

Стягнути з Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка на користь ОСОБА_2 відшкодування витрат на правову допомогу в сумі 1000грн.

Стягнути з Сумського державного педагогічного університету ім. А.С. Макаренка в дохід держави судовий збір у сумі 321 грн. 97 коп.

Рішення суду першої інстанції в частині відмови в скасуванні наказу про надання щорічної відпустки залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :