АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________
Провадження № 22 -ц/790/619/13 Головуючий 1 - інстанції ОСОБА_1
Справа № 2-286/11 Доповідач Зазулинська Т.П.
Категорія договірні
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2013 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді - ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П.

суддів колегії - ОСОБА_2

- ОСОБА_3

при секретарі - Шпарага О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2012 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу - ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки нежитлових приміщень,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2009 року позивач звернувся з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/3 частини нежитлових приміщень укладений між ним та відповідачем 26 грудня 2008 року.

Рішенням Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2012 року позов задоволено. Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 26 грудня 2008 року 1/3 частки нежитлових приміщень першого поверху № № 41-1-:-41-13 загальною площею 104,5 кв.м. в літ. А-4, що у місті Харкові розташовані по вул. Кірова, 20, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстровий № 7359.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 грудня 2012 року вирішено питання щодо розподілу судових витрат між сторонами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення від 27 листопада 2012 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального прав, принцип змагальності сторін, правила оцінки доказів.

Вказує, що порушення норм матеріального права полягає в тому, що судом застосовані не ті норми, що підлягали застосуванню.

Так, предметом спору, як зазначено у позові, є визнання недійсним спірного договору. При цьому в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на приписи ст. ст. 673, 678 ЦК України, з чим в подальшому погодився суд. Однак підстав для визначення спірного договору недійсним відповідно до вимог ст. ст. 203, 215 ЦК України позивачем не зазначено. З матеріалів справи також не вбачається жодного доказу недотримання сторонами під час укладення спірного договору вимог ст. 203 ЦК України.

Зазначає, що судом не враховано те, що рішенням Київського районного суду міста Харкова з ОСОБА_5 стягнуто на його користь суму боргу за договором купівлі-продажу вищевказаних нежитлових приміщень. На даний час рішення є чинним. На протязі розгляду справи ОСОБА_5 жодного разу не заявляв про виявлені скриті недоліки придбаного ним приміщення, тому вважає його позовні вимоги у цій справі надуманими, заявленими з бажанням ухилитися від виконання рішення Київського районного суду міста Харкова та вчинити перешкоди ДВС ХМУЮ у його примусовому виконанні .

Суд також не звернув увагу, на те, що до підписання договору нежитлові приміщення були оглянуті, обидві сторони знали про тріщини на шпалерах та штукатурці та не вважали їх суттєвими на час укладення спірного договору.

Крім того, вважає, що суд не розібрався з питанням щодо появи тріщин, оскільки посилається, як на доказ цього, на технічний висновок ТОВ «Харківреконструкція». Проте внаслідок допущених у висновку помилок на його звернення було проведено повторне обстеження спірних нежитлових приміщень, яке показало, що недоліки, на які посилається позивач, не суттєві, приміщення знаходяться у задовільному технічному стані та придатні для подальшої експлуатації.

Також з висновків будівельно-технічної експертизи вбачається, що встановити час настання недоліків нежитлових приміщень, на які посилається позивач, неможливо.

Зазначає, що обстеження експертом приміщень було здійснено в опалюваний сезон, проте опалення було відсутнє. Оскільки він не має доступу до об'єкту, йому невідомо, яким чином експлуатуються приміщення з 26 грудня 2008 року, але вважає, що відсутність опалення у приміщенні впродовж значного часу може призвезти до руйнування об'єкту нерухомості, а дії позивача можуть бути спрямовані на навмисне приведення приміщень до неналежного стану.

Заслухавши доповідь судді; пояснення відповідача та представника позивача; перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України: в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія доходить висновку, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі.

Згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Тому в разі посилання позивача не на ту норму закону суд уточнює підстави позову й застосовує норму закону, яка їм відповідає, незалежно від згоди на це позивача.

Як убачається з матеріалів справи, позивач просив визнати спірний правочин купівлі-продажу недійсним на підставі статтей 229, 678,680 ЦК України.

У обгрунтування заявлених вимог зазначав, що у березні 2009 року він звернув увагу на те, що у місці примикання стін прибудови ( приміщення 41-8 41-13 ) до зовнішньої стіни будинку стали з»являтися тріщини, які з часом стали збільшуватись.

На його замовлення ТОВ «Харківреконструкція» виконано обстеження будівельних конструкцій вказаних приміщень та надано висновки щодо причин з»явлення тріщин, якими є помилки, допущені при будівництві прибудови, зокрема, при укладенні фундаменту.

Вказані недоліки є прихованими, тобто такими, що не могли бути встановлені при звичайному огляді перед укладенням договору купівлі-продажу.

Усунення недоліків придбаної прибудови вимагає від нього значних матеріальних затрат, невідповідних вартості прибудови і є недоцільним для ведення підприємницької діяльності в цьому приміщенні.

Вказував також, що при укладенні договору купівлі-продажу він не був ознайомлений з його змістом, був навмисно введений відповідачем в оману щодо істотних умов договору. Зокрема, йому не були роз»яснені умови щодо сплати штрафних санкцій на користь продавця ( п.3.2).

Вважав, що договір купівлі-продажу має бути визнаний недійсним з підстав, визначених ч.2 ст.678, ст.229 ЦК України, а саме у зв»язку з порушенням відповідачем істотної вимоги щодо якості товару та у зв»язку з його помилкою щодо обставин, які мають істотне значення при укладенні договору.

Відповідно до частин 3, 5 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, шо обумовлені ним.

Статтею 229 ЦК України передбачено, якшо особа, яка вчинила правочин, помилилася шодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. У разі визнання правочину недійсним особа, яка помилилася в результаті її власного недбальства, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Сторона, яка своєю необережною поведінкою сприяла помилці, зобов'язана відшкодувати другій стороні завдані їй збитки.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, визначених законом. (п.п. 20, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Отже під час розгляду справи суд повинен установити наявність тих обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною та настання певних юридичних наслідків.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 цього Кодексу визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції від 27 листопада 2012 року вказаним вимогам закону не відповідає.

Судовим розглядом встановлено, що 26 грудня 2008 року між ОСОБА_4, як продавцем, і ОСОБА_5, як покупцем, був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_5 1/3 частки нежитлових приміщень, загальною площею 104,5 кв.м. по вул..Кірова, 20 в місті Харкові, а останній зобов»язався прийняти вказане майно та сплатити за нього обговорену грошову суму.

Продаж вищевказаної частки нежитлових приміщень вчинявся за 333 000,00 грн. Сторони дійшли згоди щодо строку розрахунків до 01 червня 2009 року, а у разі порушення покупцем цих умов він зобов»язався сплатити штрафні санкції, а саме подвійну суму вартості, що складає 660 000,00 грн. Договір був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6, про що в Державному реєстрі правочинів здійснено відповідний запис.

Зазначені в договорі нежитлові приміщення на праві власності зареєстровані за ОСОБА_5 в Державному комунальному підприємстві «Міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № П-2-1985.

Наведене свідчить про те, що вимоги, встановлені ст.657 ЦК України щодо письмової форми договору та його нотаріального посвідчення сторонами цього договору додержані.

Згідно п.1.5 договору 1/3 частка нежитлових приміщень, що відчужуються, візуально оглянута покупцем до підписання договору. Недоліків чи дефектів, які перешкоджали б їх використанню за призначенням, на момент огляду не виявлено, будь-яких претензій щодо якісних характеристик 1/3 частки нежитлових приміщень до продавця не має.

На час укладення договору ОСОБА_4 і ОСОБА_5 були дієздатними і не були будь-яким чином обмежені у здійсненні цивільних прав. Обставин, які б свідчили про те, що їх волевиявлення, як сторін договору, не було вільним, не відповідало їх внутрішній волі і не було спрямовано на настання наслідків, обумовлених договором , позивач в своєму позові і суд в рішенні не зазначили.

Рішенням Київського районного суду міста Харкова від 13 липня 2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 23 вересня 2009 року, з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто несплачену за договором купівлі-продажу від 26.12.2008 року суму в розмірі 333 00,00 грн., штрафні санкції в розмірі 333 000,00 грн. та судові витрати. Вказане судове рішення є чинним і звернуто до примусового виконання.

Згідно технічного висновку ТОВ «Харківреконструкція», наданого до суду позивачем, «рассматриваемые нежилые помещения общей площадью 104.5 кв.м. расположены в уровне первого этажа, принадлежат заказчику на правах частной собственности. На момент обследования помещения эксплуатируются под салон красоты.

Основные несущие строительные конструкции в пределах рассматриваемых нежилых помещений в целом по несущей способности находятся в удовлетворительном техническом состоянии.

Листом від 21.01.2010 року за № 2 ТОВ « Харківреконструкція уточнило свій висновок та зазначило, що « вертикальные трещины в местах примыкания устроенной пристройки к жилому дому являються осадочными, не представляют опасности для дальнейшей эксплуатации пристройки; стены и фундамент пристройки не требуют мероприятий по их усилению; возникшие трещины необходимо зачеканить прастичными полимерцементнымии составами.

ООО « Харьковреконструкция» подтверждает, что основные несущие конструкции в пределах рассматриваемых помещений находятся в удовлетворительном техническом состоянии и пригодны к дальнейшей эксплуатации.

Будь-яких даних щодо вартості робіт, необхідних для подальшої експлуатації приміщень висновок та лист ТОВ « Харківреконструкція» не містять. ( а.с.16-22, 40)

Під час розгляду справи була проведена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання: чи мають будівельні конструкції вищезазначених нежитлових приміщень явні або приховані дефекти, у разі їх наявності, вказати час їх настання та можливість усунення, вказати які роботи та якою вартістю необхідно виконати для усунення недоліків та вказати чи мали місце явні або приховані дефекти на час укладення договору купівлі-продажу.

За висновками судової будівельно-технічної експертизи № 3129/8093 від 21.03.2010 року, проведеної ХНДІСЕ, Будівельні конструкції нежитлових приміщень в літ «А-4», а саме приміщення №№ 41-9,41-10,41-13) мають явні дефекти, вказати час настання яких не уявляється можливим. Усунення виявлених дефектів та причин їх виникнення можливо. Конкретний перелік робіт, які необхідні для усунення виявлених дефектів та причин їх виникнення в приміщеннях №№ 41-9,41-10,41-13 по вул. Кірова, 20 в місті Харкові визначаються на основі проектних рішень, розроблених спеціалізованою організацією, яка має ліцензію на проведення такого виду робіт. Визначити вартість та перелік будівельних робіт без розроблення проекту не уявляється можливим. Експерт не міг дослідити будівельні конструкції спірних нежитлових приміщень на час укладання договору купівлі-продажу, тому вказати чи мали ці конструкції явні чи приховані дефекти не уявляється можливим. ( а.с.102).

Участь у справі позивач брав через представника, якому згідно нотаріально посвідченої довіреності надав усі повноваження, якими він наділений законом.

Представник позивача в суді першої інстанції доводила суду передання її довірителю за договором купівлі-продажу неналежної якості товару, наявність обставин, які у відповідності до ч.2 ст.678 ЦК України надають йому право відмовитися від договору, але при цьому просила визнати договір купівлі-продажу недійсним.

Задовольняючи позов ОСОБА_5, суд виходив з доведеності істотного порушення вимог щодо якості нежитлового приміщення, витрати на ремонт і реконструкцію якого є для позивача суттєвими а також з передбачених законом наслідків у разі істотного порушення вимог щодо якості товару і вирішив спір на підставі вимог ст.ст.655,656,657,673, 678-680 ЦК України.

Проте, згідно ч.2 ст.678 ЦК України у разі істотного порушення вимог щодо якості товару, недоліків, усунення яких пов»язане з непропорційними витратами або затратами часу, покупець має за своїм вибором: відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми або вимагати заміни товару.

Таких наслідків як визнання договору купівлі-продажу недійсним вказана стаття та інші норми матеріального права, які суд застосував до спірних правовідносин, не передбачають.

Інших підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним представник позивача перед судом не доводив і суд в рішенні їх не зазначив. Не встановлені такі підстави і судом апеляційної інстанції.

Наведене свідчить про неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими і порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення справи, що відповідно до п.п.1,2,4 ч.1 та ч.2 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

При цьому судова колегія вважає за необхідне скасувати і додаткове рішення суду першої інстанції від 25 грудня 2012 року, яке стосується тільки розподілу судових витрат, є похідним від рішення, яким спір вирішено по суті і яке, як вже зазначено підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст.303,304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,2,4 ч.1, ч.2 ст.309,313,314,316,317,319,324 ЦПК України судова колегія , -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду міста Харкова від 27 листопада 2012 року та додаткове рішення цього ж суду від 25 грудня 2012 року скасувати і відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/3 частки нежитлових приміщень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на рішення апеляційного суду може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя -

Судді колегії -