Справа № 1819/4109/12 р.
Провадження № 2/1819/888/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.09.2012
р.                    Шосткинський
міськрайонний суд Сумської області у
складі:

головуючого судді Сидорчука О.М., при
секретарі Надточій І.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Шостка
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, треті особи без самостійних
вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4,
про стягнення безпідставно набутої
грошової суми, -

ВСТАНОВИВ:

В липні 2012 р. до Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2
про стягнення безпідставно набутої
грошової суми. У позові вказував, що
передав відповідачу 3650 гривень в
рахунок відшкодування шкоди, завданої
потерпілому ОСОБА_4, яка була заподіяна
останньому внаслідок смерті його
матері, ОСОБА_2 у дорожньо-транспортній
пригоді, яка сталась з вини позивача.

Також вказував, що вироком
Шосткинського міськрайонного суду
Сумської області від 24.112009 р., з ОСОБА_3
на користь ОСОБА_4, було стягнуто суму
завданої йому майнової шкоди в розмірі
7674 грн. 03 коп. та моральної шкоди в
розмірі 50000,00 грн.

Посилаючись, зокрема, на норму ст. 1212 ЦК
України вважає суму, передану
відповідачу ОСОБА_2, безпідставно
набутим майном, оскільки згідно вироку
суду відшкодування заподіяної шкоди
було покладено на іншу особу, а
передана позивачем сума не була
врахована при задоволенні цивільного
позову ОСОБА_4

Відповідач позов не визнала повністю.
Заперечення відповідача проти позову
зводяться до того, що вказана сума була
отримана нею від позивача як
представником потерпілого ОСОБА_4, а
якщо вказана сума коштів і була
безпідставно набута, то вона не
підлягає поверненню в силу п. 1 ч. 1 ст. 1215
ЦК України як безпідставно набуте
відшкодування шкоди завданої смертю.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню
враховуючи наступне.

З копії вироку Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 24.11.2009 р. вбачається, що ОСОБА_1 –
позивача у даній справі, було визнано
винним у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, а
також стягнуто з ОСОБА_3 – третьої
особи у даній справі на користь ОСОБА_4
7674 грн. 03 коп. за завдану майнову шкоду,
50000 грн. за завдану моральну шкоду. З
матеріалів кримінальної справи по
обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні
злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК
України, витребуваної судом на
клопотання представника відповідача
вбачається, що засуджений ОСОБА_1,
потерпілий ОСОБА_4 вирок Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 24.11.2009 р. не оскаржували.

Постановою Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 10.02.2010 р. відмовлено цивільному
відповідачу ОСОБА_3 у відновленні
строку на апеляційне оскарження
вищевказаного вироку суду, апеляція
ОСОБА_3 визнана такою, що не підлягає
розгляду. Ухвалою колегії суддів
судової палати у кримінальних справах
апеляційного суду Сумської області від
13 квітня 2012 р. постанову Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 10.02.2010 р. залишено без змін, а
апеляцію ОСОБА_3 без задоволення. Таким
чином, вирок Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 24.11.2009 р. набрав законної сили та є
обов’язковим для виконання в т.ч. щодо
стягнення моральної та майнової шкоди
з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4

Судом встановлено, що згідно
власноручно складених відповідачем
розписок нею було отримано від
позивача: 18.09.2009 р. - 400,00 грн., 05.10.2009 р. -
800,00 грн., 09.11.2009 р. - 450.00 грн., 15.11.2009 р. –
2000,00 грн. Вказана обставина сторонами
визнається, а також підтверджується
оригіналами розписок, залучених судом
до матеріалів справи. В тексті кожної з
поданих розписок вказується, що кошти
відповідач отримувала як дружина
ОСОБА_4, сина загиблої ОСОБА_2 Судом
встановлено, що в розписках, складених
відповідачем 18.09.2009 р., 05.10.2009 р., 09.11.2009 р.,
15.11.2009 р. підстава отримання коштів від
ОСОБА_1 безпосередньо не вказана, а з
тексту розписок неможливо в інший
спосіб встановити чи були вказані
кошти отримані ОСОБА_2 у власність чи
для передачі іншій особі, чи з умовою
повернення, чи як розрахунок за
отримані товари, надані послуги або
виконані роботи. Таким чином,
вищевказані розписки підтверджують
лише факт отримання грошей з вказівкою
на особу, що їх надавала та отримувала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України
особа, яка набула майно або зберегла
його у себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави (безпідставно набуте майно),
зобов'язана повернути потерпілому це
майно. Особа зобов'язана повернути
майно і тоді, коли підстава, на якій
воно було набуте, згодом відпала. Дана
стаття ЦК України пов’язує
безпідставність набуття майна з
відсутністю достатньої правової
підстави для набуття майна. Відповідно
до ч.2 ст. 509 ЦК України зобов'язання
виникають з підстав, встановлених
статтею 11 ЦПК України. Пунктом 3 частини
другої статті 11 ЦК України передбачено,
що завдання майнової (матеріальної) та
моральної шкоди іншій особі є
підставою виникнення цивільних прав і
обов'язків.

Частина 1 ст. 10 ЦПК України визначає, що
цивільне судочинство здійснюється на
засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 2 даної статті сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі, мають рівні права щодо подання
доказів, їх дослідження та доведення
перед судом їх переконливості.

Зі змісту пояснень сторін та третіх
осіб та досліджених письмових доказів,
суд встановив, що між позивачем ОСОБА_1
та відповідачем ОСОБА_2 будь-яких
позадоговірних (деліктних)
зобов’язань не виникало.

Відповідно до ч.1 ст. 237 ЦК України
представництвом є правовідношення, в
якому одна сторона (представник)
зобов'язана або має право вчинити
правочин від імені другої сторони, яку
вона представляє.

Будь-яких доказів того, що отримуючи
від ОСОБА_1 кошти відповідач ОСОБА_2
діяла як представник ОСОБА_4 у
цивільних правовідносинах (ст. 1 ЦК
України) суду не подано. Доказів того,
що ОСОБА_1 надаючи кошти діяв як
представник ОСОБА_3 у правовідносинах з
відшкодування шкоди завданої смертю
ОСОБА_2 суду також не подано.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно,
набуте подружжям за час шлюбу, належить
дружині та чоловікові на праві
спільної сумісної власності незалежно
від того, що один з них не мав з поважної
причини (навчання, ведення домашнього
господарства, догляд за дітьми, хвороба
тощо) самостійного заробітку (доходу).
Частина 2 даної статті закріплює
презумпцію того, що кожна річ, набута за
час шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об'єктом права спільної
сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст. 63 СК України
дружина та чоловік мають рівні права на
володіння, користування і
розпоряджання майном, що належить їм на
праві спільної сумісної власності,
якщо інше не встановлено домовленістю
між ними.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 та
третя особа ОСОБА_3 на час складання
відповідачем розписок про отримання
коштів на загальну суму 3650 грн. (18.09.2009 р.
– 15.11.2009 р.) перебували між собою у
зареєстрованому шлюбі. Вказана
обставина встановлена на підставі
копії свідоцтва про шлюб, відповідно до
якого ОСОБА_1 та ОСОБА_3 06.08.2005 р.
зареєстрували шлюб у відділі
реєстрації актів цивільного стану по
місту Шостка Шосткинського
міськрайонного управління юстиції.
Судом також встановлено, що шлюб ОСОБА_1
та ОСОБА_3 було розірвано з дня набрання
законної сили рішенням Шосткинського
міськрайонного суду Сумської області
від 08.02.2011 р.

Враховуючи вищевикладене суд вважає,
що надаючи відповідачу гроші за
розписками, позивач розпоряджався
майном, що було об’єктом спільної
сумісної власності подружжя ОСОБА_1 та
ОСОБА_3 Доказів протилежного позивач не
подав. Відтак, право вимагати
повернення коштів в сумі 3650 гривень, що
є об’єктом спільної сумісної
власності, мають лише суб’єкти
спільної сумісної власності у
матеріальних правовідносинах, діючи як
позивачі - співучасники в межах
інституту процесуальної співучасті.
Застосовуючи до правовідносин, що
виникли, на підставі ч. 8 ст. 8 ЦПК
України норму ч. 1 ст. 70 СК України суд
вважає, що позивачу належить право
вимоги ? частини майна (грошей)
безпідставно набутого ОСОБА_2, тобто в
сумі 1825 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України якщо
позов задоволено частково, судові
витрати присуджуються позивачеві
пропорційно до розміру задоволених
позовних вимог, а відповідачеві -
пропорційно до тієї частини позовних
вимог, у задоволенні яких позивачеві
відмовлено.

Враховуючи норму підпункту 1 пункту 1
частини 2 статті 4 Закону України «Про
судовий збір» з відповідача підлягають
стягненню судові витрати зі сплати
судового збору в сумі 214 грн. 60 коп.
Враховуючи, що частина вимог у
задоволенні яких позивачеві
відмовлено становить 50%, з позивача на
користь відповідача підлягають
стягненню витрати на правову допомогу
в сумі 300 гривень.

Керуючись ст.ст. 209, 213, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1825
(одну тисячу вісімсот двадцять п’ять)
гривень 00 коп. безпідставно отриманих
грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 214
(двісті чотирнадцять) грн. 60 коп.
судового збору.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
витрати з надання правової допомоги в
сумі 300 (триста) гривень 00 коп.

Рішення суду може бути оскаржено в
апеляційному порядку протягом десяти
днів з дня його проголошення шляхом
подання апеляційної скарги до
Апеляційного суду Сумської області
через Шосткинський міськрайонний суд
Сумської області. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Рішення суду набирає законної сили
після закінчення строку для подання
апеляційної скарги, якщо апеляційну
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги рішення, якщо його
не скасовано, набирає законної сили
після розгляду справи апеляційним
судом.

Суддя Шосткинського
міськрайонного суду

Сумської
області

Олександр.Михайлович.Сидорчук