дата документу :
Справа № 2 2921 / 2011 року
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2012 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді Криворучка І.В.,

при секретарі Бердник О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Борисполі Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до СТ «АГРО», третя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення недійсним та стягнення компенсації за вимушений прогул,-

ВСТАНОВИВ:

17.11.11 позивач ОСОБА_1 звернувся до Бориспільського міськрайонного суду Київської області з даним позовом, з проханням: визнати його звільнення з посади «охоронець»СТ «Агро»недійсним, стягнути компенсацію за вимушений прогул та поновити його на посаді «охоронець»СТ «Агро».

Обґрунтувавши наступним. Він був прийнятий на роботу в СТ «Агро»охоронником на підставі заяви від 12 квітня 2010 року. На даній заяві була резолюція голови правління ОСОБА_2 про прийняття його на роботу. 23 вересня 2011 року він по графіку вийшов на зміну в сторожку № 1, через декілька хвилин, приїхав незнайомий йому чоловік і повідомив, що він буде працювати на його місці. Після чого позивач зателефонував ОСОБА_2, який повідомив, що його звільнено з роботи без пояснень причини. На робочому місці він пропрацював півтора року, дисципліну ніколи не порушував, виконував свої обов»язки, зауважень ніколи не було, дисциплінарних стягнень та доган немав. З наказом про його звільнення його не ознайомили, про причину звільнення також йому ніхто не повідомив.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги та просили задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача СТ «Агро»та третьої особи ОСОБА_2 ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав та просив відмовити в повному обсязі. Пояснив, що накази про прийняття на роботу та про звільнення ОСОБА_1 не видавались, оскільки позивач є пенсіонером та погодився працювати без надання трудової книжки. Згідно зі Статутом СТ «Агро»правління товариства наймає і звільняє найманих робітників і службовців, а не голова правління. Позивач просить поновити його на посаді охоронця, проте він працював сторожем. Крім того позивачем пропущено строк звернення до суду з даним позовом, оскільки про його звільненя він дізнався 23.09.11, а до суду звернувся лише 17.11.11, таким чином пропустив строк звернення до суду з даним позовом.

Свідок ОСОБА_5 пояснив, що він разом з ОСОБА_1 працювали в СТ «Агро»сторожем, про те чи видавались накази про прийняття на роботу та про звільнення йому не відомо, ніяких документів він не підписував та не бачив.

Заслухавши пояснення позивача його представника, представника відповідача та третьої особи, пояснення свідка ОСОБА_5, дослідивши всі матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі за наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Цивільного процессуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, надати суду докази, якими вона обґрунтовує свої вимоги та заперечення, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

У судовому засіданні позивач просив визнати його звільнення з посади «охоронець»не дійсним, стягнути компенсацію за вимушений прогул та поновити його на посаді охоронця на СТ «Агро».

Проте в обгрунтування своїх позовних вимог позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів, а також судом не встановлено порушень вимог ст. ст. 21, 24, 46, 94, 115, 116, Кодексу законів про працю України, з боку відповідача та необхідність застосування останніх до виниклих правовідносин, оскільки трудових правовідносин між відповідачем та позивачем судом не встановлено.

Так, згідно пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що вони разом з ОСОБА_1 працювали в СТ «Агро»як наймані працівники на посаді сторожа, на думку суду, не є доказом офіційного працевлаштування ОСОБА_1 в СТ «Агро».

Слід також відзначити, що відповідно до ч. 1, 3 ст. 24 Кодексу законів про працю України, трудовий договір укладається, як правило у письмовій формі, додержання письмової форми є обов»язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Судом також вживались заходи для забезпечення доказів за заявою позивача, а саме ухвалою від 28 грудня 11 року (а.с. 26) клопотання ОСОБА_1 було задоволено та витребувано у відповідача: належно завірені копії документів, що слугували для прийняття на роботу позивача, належно завірену копію наказу про прийняття на роботу та звільнення з роботи, оригінали або належно завірені копії бухгалтерських документів щодо нарахування та виплати позивачу заробітної плати.

Проте, як вбачається з довідки № 18/2 від 28.12.11 (а.с.30) накази про прийняття та звільнення з роботи ОСОБА_1 не видавалися, рішення на правлінні СТ «Агро»не приймалось.

Доказів офіційного оформлення ОСОБА_1 до СТ «Агро»судом не виявлено, їх не надано і позивачем.

Оцінюючі зібрані у справі докази пояснення позивача його представника, представника відповідача та третьої особи, свідка, суд приходить до висновку, що твердження позивача про працевлаштування на роботу на посаді охоронця в СТ «Агро»не мають місця, та не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи по суті, а тому у задоволенні позовних вимог про визнання звільнення з посади охоронець не дійсним та поновлення на посаду охоронець слід відмовити в повному обсязі.

З урахуванням зазначеного, а також те, що позивачем не надано доказів, щодо перебування ним у трудових відносинах з відповідачем та відсутність інших достовірних доказів офіційного працевлаштування в СТ «Агро», вимоги позивача щодо стягнення компенсації за вимушений прогул, задоволенню не підлягають.

З урахуванням викладеного у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити в повному обсязі за недоведеністю останнього.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 60, 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до СТ «АГРО», третя особа ОСОБА_2 про визнання наказу про звільнення недійсним та стягнення компенсації за вимушений прогул відмовити у повному обсязі.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Апеляційного суду Київської області через Бориспілсьький міськрайонний суд Київської області на протязі 10 (десяти) днів з моменту проголошення.

Суддя: Криворучко І.В.