УХВАЛА

29 березня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Даценко Л.М., Іванової І.В.,

при секретарі Мироненко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 серпня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

встановила:

У серпні 2009 року позивачка звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 05.08.2008 року за договором купівлі-продажу вона, діючи за довіреністю від громадянки ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_7, посвідченою 18.09.2007 року продала відповідачу належний на праві власності ОСОБА_7 житловий будинок № 106 по вул. Центральній в с. Жовтневе Кагарлицького району Київської області.

Просила визнати недійсним зазначений договір купівлі-продажу з підстав,

передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України, оскільки у момент його укладення вона перебувала в такому стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій і не могла керувати ними.

Рішенням Кагарлицького районного суду Київської області від 08 серпня 2011 року позов задоволено, визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку в с. Жовтневе Кагарлицького району Київської області по вул. Центральна, № 106, укладений 05.08. 2008 року, посвідчений нотаріусом ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 3519, оскільки даний правочин вчинений ОСОБА_2, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1С просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове про відмову в задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах

доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що

на думку суду в момент укладення договору купівлі-продажу в силу свого хворобливого стану, що супроводжувався постійними головними болями розпираючого характеру, підвищенням артеріального тиску до критичного рівня внаслідок довготривалого,

безперервного прийому медичних препаратів, прописаних різними лікарями, що могли бути несумісними між собою та давати побічну дію, в результаті постійного душевного хвилювання та нервового напруження, в якому позивачку тримала мати відповідача протягом п'яти років до укладення договору та тримає до сьогодні, позивачка перебувала в стані, коли не усвідомлювала значення своїх дій, не бажала укладення даного правочину та не розуміла його наслідків.

Проте, з такими висновками суду повністю погодитись неможливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Згідно ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом п. п. 1-4 ч. 1 ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно роз'яснень п. п. 5 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009 року відповідно до статей 215 та 216 ЦК вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли зона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним з цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Встановлено, що 05.08.2008 року за договором купівлі-продажу позивачка, діючи за довіреністю від громадянки ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_7, продала відповідачу належний на праві власності ОСОБА_7 житловий будинок № 106 по пул. Центральній з с. Жовтневе Кагарлицького району Київської області, (а. с. 4)

Встановлено, що згідно довіреності від 18.09.2007 року громадянка ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_7 уповноважила ОСОБА_2 продати за ціною на умовах на свій розсуд належний їй на праві власності житловий будинок і земельну ділянку під номером 106, розташовані в с. Жовтневе Кагарлицького району Київської області по вул. Центральній (а. с. 5).

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що позивачка не є стороною оспорюваного правочину, тому вчинений нею за довіреністю правочин не порушує жодних її прав та законних інтересів.

Такі доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, оскільки дійсно позивачка не є стороною оспорюваного нею договору купівлі-продажу, а діяла у момент його укладення за довіреністю від громадянки ОСОБА_6 Федерації ОСОБА_7, якій належав на праві власності проданий житловий будинок.

З урахуванням наведеного, оскільки позивачка не є стороною оспорюваного нею договору купівлі-продажу, а діяла за довіреністю від власника відчужуваного майна, то колегія суддів не вбачає порушень її цивільних прав чи інтересів вчиненням даного правочину.

Крім того, згідно акту № 122 амбулаторної судово-психолого-психіатричної експертизи від 15.09.2010 року ОСОБА_2 страждає зараз та страждала під час вчинення юридичних дій на органічне ураження головного мозку (внаслідок хронічного церебрального арахноїдиту, гіпертонічної хвороби) з легким інтелектуально-мнестичним зниженням та із церебрастенічними розладами. Оскільки інтелектуально-мнестичні порушення виражені у ОСОБА_2 легко, вона могла під час, коли були скоєні юридичні дії, розуміти характер та значення своїх дій та керувати ними. (а. с. 65-66)

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, які не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав, передбачених ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309, 313-314, 316-317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Кагарлицького районного суду Київської області від 08 серпня 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договору купівлі-продажу недійсним відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді