АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

01 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року по справі за позовом Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м. Дніпропетровська до ОСОБА_6, третя особа Публічне акціонерне товариство «Енергопостачальна компанія «Дніпрообленерго» про відшкодування збитків в порядку регресу, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська звернулося КВ ЖРЕП Самарського району м. Дніпропетровська з позовом про відшкодування збитків в порядку регресу до ОСОБА_6, посилаючись на те, що з невідомих для них причин з мешканцями будинку № 4 по вул. Лісозахисній м. Дніпропетровська, який знаходиться на балансі позивача, договори з енергопостачальником не укладалися, лічильники не реєструвались. Електричну енергію мешканці будинку, в тому числі відповідач, споживав неправомірно в період часу з 10 січня 2007 року по 16 жовтня 2008 року, в результаті чого на загальнобудинковому лічильнику виросли показники показань спожитої електричної енергії, за яку розрахувався КВ ЖРЕП Самарського району. Таким чином, на думку позивача, відповідач завдав шкоду енергопостачальній організації, а КВ ЖРЕП Самарського району вимушено було відшкодувати енергопостачальній компанії ВАТ ЕК Дніпрообленерго заборгованість в розмірі 103 632,06 грн. Відповідну заборгованість позивач розподілив між мешканцями будинку № 4 по вул. Лісозахисній у м. Дніпропетровську, тому, згідно уточнених позовних вимог, просив стягнути з відповідачки на свою користь в порядку регресу 2729,3 грн. та судові витрати.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року позовні вимоги КВ ЖРЕП Самарського району задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_6 на користь КВ ЖРЕП Самарського району суму боргу в розмірі 1035,78 грн. в порядку регресу за спожиту електричну енергію, вартість якої була відшкодована позивачем енергопостачальній організації; вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_6 звернулася до апеляційного суду із апеляційною скаргою і просить скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю, посилаючись на необґрунтованість та незаконність рішення.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що електричну енергію мешканці будинку, в тому числі відповідач, споживав неправомірно в період часу з 10 січня 2007 року по 16 жовтня 2008 року в результаті чого загальна сума заборгованості за спожиту електроенергію всіма мешканцями будинку склала 103632,06 грн., яку позивачем було відшкодовано в повному обсязі, у звязку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивач набув право зворотної вимоги на відшкодування збитків в порядку регресу. Відповідну заборгованість позивач розподілив між мешканцями будинку № 4 по вул. Лісозахисній м. Дніпропетровська та у звязку з тим, що згідно наданого розрахунку сума, яку повинна відшкодувати відповідачка в порядку регресу з урахуванням застосування строку позовної давності складає 1035,78 грн., то суд першої інстанції позов задовольнив частково.

Проте з такими висновками погодитися не можливо, оскільки суд першої інстанції не правильно визначив дійсні правовідносини сторін, застосував норми матеріального права, які не підлягали застосуванню.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачка зареєстрована та проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1, який знаходиться на балансі позивача.

Між позивачем та ВАТ ЕК Дніпрообленерго було укладено договір на постачання електричної енергії № 687 від 26.03.1998 р., відповідно до умов якого ВАТ ЕК Дніпрообленерго здійснювало енергопостачання позивачу, у тому числі у будинок № 4 по вул. Лісозахисній, а позивач був зобовязаний сплачувати кошти за використану електроенергію.

З 2002 року енергозабезпечення будинку здійснювалося через КВЖРЕП Самарського району шляхом приєднання розрахунків по будинку до укладеного з ВАТ "Енергопостачальна компанія "Дніпрообленерго" договору на постачання електричної енергії № 687 від 26.03.1998 року.

Дніпропетровськими міськими електричними мережами 10.01.2007 року встановлений загальнобудинковий лічильник, до якого підключені житловий будинок №4 по вул. Лісозахисна, ліфти і сходові клітини та Комунальний заклад Дванадцяте територіальне медичне об'єднання, що орендує нежитлові приміщення на першому поверсі цього будинку. Мешканці квартир, які не мали квартирних приладів обліку, розраховувалися за спожиту електричну енергію через КВЖРЕП Самарського району по розрахунковій потужності - 120 кВт/місяць для двохкімнатної квартири та 150 кВт/місяць - для трьохкімнатної квартири. Облік розрахунків за електроенергію вівся разом з обліком відшкодування витрат за інші комунальні послуги на особових рахунках, відкритих на кожну квартиру.

За період часу з 10 січня 2007 року по 16 жовтня 2008 року вартість спожитої електроенергії по житловому будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Лісозахисна, КВ ЖРЕП Самарського району сплачено на користь ВАТ ЕК Дніпрообленерго у повному обсязі.

Відповідач має договір з енергопостачальником, ВАТ ЕК Дніпрообленерго, на постачання електроенергії з 27 жовтня 2008 року.

Відповідно до ст. 16 Закону України Про житлово-комунальні послуги від 26 червня 2004 року порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства, а згідно ст. 19 цього ж Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Пункт 1 частини 3 ст. 20 Закону Про житловокомунальні послуги передбачає обовязок споживача укласти договір на надання житловокомунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. В пункті 3 ч.2 ст. 21 цього Закону зазначено, що виконавець зобовязаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житловокомунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором. Положення типового договору мають імперативний характер, відступи від них є неприпустимими, але доповнювати Типовий договір непередбаченими ним умовами сторони вправі за обоюдною згодою. Зі змісту даного закону випливає, що наявність письмового договору щодо комунальних послуг не обовязкова, проте наявність фактичних договірних відносин є обовязковою умовою щодо виникнення прав та обовязків сторін такого правочину.

За змістом норм Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357 енергопостачальником з кожним наймачем (власником) квартири у багатоквартирному будинку укладається договір на постачання електричної енергії, при цьому користування електричною енергією без приладу обліку можливе лише з дозволу енергопостачальника.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов не прийняв до уваги, що саме з вини позивача не всі мешканці будинку № 4 по вул. Лісозахисній, у тому числі й відповідач, не перейшли на прямі договори з енергопостачальником, оскільки обовязок щодо заміни приладів обліку у квартирах будинку № 4 по вул. Лісозахисній КВ ЖРЕП Самарського району не виконало належним чином, про що свідчить, зокрема, відповідь ВАТ ЕК Дніпрообленерго від 16 квітня 2007 року № 1129Ж.

Крім того, Контрольно-ревізійним управлінням в Дніпропетровській області під час ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності КВ ЖРЕП Самарського району за період з 01.01.2007 року по 31.08.2010 року було виявлено ряд порушень законодавства. Так, встановлено, що Дніпропетровськими міськими електричними мережами 10.01.2007 року встановлений загальнобудинковий лічильник, до якого підключені, як споживачі житловий будинок №4 по вул. Лісозахисна, ліфти, сходові клітини та Комунальний заклад Дванадцяте територіальне медичне об'єднання, що орендує нежитлові приміщення на першому поверсі будинку. При цьому, 50 квартир із загальної кількості квартир у будинку не мали квартирних приладів обліку, тому мешканці розраховувалися за спожиту електричну енергію через КВЖРЕП Самарського району по розрахунковій потужності - 120 кВт/місяць для двохкімнатної квартири та 150 кВт/місяць - для трьохкімнатної квартири. Облік розрахунків за електроенергію вівся разом з обліком відшкодування витрат за інші комунальні послуги на особових рахунках, відкритих на кожну квартиру. У зв'язку з тим, що розмір суми, пред'явленої ДМЕМ за 2007 рік до сплати за використання електроенергії по житловому будинку по вул. Лісозахисна, 4, за показниками загальнобудинкового приладу обліку перевищували платежі мешканців будинку за електроенергію, в березні 2008 року начальником КВЖРЕП Самарського району наказом від 31.03.2008 №53 прийнято рішення щодо розподілу кількості спожитої електричної енергії за 2007 рік за показами загального засобу обліку між мешканцями будинку, які не мали індивідуальних приладів обліку у квартирах, з урахуванням вже сплачених сум. На підставі наказу від 31.03.2008 №53 було здійснено донарахування по 55 особових рахунках квартиронаймачів на загальну суму 42300,08 грн. Як зазначено в наказі, розподіл здійснено пропорційно від раніше пред'явлених кВт з використанням коефіцієнта 1,987, який визначено, як відношення кількості безобліково спожитої електроенергії за 2007 рік (176361 кВт) до кількості вже пред'явлених кВт за розрахунковою потужністю. В подальшому, до встановлення квартирних лічильників та укладання прямих договорів з квартиронаймачами, розподіл здійснювався щоквартально протягом 2008 року по квартирах, які не мали індивідуальних приладів обліку, пропорційно кількості кімнат у квартирі на підставі наказів керівника підприємства від 31.03.2008 №54, від 01.08.2008 №117, від 17.10.2008 №150, а розпорядженням від 30.10.2008 №5 розподіл електроенергії здійснено по всіх квартирах житлового будинку пропорційно від спожитої електроенергії за показниками встановлених поквартирних приладів обліку електроенергії. Загалом, на підставі вищезазначених наказів та розпорядження, підприємством у 2008 році донараховано до сплати мешканцям будинку 81033,48 грн.

Таким чином, при розподілі спожитої електроенергії позивач самостійно визначив методику розподілу вартості спожитої електроенергії і в різні періоди спосіб розподілу змінювався на розсуд позивача. Здійснення такого розподілу вартості спожитої електроенергії на підставі наказів начальника підприємства є порушенням Правил користування електричною енергією для населення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 26.07.1999 №1357, в яких зазначено, що у разі користування електричною енергією без приладу обліку з дозволу енергопостачальника розрахунки із споживачем здійснюються відповідно до середньомісячного споживання та величина середньомісячного споживання електроенергії визначається за попередні 12 місяців, або за фактичний період споживання, якщо він менший 12 місяців, тобто, у нашому випадку, 120 кВт/місяць для двохкімнатної квартири та 150 кВт/місяць - для трьохкімнатної квартири. В ході ревізії здійснено перерахунок по розрахунках за послуги електропостачання по кожній квартирі житлового будинку №4 по вул. Лісозахисна за період з 01.01.2007 до повного завершення розрахунків з КВЖРЕП Самарського району, в результаті якого встановлено зайво нараховані населенню плати за спожиту електричну енергію у сумі 75975,09 гривень.

За змістом ст. 1191 ЦК України обовязковою умовою її застосування є наявність вини особи до якої предявлена зворотна вимога.

Суд першої інстанції на зазначені вище норми матеріального закону та дійсні обставини справи уваги не звернув, не врахувавши, що здійснювані КВ ЖРЕП Самарського району виплати на корить ВАТ ЕК Дніпрообленерго було обов'язком позивача та вина, як субєктивна сторона правопорушення, з боку відповідачки відсутня, а тому проведення позивачем таких виплат не є заподіяною шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України і, відповідно, КВ ЖРЕП Самарського району не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, і не набуває права зворотної вимоги до відповідачки згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України.

Таким чином, судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права, що відповідно до ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення про відмову в позові.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2011 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову Комунального виробничого житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Самарського району м. Дніпропетровська до ОСОБА_6 про відшкодування збитків в порядку регресу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді