Провадження по справі 2/2506/3616/2012
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.12.2012 року м. Чернігів
Деснянський районний суд міста Чернігова у складі:
головуючого судді Коверзнева В.О.,
при секретарі Дорошенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визнання права власності на майно,
22.11.2012 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про розірвання шлюбу; стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття; визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову послалася на неможливість спільного проживання з відповідачем однією сімєю через несумісність характерів, різні погляди на сімейне життя та фактичне припинення шлюбних відносин; на невиконання відповідачем своїх батьківських обовязків по утриманню дочки; на невизнання відповідачем її права на спірну квартиру як на спільне майно подружжя.
У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала і наполягала на задоволенні.
Відповідач не зявився, про час і місце розгляду справи сповіщався належним чином. У звязку з цим суд, за згодою позивача, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Сторони перебувають у шлюбі з 22.03.2000 року, від якого мають спільну малолітню дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Внаслідок психологічної несумісності між сторонами виникли неприязні стосунки, що призвело до фактичного розпаду сімї. З 2011 року сторони проживають окремо. Вони припинили сімейні відносини і не ведуть спільне господарство. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам позивача.
Відповідно до частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається.
Оскільки позивач не бажає подальшого збереження шлюбу та спільного проживання однією сімєю з відповідачем, їхній шлюб підлягає розірванню.
Відповідач не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання малолітньої дитини. Як убачається з пояснень позивача, відповідач працює в Ісламській ОСОБА_5, проте, він не повідомляє де саме працює, а також підставу працевлаштування.
Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
В силу положень статті 181 цього Кодексу способи виконання батьками обовязку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Згідно статті 184 Кодексу, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину якого одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.
Враховуючи наведені вимоги закону, відсутність відомостей про місце роботи відповідача та наявність у нього регулярного заробітку, суд погоджується з доводами позивача про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн.
Судом встановлено, що в період шлюбу з позивачем, відповідачем придбано за договором купівлі-продажу від 10.10.2002 року однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 11).
За приписами частини 1 статті 60, частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав в поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
У звязку з тим, що відповідач не визнає право позивача на вказану квартиру, і, як слідує з пояснень останньої, неодноразово виганяв її з квартири, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на 1/2 частину спірної квартири є такою, що ґрунтується на законі, а тому підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 10, 79, 88, 208, 212 215, 224 226, 367 ЦПК України, суд
позов задовольнити. Розірвати шлюб між ОСОБА_1 і ОСОБА_2, зареєстрований 22.03.2000 року Управлінням реєстрації актів громадянського стану Чернігівської міської ради Чернігівської області, Україна, актовий запис № 310.
Після розірвання шлюбу залишити позивачу ОСОБА_1 її шлюбне прізвище «Бардіна».
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_4 Федерації, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1200 грн щомісячно, починаючи з 22.11.2012 року і до досягнення дитиною повноліття.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину № 15 в будинку № 11 по вулиці Гетьмана Полуботка в місті Чернігові.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 321 грн 90 коп. у відшкодування понесених судових витрат.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 214 грн 60 коп.
Заочне рішення суду, в частині стягнення аліментів, підлягає негайному виконанню.
Заочне рішення може бути переглянуто Деснянським районним судом міста Чернігова за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення суду до Апеляційного суду Чернігівської області протягом 10 днів з дня його проголошення в порядку, встановленому статтею 294 ЦПК України.
Головуючий: