Справа № 1312/2-128/12 Головуючий у 1 інстанції: Лакомська Ж. І.
Провадження № 22-ц/1390/3857/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 липня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шеремети Н.О., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Служала А.Ю.

з участю прокурора Лящук Т.І., адвоката відповідача:Балаєва Ф.Д., представників: ОСОБА_2,ОСОБА_3,ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,ОСОБА_7, третіх осіб: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,ОСОБА_17, ОСОБА_18

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ПАТ «Фольксбанк», ОСОБА_19 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року по справі за позовом заступника прокурора Львівської області в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Фонду державного майна України до ОСОБА_20, ОСОБА_21, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів мешканців гуртожитку по вул. Б.Котика, 4 ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_12, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, третіх осіб на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр Олеко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саша», Відкритого акціонерного товариства «Львівська автобаза №1», третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк», Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_37 Аваль», Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності та вилучення майна з незаконного володіння ,-

ВСТАНОВИЛА:

Заступник прокурора Львівської області в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Фонду державного майна України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_20, ОСОБА_21, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів мешканців гуртожитку по вул. Б.Котика, 4: ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_12, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_36, третіх осіб на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр Олеко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саша», Відкритого акціонерного товариства «Львівська автобаза №1», третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк», Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_37 Аваль», Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності та вилучення майна з незаконного володіння.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 9 квітня 2012 року вищевказаний позов про визнання права власності та вилучення майна з незаконного володіння задоволено повністю.

Представник відповідача ОСОБА_21 ОСОБА_19 та третя особа ПАТ «Фольксбанк»- оскаржили рішення суду.

В апеляційній скарзі ПАТ «Фольксбанк» посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права, неповним дослідженням обставин справи. Зокрема апелянт зазначає, що фонд державного майна, а також регіональне відділення Фонду державного майна України, в інтересах якого звернувся з позовною заявою заступник прокурора Львівської області, є неналежним позивачем, крім того судом не було залучено до участі у справі третіх осіб, права яких порушені оскаржуваним судовим рішенням. Судом не було перевірено правовий статус нежитлового приміщення, розташованого в будівлі спірного гуртожитку, а саме нежитлового приміщення загальною площею 224,7 кв. м. за адресою м. Львів, вул. Котика, 4, що знаходяться в приватній власності ОСОБА_21, яка оплатно набула у власність дане нежитлове приміщення, в звязку з чим воно не може бути в неї витребуване. Апелянт також зазначає, що на момент подання позову сплив строк позовної давності. Крім того, вирішуючи позов, суд не дослідив та не надав правову оцінку факту перебування в іпотеці ПАТ «Фольксбанк» спірного нежитлового приміщення.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_19 посилається на те, що рішення суду постановлене всупереч вимогам чинних норм як процесуального, так і матеріального права України. Зокрема, сторони, залучені до справи, заявляли про пропущення строку позовної давності, що є підставою для відмови в задоволенні позову, однак в судовому засіданні це питання взагалі не обговорювалося. Крім того, ОСОБА_21 придбала нежитлові приміщення площею 224,7 кв.м. по вул. Котика, 4 у м. Львові за платку у розмірі 100 000 доларів США за нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу між нею та продавцем ОСОБА_20 від 30.10.2007 року. Цей договір є чинним, не визнаний в судовому порядку недійсним. Апелянт також зазначає, що ОСОБА_21 набула майно у фізичної особи ОСОБА_20, який мав свідоцтво про право власності на це майно і позивач не навів доказів, що останній не мав права його відчужувати. Крім того, ОСОБА_21 на придбання та реконструкцію і переобладнання спірного майна уклала кредитний та іпотечний договори з ВАТ «Електрон банк» (тепер «Фольксбанк») на суму 350 000 доларів США, з яких витрачено на придбання майна 100 000 доларів США, інші кошти на покращення цього майна, яке за договором із банком від 30.10.2007 року є в іпотеці банку.

Просить скасувати рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

ОСОБА_20 1.06.2012 року подав заяву відповідно до вимог ст. 299 ЦПК України про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_21 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року. В заяві покликається на те, що рішення винесено з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права, а також в повній мірі підтримує доводи, викладені у апеляційній скарзі ОСОБА_21 Крім того, Личаківський районний суд м. Львова незважаючи на заявлені клопотання про порушення строку позовної давності не задовольнив згадане клопотання незважаючи на ст. 50 ЗУ «Про власність», котра передбачає, що на вимоги про повернення майна з чужого незаконного володіння встановлюється трирічна позовна давність. Також ОСОБА_20 зазначає, що право власності на спірне майно виникло на підставі оплатних нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 20.07.06, 30.10.07, 31.01.08 року, які ніким не скасовані.

Просить приєднати дану заяву до апеляційної скарги ОСОБА_21 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року.

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» подало 13.07.2012 року заяву про приєднання до апеляційної скарги ПАТ «Фольксбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року. В заяві покликається на те, що вищевказане судове рішення є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права та неповним дослідженням обставин справи. Зокрема судом, всупереч вимогам законодавства, прийнято рішення щодо прав та обовязків ТзОВ «ОТП Факторинг Україна» без залучення до розгляду даної справи. Заявник повністю підтримує доводи апеляційної скарги ПАТ «Фольксбанк» і просить прийняти дану заяву про приєднання до апеляційної скарги ПАТ «Фольксбанк» на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 9 квітня 2012 року, а також скасувати дане рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову повністю.

В суді апелянти та представники відповідача та третіх осіб ОСОБА_4, ОСОБА_6 ОСОБА_38 підтримали апеляційній скарги, просять їх задоволити з наведених мотивів.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення представників сторін та третіх осіб щодо доводів поданих апеляційних скарг, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав.

Згідно до вимог ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін , які беруть участь у справі . При цьому кожна із сторін зобов»язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає

Як вбачається з позовних вимог заступника прокурора Львівської області, який обрав два різних способи захисту : 1) право власника на витребування майна із чужого незаконного володіння, що відповідає вимогам ст.387 ЦК та право власника на витребування майна від добросовісного набувача у відповідності до ст.388 ЦК України.

В суді апеляційної інстанції прокурор посилаючись на норму ст.387 ЦК України не навів підстав незаконного володіння майном відповідачами ОСОБА_20, ОСОБА_21, зазначивши при цьому, що акт передачі відкликаний УДБК «Укрбут» можна вважати правочином, що суперечить закону. З такими доводами погодитьсь не можна, оскільки, відповідно за правилами недійсності правочинів не можна визнавати документи, які за своїм змістом не є правочинами.

Представник третіх осіб ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції в своїх запереченнях щодо доводів зазначених в апеляційних скаргах посилається на норми п.3 ст.388 ЦК України, а саме що майно вибуло з володіння власника або особи, якій передано майно у володіння не з їхньої волі, що суперечить рішенню суду першої інстанції, оскільки при задоволенні позову суд на дану норму не посилався, а щодо поза волі власника то це спростовується наказом РВ ФДМ України по Львівській області №:1347 від 29.12.2000р. на підставі якого було оформлено право власності на спірне майно (т.2 а.с.78)

Висновок суду про задоволення позову визнання права власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області, Фонду державного майна України та вилучення з незаконного володіння ОСОБА_20 та ОСОБА_21 майна, про те, що відповідачі незаконно володіли майном є незрозумілим і не ґрунтується на нормах закону. Оскільки, відповідно до вимог ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи яка незаконно, без правової відповідної підстави заволоділа ним, аж ніяк не вилучення такого, як зазначено в резолютивній частині рішення. Помилковими є посилання в мотивах рішення, про те ,що спірні житлові та нежитлові приміщення гуртожитку за адресою м.Львів, вул.. Б.Котика 4 були не законно включені до статутного капіталу ВАТ «Львівська автобаза № 1», що було встановлено рішенням господарського суду Львівської області від 02.03.2009 р., а відтак незаконним є і подальше відчуження та набуття спірного майна відповідачами, оскільки гуртожиток як об»єкт державного житлового фонду приватизації, а в подальшому і продажу не підлягав, а повинен був залишитися в державній власності, а тому спірне майно підлягає вилученню з володіння відповідачів та такими, що не відповідають нормам закону.

Колегією суддів встановлено, що гуртожиток розташований за адресою: вул..ОСОБА_39 ( Борсаєва) 4, м.Львів збудований та введений в експлуатацію 18 січня 1968р., що стверджується рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящихся №32 від 18 січня 1968р.»Про затвердження акту Державної прийомки новозбудованого гуртожитку на 286 місць по вул..Борсаєва (а.с.203 т.2)

Станом на 15.06.1993р. спірний гуртожиток перебував на балансі української державної будівельної корпорації УДБК «Укрбут»

Відповідно до Порядку передачі акцій засновниками відкритих акціонерних товариств державним органам приватизації, затвердженим спільним наказом Мінфіну та ФДМ України від 09.08.1993р.№56/342, Українська державна будівельна корпорація «Укрбут», як засновник відкритого акціонерного товариства «Львівська автобаза№1», згідно з актом прийому-передачі акцій передала регіональному відділенню ФДМУ по Львівській області документи, визначені вищевказаним Порядком.

Актом передачі нерухомого майна у власність ВАТ «Львівська автобаза№1» від 26.06.2002р. корпорація «Укрбут», як засновник ВАТ «Львівська автобаза№1» передала акціонерному товариству в складі іншого майна гуртожиток на вул. ОСОБА_39.(п.6 акту)

На підставі наказу РВ ФДМУ у Львівській області №1347 від 29.12.2000р» Про завершення приватизації ВАТ «Львівська автобаза№1» та акту передачі було оформлено право власності на вказану будівлю гуртожитку, що стверджується реєстраційним посвідченням від 02.07.2002року Львівським ОДКБТІ та ЕО ( т.2 а.с.78).- ця обставина залишилась поза увагою суду першої інстанції, не досліджувались і їм не надана правова оцінка.

Відповідно до ч.2 ст.3 Закону України «Про приватизацію майна державних підприємств» дія цього Закону не поширюється, зокрема, на приватизацію об»єктів державного земельного та житлового фондів, а також об»єктів соціально-культурного призначення, за винятком тих, які належать підприємствам, що приватизуються.

В разі банкрутства підприємств, зміни форми власності або ліквідації підприємств, установ, організацій, у повному господарському віддані який перебуває державний житловий фонд, останній (крім гуртожитків) одночасно передається у комунальну власність відповідних міських, селищних, сільських ОСОБА_36 народних депутатів у відповідності до вимог ч.2 п9 ст..8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»

Пунктом 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність загальнодержавного житлового фонду, що перебував у повному віданні або в оперативному управлінні підприємства, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №891 від 6 листопада 1995 року в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, встановлено, що передачі в комунальну власність підлягають житлові будинки відомчого фонду крім гуртожитків. Зміни до п. 2 Положення щодо передачі в комунальну власність відомчого житлового фонду, у тому числі гуртожитків, були внесені постановою Кабінету Міністрів України № 695 лише 26 травня 2004року, дана обставина висвітлена у Постанові Верховного Суду від 28 лютого 2011 р.

Отже, враховуюче наведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при винесенні рішення керувався нормою, яка ще не діяла на той час, оскільки при приватизації ВАТ «Львівська автобаза№1» гуртожитки не відносилися до об»єктів державного житлового фонду, який підлягав приватизації громадянам України чи підлягав передачі у комунальну власність відповідних ОСОБА_36, і могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої заборони не існувало. Як вбачається з матеріалів справи (а.с.89 т2.) згідно наказу голови правління ВАТ «Львівська автобаза№1» в чиїй власності перебував гуртожиток за адресою м.Львів вул.Б.Котика 4 передано у власність фонду ТзОВ , »Бізнес центр ОСОБА_20» в цілому.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_20 та ОСОБА_21 набули права власності на законних підставах та у відповідності договорів: купівлі - продажу від 20.07.2006 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за № 2239 (т.2 а.с. 136-137). ТзОВ «Бізнес ОСОБА_40» було продано відповідачу ОСОБА_20 житлові приміщення гуртожитку 3,4,5 поверхів, загальною площею 1312,2 кв.м.; договору купівлі - продажу від 13.09.2005 р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотарільного округу за № 3535 (т.1 А.с. 7) ТзОВ «Бізнес ОСОБА_40» було продано ТзОВ «Саша» нежитлові приміщення гуртожитку за адресою м. Львів, вул. Б. Котика 4, площею 309,8 кв.м. Після чого нежитлові приміщення вказаного гуртожитку площею 224,7 кв.м. ТзОВ «Саша» було відчужено ОСОБА_20 на підставі договору про поділ нерухомого майна посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу 26.10.2007 р. № 3589 (т.1 а.с.13), договору купівлі-продажу від 31.01.2008 р. посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу (т.1 а.с. 12) ТзОВ «Саша» було продано ОСОБА_20 нежитлові приміщення гуртожитку за адресою м. Львів, вул. Б. Лепкого 16 площею 85, 1 кв.м.

В свою чергу ОСОБА_21 набула право власності на спірне приміщення відповідно до договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу від 30.10.2007р. № 2710 (т.1 а.с. 20-21) нежитлові приміщення гуртожитку за адресою м. Львів, вул. Б. Котика 4 загальною площею 224,7 кв.м.

Отже, відповідачі ОСОБА_20, ОСОБА_21 стали добросовісними набувачами відповідно до ст. 388 ЦК України, оскільки придбали оплатно дані приміщення та набули на них право власності яке зареєстрували в порядку передбаченого законом. Крім того, акти органу приватизації за якими здійснювалась купівля-продаж не визнані недійсними у встановленому законом порядку. Відповідно до матеріалів справи вбачається, що на момент укладання правочинів жодних обтяжень , обмежень,заборон, прав третіх осіб не існувало.

Відтак, з урахуванням вищенаведеного і в силу норм ст..330, 388 ЦК України відповідачі ОСОБА_20, ОСОБА_21 є добросовісними набувачами спірних приміщень, право власності на які набули відповідно до чинних договорів-купівлі, правові підстави для визнання яких відсутні.

Згідно до вимог ст..392 ЦК України, власник майна може пред»явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право. РФ ФМУ у Львівській області в чиїх інтересах звернулась прокуратура Львівської області мав право звернутися до суду з позовом за захистом саме своїх порушених або оспорюваних прав та охоронюваних законом інтересів, але право державної власності на майно, що є предметом спору, позивачу не належить, а чуже право підлягає захисту в межах інституту представництва. В матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що Державний орган України надав повноваження в установленому порядку позивачу звертатись до суду за захистом права державної власності.

При задоволенні вимог про витребування з незаконного володіння майна- спірних приміщень у відповідачів ОСОБА_20, Яворської суд не зазначив в чому полягає незаконність володіння.

Окрім того, поза увагою суду запишись ті обставини, що спірні приміщення перебувають з 30.10.2007року в іпотеці банку ВАТ «Електрон Банк» - ВАТ «Фольксбанк» (т. 1 а.с. 130-139 ), що відповідно до вимог ч.1 ст.23 Закону «Про іпотеку» в разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, в тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Проте суд з порушенням вимог 214, 215 ЦПК України на зазначене уваги не звернув, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права при визначенні правових підстав.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.

Згідно до вимог ст..328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

В той же час, матеріалами стверджується, що саме РВ ФДМУ під час приватизації майна підприємства передав у власність ВАТ «Львівська автобаза№1» спірне майно (т.2а.с.78). Підстав для визнання договорю купівлі-продажу спірних приміщень недійсними, які мали місце саме на час укладення цих договорів, так само як підстав для витребування майна від добросовісних набувачів, позивачем не наведено.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 24.06.2003 «Stretch проти Об»єднаного Королівства Великобританії і Пінічної Ірландії» визнання недійсним договору згідно якого покупець отримав майно від держави та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон є неприпустимим.

З огляду на вищенаведене та враховуючи приписи законодавства України, які діяли на момент приватизації підприємств та відповідачів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 колегія ухвалює рішення про відмову у позові, оскільки гуртожитки не відносились до об»єктів державного житлового фонду, який підлягав передачі в комунальну власність відповідних рад, тому могли бути включені до вартості майна підприємств, які підлягали приватизації, оскільки законодавчої бази не існувало, крім того колегія вважає, що матеріали справи не містять доказів, які б підтверджували неправомірності набуття відповідачами права власності на спірні приміщення у гуртожитку та незаконне володіння ними.

За таких обставин, підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності за Регіональним відділенням Фонду державного майна України у Львівській області та Фондом державного майна України та витребуванням приміщень, які на праві власності належать відповідачам ОСОБА_20 О П., ОСОБА_41 з їх володіння, колегія суддів не вбачає, а тому приходить до висновку про задоволення апеляційних скарг і скасування оскаржуваного рішення Личаківського районного суду м.Львова від 9 квітня 2012р. та ухваленням нового рішення про відмову у задоволення позовних вимог заступника прокурора Львівської області в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області та Фонду державного майна України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.304,п.2.ч.1.ст.307, ст.ст.313,316,317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Фольксбанк» та апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_21 ОСОБА_2 задоволити.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 9 квітня 2012р. скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову заступника прокурора Львівської області в інтересах Регіонального відділення Фонду державного майна України у Львівській області та Фонду державного майна України до ОСОБА_20, ОСОБА_21, за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивачів мешканців гуртожитку по вул. Б.Котика, 4: ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27, ОСОБА_18, ОСОБА_14, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_16, ОСОБА_28, ОСОБА_29, ОСОБА_30, ОСОБА_31, ОСОБА_32, ОСОБА_12, ОСОБА_33, ОСОБА_34, ОСОБА_35, ОСОБА_8, третіх осіб на стороні відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес-Центр Олеко», Товариства з обмеженою відповідальністю «Саша», Відкритого акціонерного товариства «Львівська автобаза №1», третіх осіб Публічного акціонерного товариства «Фольксбанк», Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_37 Аваль», Львівської міської ради, Личаківської районної адміністрації Львівської міської ради, Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про визнання права власності та вилучення майна з незаконного володіння.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий :

Судді :