АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого Михайловської С.Ю.

Суддів Чубукова О.П., Єлізаренко І.А..

При секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Українського державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних проблем інвалідності про захист прав споживача, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2012 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Українського державного науково-дослідницького інституту медико-соціальних проблем інвалідності про захист прав споживача, відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильну оцінку доказів та обставин по справі.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 встановив, що позивач є ветераном війни - учасником бойових дій, що підтверджується виданим на його ім'я посвідченням серії АА № 450017 від 10.01.1996 р.

01.03.2011 р. Запорізькою обласною МСЕК позивача було направлено до Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська для консультації щодо групи інвалідності пов'язаної з проходженням служби у Військових Силах України.

З 04.05.2011 р. по 13.05.2011 р. позивач був обстежений в умовах неврологічного відділення Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м. Дніпропетровська та згідно з наказом МОЗ України від 07.04.2004 р. № 183, а також висновком інституту експертизи № 2590, групу інвалідності йому встановлено не було.

Відповідно до виписки з історії хвороби № 2590 від 13.05.2011 р. Українського державного науково-дослідного інституту медико-соціальних проблем інвалідності м Дніпропетровська позивачу було поставлено основний діагноз: «последствия множественного осколочного ранения (ДРА) в виде рубцов. Гипертензивная энцефалопатия 1 ст. на фоне атеросклероза магістральних артерій головы, легкая координаторная недостаточность, конверсионный синдром с рентными установками».

10.10.2011 р. позивач ОСОБА_2 був повторно оглянутий Запорізькою обласною МСЕК № 3 та відповідно до Постанови КМУ від 03.02.2009 р. № 1317 «Положення про медико-соціальну експертизу», направлення Мелітопольсько-Веселівського ОРВК, витягу з і протоколу засідання ВЛК Південного регіону по встановленню причинного зв'язку і, захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв від 17.02.2011 р. № 41, позивачу безстроково встановлено 2 групу інвалідності, внаслідок травми, пов'язаної з виконанням обов'язків військової служби.

На підставі вищевикладеного позивачу було видано посвідчення серії Є № 051424 від 14.11.2011 р. про те, що він є інвалідом 2 групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЩІК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлений принцип диспозитивності цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Для відшкодування моральної шкоди за правилами ст. 1166 та 1167 ЦК України позивачу необхідно довести такі факти як: неправомірність поведінки особи, наявність шкоди, наявність причинного зв'язку між протиправною поведінкою та шкодою, що є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки особи, яка завдала шкоди, наявність вини особи, яка завдала шкоди.

Під час розгляду справи судом встановлено, що позивачем не надано суду будь-яких доказів, що основний діагноз його хвороби, встановлений відповідачем в історії його хвороби від 13.05.2011 р. № і 2590, є неправомірним.

Суд не прийняв посилання позивача на Закон України «Про захист прав споживачів» при обґрунтуванні своїх позовних вимог щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є неприйнятними, оскільки викладені у позовній заяві обставини не пов'язані з наданням послуг передбачених Законом України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин, суд дійшов висновку, про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія судді вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, суд правильно встановив вищезазначені обставини справи, дав цим обставинам та доказам по справі правильну правову оцінку і, відповідно до вимог 23, 1166, 1167 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

Довід апеляційної скарги про неправильну оцінку судом доказів та обставин по справі, не може бути прийнятий до уваги, оскільки необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці, тоді як, згідно ст. 212 ЦПК України, оцінка доказів є виключним правом суду.

Таким чином рішення суду є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не спростовують його правильність.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 12 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала чинна з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному прядку протягом двадцяти днів.

Судді :