Номер провадження 2/2603/1405/12
Справа №2-876/12
РІШЕННЯ

Іменем України

15 лютого 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Зотько Т.А.

при секретарях - Корнюшкіній Н.М., Самойловій М.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27, 3-особи: Товариство з обмеженою відповідальністю Марвел-Буд, Національна акціонерна компанія Енергетична компанія України Публічне акціонерне товариство Укргідроенерго Філія Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 акціонерного товариства "Мостобуд" "Мостозагін № 27", 3-особи: Товариство з обмеженою відповідальністю "Марвел-Буд", Національна акціонерна компанія "Енергетична компанія України "Публічне акціонерне товариство "Укргідроенерго" Філія "Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС" про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку, моральної шкоди та витрат на правову допомогу.

В ході розгляду справи, позивач неодноразово збільшував свої позовні вимоги, просив суд визнати незаконним наказ Мостозагону № 27 ОСОБА_2 акціонерного товариства "Мостобуд" від 01.03.2011 року № 16/1-К про звільнення його з посади інженера виробничо-технічного відділу, просив поновити його на вказаній посаді та стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2011 року по 31.01.2012 року в сумі 31 554 грн. 60 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у сумі 5 400 грн. 00 коп.. Остаточно позивач уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу та затримки розрахунку при звільненні за період з 01.03.2011 року по 31.01.2012 року в сумі 31 554 грн. 60 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01.10.2010 року по 15.07.2011 року за 23 календарних дні в сумі 3.141 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у сумі 5 400 грн. 00 коп..

В судовому засіданні в обґрунтування своїх уточнених позовних вимог позивач та його представник ОСОБА_3 послались на те, що відповідач скасувавши наказ про звільнення позивача з займаної посади від 01.03.2011 року та звільнивши його з займаної посади 15.07.2011 року, не провів з ОСОБА_1 остаточний розрахунок при звільненні та не видав своєчасно трудову книжку, а відтак позивач змушений звернутись за захистом своїх порушених прав та просили судстягнути на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу за період з 01.03.2011 року по 31.01.2012 року в сумі 31 554 грн. 60 коп., компенсацію за невикористану щорічну відпустку за період з 01.10.2010 року по 15.07.2011 року за 23 календарних дні в сумі 3.141 грн. 80 коп., моральну шкоду в розмірі 5000 грн. 00 коп., витрати на правову допомогу у сумі 5 400 грн. 00 коп..

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27 ОСОБА_4 уточнений позов визнав частково, посилаючись на те, що за усною домовленістю між сторонами по справі позивача було звільнено з займаної посади з 01.03.2011 року, в подальшому вказаний наказ було скасовано, позивач був поновлений на посаді та звільнений на підставі особисто поданої заяви від 15.07.2011 року, шляхом направлення відповідачу поштовою кореспонденцією. Після звільнення на письмову заяву позивача, йому було направлено за адресою місця мешкання трудову книжку. Представник відповідача зазначив суду, що ними визнаються вимоги позивача в частині існуючої заборгованості по заробітній платі перед позивачем нарахованій за період з 01.03.2011 року по 15.07.2011 року, однак разом з тим решту позовних вимог вони не визнають на просять суд відмовити у їх задоволенні.

Представник 3-особи: Національної акціонерної компанії Енергетична компанія України Публічне акціонерне товариство Укргідроенерго Філія Дирекція з будівництва Дністровської ГАЕС ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив суду, що позивач перебував у трудових відносинах з відповідачем, дійсно позивачу було оформлено перепустку за №1150 для перебування на території забороненої зони першого гідроагрегату першої черги Дністровської ГАЕС терміном до 31.03.2011 р., будь-яких договорів між ними та позивачем не укладалось, документи, які б підтверджували перебування позивача у відрядженні у них відсутні, а тому представник ОСОБА_5 просив суд позовні вимоги розглянути відповідно до вимог законодавства та постановити законне та обгрунтоване рішення.

Представник 3-особи: ТОВ Марвел-Буд у судове засідання не зявився, про розгляд справи товариство повідомлялось судом належним чином, про що свідчать копії листів про направлення поштової кореспонденції (а.с.54, 55, 84, 85).

За таких обставин суд вважав за можливе розглядати справу у відсутності 3-особи: ТОВ Марвел-Буд, згідно вимог ч.4 ст.169 ЦПК України.

Вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є частково обґрунтованими і підлягають частковому задоволенню виходячи із наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 було прийнято на роботу до Мостобудівельного загону №27, що є структурним підрозділом ПАТ Мостобуд на посаду інженера виробничо-технічного відділу, з оплатою згідно штатного розкладу, що не заперечували сторони по справі.

01.03.2011 року наказом ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 №16/1 К ОСОБА_1 було звільнено з 01.03.2011 року за власним бажанням за ст.38 КЗпП України (а.с.14).

В той же день 01.03.2011 року ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 було винесено наказ №16/2 К про визнання не дійсним наказу №16/1 К від 01.03.2011 року та поновлення ОСОБА_1 на посаді інженера виробничо-технічного відділу з 01.03.2011 року та допущено до виконання посадових обовязків (а.с.91).

Згідно заяви ОСОБА_1 від 15.07.2011 року, позивач звернувся до ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 про звільнення з займаної посади з 15.07.2011 року (а.с.8). Вказана заява була отримана відповідачем, що не заперечували сторони по справі.

15 липня 2011 року ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 було видано наказ №91/1-К, відповідно до якого ОСОБА_1 був звільнений з посади інженера виробничо-технічного відділу ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 за власним бажанням ст.38 КЗпП України з виплатою компенсації за невикористану відпустку за період з 01.10.2010 року 15.07.2011 року за 23 календарних дні (а.с.96).

Як вбачається з копії заяви позивача від 15.07.2011 року на імя відповідача, ОСОБА_1 звернувся до відповідача з проханням направити поштовою кореспонденцією трудову книжку, довідку про розмір заробітної плати та розрахункові кошти за адресою місця мешкання позивача (а.с.9).

Як зазначив позивач у позовній заяві, трудову книжку він отримав 26 вересня 2011 року.

Згідно вимог ч.4 ст.235 КЗпП України, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з 15.07.2011р. по 26.09.2011р. (дата отримання позивачем трудової книжки 26.09.2011 року) ОСОБА_1 знаходився у вимушеному прогулі. З довідки вбачається, що його заробітна плата за останні два повні місяці, що передують звільненню становила 6.150 грн. 00 коп., в листопаді 2010 року 3.060 грн., у грудні 2010 року 3.090 грн. 00 коп. (а.с.16). У відповідності з Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995р. Про затвердження порядку обчислення середньої заробітної плати, середньоденний заробіток ОСОБА_1 за листопад 2010 р. - грудень 2010р. становить 100 грн. 03 коп. (3.060 грн. + 3.090 грн. = 6.150 грн. мінус страхові внески 48 грн. = 6.102 грн.; 6.102 грн. поділити на 45 відпрацьованих дні (в листопаді 2010 р. грудні 2010р.) = 136 грн. 60 коп. - середньоденний заробіток. За період вимушеного прогулу 15.07.2011р. по 26.09.2011р. було 50 робочих днів, що помножене на 136 грн. 60 коп. = 6.830 грн. 00 коп. заробітна плата за час вимушеного прогулу, яку суд вважає доцільним стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27 на користь ОСОБА_1.

Відповідно до вимог ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективним договором, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.

Згідно пояснень сторін по справі, заборгованість відповідача з виплати заробітної плати перед позивачем з березня 2010 року по 15.07.2011 року, включно, становить 12.430 грн. 60 коп..

Крім того, згідно наказу про звільнення позивача з займаної посади з 15.07.2011 року, зазначено, що підлягає виплаті позивачу компенсація за невикористану відпустку за період з 01.10.2010 року по 15.07.2011 року за 23 календарних дні.

За таких обставин, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачакомпенсація за невикористану відпустку за період з 01.10.2010 року по 15.07.2011 року за 23 календарних дніу розмірі 3.141 грн. 80 коп..

Таким чином, суд приходить до висновку, що ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 звільнивши позивача з займаної посади 15.07.2011 року не провело з ним остаточний розрахунок при звільненні, чим порушило вимоги ст.116 КЗпП України, згідно якої при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться у день звільнення.

Судом встановлено, що невиплата позивачу належних йому сум відбулась з вини ПАТ Мостобуд Мостозагін №27, а тому заборгованість у розмірі 12.430 грн. 60 коп. та компенсація за невикористану відпустку за період з 01.10.2010 року по 15.07.2011 року за 23 календарних дніу розмірі 3.141 грн. 80 коп підлягають стягненню з відповідача у судовому порядку.

Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про відсутність вини ПАТ Мостобуд Мостозагін №27 в несвоєчасній виплаті зарплати позивачу.

Відповідно до вимог ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника, або уповноваженого ним органу, належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 КЗпПУ, при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно вимог ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи

міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Враховуючи той факт, що позивач був звільнений з займаної посади з 15.07.2011 року згідно наказу №91/1-К за власним бажанням, трудова книжка була позивачем отримана 26.09.2011 року, до суду з вказаним позовом він звернувся 10.11.2011 року, тобто більш, як через 1,5 місяці після отримання трудової книжки, суд приходить до висновку, що позивачем пропущено строк на звернення до суду за захистом своїх порушених прав, а за таких обставин, суд відмовляє позивачу в задоволенні вимоги позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів поважності причин пропуску вказаного строку.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Суд вважає, що незаконними діями, які полягали у несвоєчасній видачі трудової книжки ОСОБА_1 після його звільнення з роботи, йому було заподіяно моральну шкоду, яка складається з моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків. Відсутність роботи вимагала від ОСОБА_1 додаткових зусиль для організації життя.

Суд приходить до висновку, що розмір моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1, становить 500 грн. Розмір моральної шкоди, визначений позивачем 5.000 грн., суд вважає явно завищеним.

Відповідно до вимог ст.84 ЦПК України, витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката, або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В обгрунтування вимог про відшкодування витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, позивачем надано копію договору від 31.08.2011 року про надання юридичних послуг, укладеного між позивачем та ФОП ОСОБА_6, додаток до договору №1 розрахунок про надання правової допомоги та квитанції про її оплату (а.с.64-70).

Згідно вимог ст.56 ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Особа, зазначена в частині першій цієї статті, має право знайомитись з матеріалами справи, робити з них витяги, знімати копії долучених до справи документів, бути присутнім у судовому засіданні. Особа, яка має право на надання правової допомоги, допускається ухвалою суду за заявою особи, яка бере участь у справі.

Виходячи з того, що ОСОБА_3 діяв у судовому засіданні, як представник позивача на підставі довіреності від 02.09.2011 року, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_7 з повним колом прав, наданим стороні по справі за цивільним, кримінальним судочинством та адміністративним провадженням (а.с.51), позивач заяви про допущення ОСОБА_3, як особи, яка має право на надання правової допомоги, суду не подавав і зазначена особа не допускалась судом до участі у справі, а діяла на підставі довіреності, як представник позивача, а тому суд приходить до висновку, що вимоги про відшкодування витрат, понесених позивачем по оплаті правової допомоги не знайшли обгрунтування у судовому засіданні, та не підлягають задоволенню судом.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача частково обґрунтовані і підлягають частковому задоволенню в повному обсязі.

Згідно вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27 на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 02 коп..

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10, 56, 60, 84, 88, 212, 213 215 ЦПК України, ст.ст.116, 117, 233, 237 1 КЗпП України; суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі у розмірі 12.430 грн. 60 коп., середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 6.830 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 3.141 грн. 80 коп., моральну шкоду у розмірі 500 грн., а всього стягнути 22.902 грн. 40 коп..

В задоволенні інших вимог позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства Мостобуд Мостозагін №27 на користь держави судовий збір у розмірі 229 грн. 02 коп..

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м.Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: