Справа № 1510/4242/12
Провадження № 4-с/1510/51/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого - судді Смокіної Г.І.,

при секретарі Лисакові О.О.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Ізмаїлі справу за скаргою відритого акціонерного товариства Енергопостачальна компанія Одесаобленерго про визнання незаконною постанови відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції від 21.11.2012 року про повернення виконавчого листа № 2-2515/2007, виданого 06.12.2007 року, -

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство Енергопостачальна компанія Одесаобленерго (далі ВАТ «ЕК Одесаобленерго») звернулось до суду зі скаргою, яка в подальшому була уточнена, на постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 та просить визнати вищевказану постанову незаконною та зобовязати державного виконавця здійснити всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника ОСОБА_3 та звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон, мотивуючи тим, що у відділі Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції знаходився на виконанні виконавчий лист № 2-2512-2007, виданий 13.06.2008 року на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 06.12.2007 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Одесаобленерго 1442,44 грн. 21.11.2011 року державним виконавцем відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 була винесена постанова про повернення виконавчого документа. Разом з цим, зазначена постанова про повернення виконавчого документа була винесена без перевірки наявності майна у боржника, без звернення до суду про заборону виїзду боржника за межі України та без звернення до слідчих органів про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ухилення від виконання рішення суду.

В судовому засіданні представник ВАТЕК Одесаобленерго підтримав скаргу в повному обсязі.

Державний виконавець відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління ОСОБА_2 проти задоволення скарги заперечує, пояснила, що звернення до суду із поданням про заборону виїзду боржника за межі України було неможливо через відсутність числа, місяця та року народження боржника, пошук вказаних даних через уповноважені органи був проведений належним чином, а підстав для притягнення боржника за ухилення від виконання судового рішення не було, оскільки боржник не виконував дій, за які наступає кримінальна відповідальність. До комунального підприємства Ізмаїльське МБТта відділу Держкомзему не зверталась, оскільки сума боргу не перевищувала 10 розмірів мінімальної заробітної плати, а тому відповідно до ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» на нерухоме майно стягнення не звертається. Крім того, пояснила, що за вказаним виконавчим листом було відкрито виконавче провадження № 389/11, при виконанні якого усі необхідні дії відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» було проведено.

Вислухавши пояснення заявника, заінтересованої сторони, дослідивши матеріали скарги, матеріали виконавчого провадження № 1791/6, суд вважає, що скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Скарга розглядається у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржується (ст.386 ч.1 ЦПКУкраїни).

Згідно ч.2 ст.387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобовязує державного виконавця задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом встановлено, що у відділі Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції знаходився на виконанні виконавчий лист № 2-2512-2007, виданий 13.06.2008 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Одесаобленерго 1442,44 грн.

Постановою державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління ОСОБА_2 від 21.11.2011 року виконавчий документ було повернуто у зв'язку із тим, що грошові кошти, цінні папери та майно, яке підлягає опису та арешту, належне боржникові та на яке можливо звернути стягнення в межах суми боргу, відсутні. Боржник пенсію не одержує, як приватний підприємець не зареєстрований, не працює, інших доходів не має.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець дійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Стаття 32 ЗУ Про виконавче провадження передбачає наступні заходи примусового виконання рішень: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до вимог ст.47 Закону України Про виконавче провадження виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо, зокрема у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

В матеріалах виконавчого провадження № 1791/6 по виконанню виконавчого листа № 2-2512-2007, виданого 13.06.2008 року на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2007 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Одесаобленерго 1442,44 грн., відсутні докази здійснення державним виконавцем заходів щодо виявлення нерухомого майна боржника, а саме відсутні звернення до комунального підприємства Ізмаїльське МБТІта відділу Держкомзему.

Посилання державного виконавця на те, що сума боргу не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, тому на нерухоме майно відповідно до ст.52 ЗУ «Про виконавче провадження» не звертається стягнення, у звязку з чим запити не здійснювались, необґрунтоване, оскільки відповідно до ч.7 вищевказаної норми у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим провадженням, не перевищує десяти розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване це житло, не здійснюється. У такому разі державний виконавець зобов'язаний вжити всіх заходів для виконання рішення за рахунок іншого майна боржника.

Державним виконавцем взагалі не було вчинено дій щодо встановлення наявності чи відсутності у боржника нерухомого майна.

Крім того, згідно п.18 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, у процесі здійснення виконавчого провадження державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця.

Державний виконавець із поданням для вирішення питання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України у межах виконавчого провадження № 1791/6 до суду не звертався, доказів неможливості встановити число, місяць та рік народження боржника не надав.

Згідно твердженням державного виконавця за виконавчим листом № 2-2512-2007 18.01.2012 року було відкрито виконавче провадження № 389/11, під час проведення виконавчих дій по якому були здійсненні відповідні запити до МБТІ та Держкомзему, УПФУ в м.Ізмаїлі та Ізмаїльському районі, АІПС «Автомобіль», Ізмаїльської ОДПІ тощо, до суду подана заява про тимчасову заборону боржнику виїзду за кордон України, та постановою від 06.08.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу, отже всі дії по виконанню вищезазначеного виконавчого листа фактично виконано.

Однак, державним виконавцем при виконанні виконавчого листа № 2-2512-2007, виданого 13.06.2008 року на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2007 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ Одесаобленерго 1442,44 грн. у межах виконавчого провадження №1791/6 не було виконано усі передбачені ЗУ «Про виконавче провадження» дії, тому суд вважає, що на момент винесення оскаржувана постанова про повернення виконавчого документа від 21.11.2011 року є незаконною.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 384-387 ЦПК України,-

У Х В А Л И В:

Постанову державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 21.11.2011 року про повернення виконавчого листа № 2-2512-2007, виданого 13.06.2008 року на підставі рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 06.12.2007 року - визнати незаконною.

Зобовязати державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 здійснити всі необхідні заходи щодо розшуку майна боржника ОСОБА_3 та звернутися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за кордон.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя ОСОБА_4