Справа № 2520/621/2012 Провадження № 22-ц/2590/2868/2012 Головуючий у I інстанції Смаль І. А.
Категорія цивільна Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 серпня 2012 року
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:Бобрової і.о., ОСОБА_2,
при секретарі:ОСОБА_3,
за участю:відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2012 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями, -

в с т а н о в и в:

Рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено; визнано за ОСОБА_6 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою вул. Незалежності, 6 в смт Сосниця Чернігівської області, та вирішено питання про розподіл судових витрат: стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 892,53 грн. витрат по сплаті судового збору.

Додатковим рішенням Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 липня 2012 року визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою вул. Незалежності, 6 в смт Сосниця Чернігівської області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції змінити та визнати за нею, ОСОБА_4 С,ОСОБА_7 власності на ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями за адресою вул. Незалежності, 6 в смт Сосниця Чернігівської області.

За доводами апеляційної скарги, рішення суду є несправедливим, незаконним та, необґрунтованим, оскільки суд однобічно і поверхово розглянув справу, не врахував положення частин 2 та 3 статті 70 Сімейного кодексу України щодо можливості відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, та не врахував інтересів спільних неповнолітніх дітей, які знаходяться на її утриманні, і що позивач, який не бере участі у їх вихованні та не бажає сплачувати на них аліменти та зловживає алкогольними напоями, може отримати половину будинку і негативно впливати на житлові інтереси її та дітей, розпорядившись своєю часткою . Суд також не звернув уваги на наявність кредитних зобовязань щодо предмету спору, виплата яких залишилась її обовязком, тобто суд не врахував положення ч.4 ст.65 СК України

ОСОБА_4 також зазначає, що суд заборонив їй залучати до матеріалів справи (необґрунтовано відмовив у прийнятті доказів) довідку про розмір заборгованості ОСОБА_6 по аліментах на двох їх спільних дітей, хоча факт заборгованості по аліментах має впливати на результати розгляду справи, оскільки розмір аліментів, які діти одержують, є недостатнім для забезпечення їх фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_4, її представника ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.60 та ч.1 ст.70 Сімейного кодексу України, відповідно до яких майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу), і що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Судом першої інстанції встановлено, що з 19.11.1994 р. ОСОБА_6 і ОСОБА_4 перебували в шлюбі, який розірвано рішенням Сосницького районного суду від 30.01.2012 р. (а.с.4).

В період шлюбу, 13.12.2005 р. ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку готовністю 44% за адресою: вул. Незалежності, 6 в смт Сосниця Чернігівської області за 10000 грн. (а.с.39).

Для придбання та добудови житлового будинку Чернігівським обласним фондом підтримки індивідуального житлового будівництва на селі 21.12.2005 р. ОСОБА_4 був наданий кредит на суму 20 320 грн. на строк до 20.12.2013 р., зі сплатою 3% річних за користування кредитом (а.с.42).

Після закінчення будівництва ОСОБА_4 видано свідоцтво про право власності на спірний житловий будинок, яке зареєстроване Сосницьким районним бюро технічної інвентаризації 13.08.2007 р. (а.с.34, 37,44).

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою вул. Незалежності, 6 в смт Сосниця Чернігівської області, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, і що частки майна дружини та чоловіка є рівними.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи наступне.

Приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Проте, відповідачем ОСОБА_4 не було надано суду першої інстанції та не предявлено апеляційному суду належних та допустимих доказів того, що вона придбала будинок за свої особисті кошти, що позивач ОСОБА_6 не мав самостійного доходу, не працював без поважних причин (навпаки, це спростовано записами у трудовій книжці позивача та довідкою Сосницького районного центру зайнятості), не брав участі у веденні домашнього господарства.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно наявності підстав, передбачених ч.3 ст.70 Сімейного кодексу України для збільшення частки майна дружини, з якою проживають неповнолітні діти, оскільки розмір аліментів, які вони одержують відповідно до рішення Сосницького районного суду від 15 травня 2012 року, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки відповідачем не доведено належними та допустимими доказами наявність підстав для збільшення її частки у спільному майні подружжя. Крім того, такі доводи апеляційної скарги виходять за межі розгляду справи в суді першої інстанції (ч.1. ст. 303 ЦПК України), оскільки такі обставини виходять за межі як заявлених позовних вимог, так і за межі заперечень на позовні вимоги (а.с.31-32).

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно того, що судом першої інстанції не враховано наявність боргових зобовязань за кредитом, не заслуговують на увагу та не спростовують висновки місцевого суду, зважаючи на таке. Кредитні зобовязання виконувались протягом тривалого часу - з грудня 2005 року по січень 2012 року - під час перебування сторін у шлюбі та їх спільного проживання однією сімєю, відповідачкою належними та допустимими доказами не доведено, що заборгованість за кредитом погашалась за рахунок її особистих коштів. Відповідачем ОСОБА_4 не були надані ні суду першої інстанції, ні апеляційному суду допустимі докази наявності непогашеного боргу за кредитними зобовязаннями та його розміру, не ставилось питання про розподіл такого боргу у разі його наявності.

Посилання апелянта на те, що суд першої інстанції не визначив розмір частки відповідача у спірному будинку, не може бути підставою для скасування судового рішення оскільки додатковим рішенням Сосницького районного суду від 30 липня 2012 року визнано за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями. Додаткове рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 30 липня 2012 року в апеляційному порядку не оскаржене.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами, їм дана належна оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування правильного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сосницького районного суду Чернігівської області від 18 липня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: