Справа № 2 - 4443/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2012 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Ханберовій Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчого комітету Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Бабушкінського району м.Дніпропетровська, третя особа Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство №13, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права користування квартирою, зобов`язання виконати певні дії, за зустрічним позовом Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська до ОСОБА_1 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням уточнення, посилається на те, що, починаючи з грудня 2003 року, вона почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 в його квартирі за адресою АДРЕСА_1 , вели спільне господарство. До переїзду на постійне проживання в квартиру ОСОБА_2 вони тривалий час зустрічалися. Вказана квартира була надана ОСОБА_2 в користування із державного житлового фонду, з 26.10.1989 року він був прописаний за вказаною адресою. Питання про реєстрацію шлюбу виникло у них давно, але не стояло гостро, оскільки вони вважали, що вони і є чоловіком та дружиною, а штамп в паспорті є простою формальністю, яка не впливатиме на їх стосунки. Крім того, вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що перешкоджало їй узаконити стосунки з ОСОБА_2 Шлюб між неї та ОСОБА_3 тривав формально, оскільки рівно через місяць після весілля з ним, а саме у вересні 1992 року, вони роз`їхалися через сварки та більше разом не проживали, а потім взагалі не спілкувалися та не бачилися. Щоб офіційно розлучитися із першим чоловіком їй довелося досить тривалий час його розшукувати. Після завершення всієї судової процедури розлучення, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2005 року, яке вступило в законну силу 16.12.2005 року, їх шлюб був розірваний.

Зі спливом часу, проживши однією сім`єю з ОСОБА_4 майже сім років, вони вирішили офіційно одружитися, щоб ні в кого не виникли питання стосовно їх сімейного статусу. Ними була подана заява до Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області і реєстрацію їх шлюбу вперше було призначено було на 03.12.2010 року. У зв`язку із стаціонарним лікуванням ОСОБА_2 дату реєстрації було перенесено на 17.12.2010 року о 10:35 год. Проте весілля так і не відбулося, оскільки в цей день 17.12.2010 року о 04:00 годин ОСОБА_2 помер. Увесь час спільного проживання вони жили добре, крім неї ОСОБА_2 ніхто не доглядав, до нього ніхто із родичів навіть не навідувався, квартиру облаштовували разом, комунальні послуги та інші витрати на утримання квартири також сплачували спільно.

Позивач посилається на те, що після смерті ОСОБА_2 вона перебуває у розпачі, вона втратила дорогу та кохану для себе людину, наразі постає питання про її права на квартиру, оскільки вона стала вдовою фактично, а юридично на теперішній час вона не вважається навіть членом сім`ї померлого і тому її можуть виселити з цього приміщення, що стало приводом для її звернення до суду за захистом своїх прав.

Посилаючись на зазначене, позивачка просить встановити факт проживання однією сім`єю її та ОСОБА_2 без шлюбу з 16.12.2005 року, визнати за нею право користування квартирою АДРЕСА_2 , зобов`язати Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне виробниче підприємство Бабушкінського району м. Дніпропетровська укласти з нею договір найму вказаної квартири.

Комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне виробниче підприємство Бабушкінського району м. Дніпропетровська звернулося до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про її виселення з квартири АДРЕСА_2 . В обґрунтування позовних вимог позивач по зустрічному позову посилається на те, що у вищевказаній однокімнатній ізольованій квартирі, загальною площею 34,8 кв.м., житловою площею 18,78 кв.м., на підставі ордеру № 599, виданого Виробничим об`єднанням «Південний машинобудівний завод» 26.05.1989 року, проживав та був зареєстрований ОСОБА_2 , вказана квартира є не приватизованою. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, у зазначеній квартирі самовправно проживає ОСОБА_1 , зареєстрована в АДРЕСА_3 , правовстановлюючі документи на проживання у спірній квартирі нею не надані, ордер на проживання в квартирі їй не видавався, звільнити квартиру добровільно вона відмовилася.

Вказані позови були об`єднані судом в одне провадження.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просили їх задовольнити. Зустрічні позовні вимоги не визнали та просили відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх необгрунтованість.

Представник відповідача Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська в судовому засіданні проти позову заперечувала в повному обсязі, посилаючись на його необґрунтованість, зустрічні позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача Виконкому Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради проти позову ОСОБА_1 заперечував, посилаючись на його необґрунтованість, вважав зустрічні позовні вимоги обґрунтованими.

Представник третьої особи КЖЕП №13 в судове засідання не з`явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, причину неявки суду не повідомили, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Вислухавши осіб, які з`явилися, свідків, дослідивши докази у справі, суд вважає, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відмова від права на звернення до суду за захистом є недійсною.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів

Як встановлено в судовому засіданні, влітку 2002 року ОСОБА_1 познайомилася з ОСОБА_2 . Починаючи з грудня 2003 року, позивач ОСОБА_1 почала проживати у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_2 в його квартирі за адресою АДРЕСА_1 . Вказана квартира, житловою площею 18,78 кв.м., загальною площею 34,80 кв.м., була надана ОСОБА_2 в користування із державного житлового фонду, з 26.10.1989 року він один був зареєстрований за вказаною адресою, де постійно жив, на його ім`я був відкритий особовий рахунок.

В період спільного проживання між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були добрі відносини, вони вважали один одного чоловіком і дружиною, були однією сім`єю, мали спільний бюджет, разом за спільні кошти придбавали продукти харчування та необхідні їм речі, зокрема, пральну машинку, холодильник, комп`ютер, взуття, одяг, ОСОБА_1 перевезла до квартири свої особисті речі, а також шкаф, телевізор. Вони ходили в гості, до них приходили гості, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, всі їх знайомі вважали їх подружжям. Крім позивачки за ОСОБА_2 ніхто не доглядав під час хвороби, до нього ніхто із родичів не навідувався, квартиру облаштовували вони разом, комунальні послуги та інші витрати на утримання квартири також сплачували спільно.

До переїзду на постійне проживання в квартиру ОСОБА_2 вони тривалий час зустрічалися. Питання про реєстрацію шлюбу виникло у них давно, проте вони не поспішали, оскільки вони вважали, що вони і є чоловіком та дружиною, а штамп в паспорті є простою формальністю, яка не впливатиме на їх стосунки. Крім того, позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , що перешкоджало їй узаконити стосунки з ОСОБА_2 Шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 існував формально, оскільки у вересні 1992 року вони роз`їхалися через сварки та більше разом не проживали, а потім взагалі не спілкувалися та не бачилися. Щоб офіційно розлучитися із першим чоловіком позивачці довелося досить тривалий час його розшукувати. Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 05.12.2005 року, яке вступило в законну силу 16.12.2005 року, шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 був розірваний та згодом видано свідоцтво про розірвання шлюбу.

Зі спливом часу, проживши однією сім`єю з ОСОБА_4 майже сім років, вони вирішили офіційно одружитися, щоб ні в кого не виникли питання стосовно їх сімейного статусу. Позивачкою разом з ОСОБА_4 була подана заява до Красногвардійського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області і реєстрацію їх шлюбу вперше було призначено було на 03.12.2010 року.

У зв`язку із стаціонарним лікуванням ОСОБА_2 дату державної реєстрації шлюбу було перенесено на 17.12.2010 року о 10:35 год., що підтверджується довідкою від 16.02.2011 року № 329/03-50, виданою Красногвардійським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Проте реєстрація шлюбу так і не відбулася, оскільки в цей день ІНФОРМАЦІЯ_1 о 04:00 годин ОСОБА_2 помер, що підтверджується Довідкою про причину смерті від 17.12.2010 року та свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом державної реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. В зв`язку зі смертю ОСОБА_2 особовий рахунок на зазначену квартиру АДРЕСА_4 с 13-0081858 був закритий, що підтверджується копією особового рахунку від 07.06.2011 року, що є у матеріалах справи.

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 залишилася постійно проживати в квартирі АДРЕСА_2 , де продовжує сплачувати витрати на утримання квартири, виконує всі обов`язки її наймача, що підтверджується квитанція про сплату комунальних послуг, електроенергію, теплопостачання, водопостачання. Після смерті ОСОБА_2 на адресу ОСОБА_1 від КЖЕП№13 направлявся припис про необхідність звільнення зазначеної квартири з посиланням на самовправність заселення в неї та пропонувалося надати документи, що підтверджують законність її проживання в квартирі.

Позовні вимоги ОСОБА_1 в якості свідка підтвердила в судовому засіданні позивач

ОСОБА_1 акт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без шлюбу з 16.12.2005 року та її вселення в квартиру зі згоди наймача квартири ОСОБА_2 як члена сім`ї, а саме дружини, також підтвердили допитані в судовому засіданні свідки: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що 20 років проживав по сусідству з ОСОБА_2 . Йому відомо, що ОСОБА_2 з ОСОБА_1 проживали однією сім`єю з грудня 2005 року в квартирі, де жив ОСОБА_2 . Він прийшов до нього в гості в квартиру і ОСОБА_2 його познайомив з ОСОБА_8 . Він розумів, що ОСОБА_1 постійно живе однією сім`єю з ОСОБА_2 як чоловік та жінка в квартирі АДРЕСА_2 , вони разом виходили та приходили в квартиру, носили сумки з продуктами, він часто бачив, як вона заходила і виходила з цієї квартири, бував у них в гостях, вона і зараз там живе. ОСОБА_2 при ньому обіймав ОСОБА_1 , між ними були добрі подружні стосунки.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що він знайомив з ОСОБА_1 з 1996 року. Приблизно в 2004 році вона познайомилася з ОСОБА_2 , між ними виникли близькі стосунки і десь в 2005 році вони стали проживати сім`єю у нього в квартирі по АДРЕСА_5 . Він часто бував у них в гостях, відомо, що у них був сумісним бюджет, він привозив за їх проханням продукти, за які вони віддавали йому свої гроші - то він то вона. При ньому вони говорили, що мають бажання зареєструвати між собою шлюб.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що вона знайома з ОСОБА_1 з 2000 року, оскільки є подругою її доньки. Після знайомства ОСОБА_1 з ОСОБА_2 з кінця 2005 року вона стала з ним проживати однією сім`єю в його квартирі як подружжя, вели сумісне господарство, між ними були добрі та теплі стосунки, вона готувала їжу, прала одяг, у них була повноцінна сім`я з добрими стосунками, а вона, свідок, разом з донькою ОСОБА_1 по 2 рази на місяць їх відвідували. На Новий рік ОСОБА_2 при ній запропонував ОСОБА_1 вийти за неї заміж, проте у неї був втрачений паспорт. Коли він захворів, перебував у лікарні, ОСОБА_1 його доглядала. Їй відомо, що вони збиралися зареєструвати шлюб, проте ОСОБА_2 помер у день, призначений для реєстрації шлюбу.

Зазначене також підтверджується постановою ДІМ Бабушкінського РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області від 16.04.2008 року про відмову в порушенні кримінальної справи за ознаками ч.3 ст. 357 КК України на підставі п.2 ст.6 КПК України за фактом втрати паспорта, де адресою проживання ОСОБА_1 вказана АДРЕСА_1 .

Відповідно до ст. 64 ЖК України члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо вказані особи перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач і члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач в праві в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до роз`ясень, викладених у п.9 Постанови Пленума Верховного Суду України "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України" №2 від 12.04.1985 року, вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім`ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. Однак відсутність письмової згоди членів сім`ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду."

При цьому, як роз"яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 Постанови "Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя" №9 від 01.11.1996 року, "наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому".

Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 190 ЦК України, майном вважається, в тому числі, майнові права та обов`язки.

В свою чергу Пленум Верховного Суду України в постанові "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" №11 від 21.12.2007 року роз`яснив, що "при застосуванні ст. 74 СК, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю".

Пунктом 5 частини 1 ст.256 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Таким чином? за наведених обставин, судом встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без шлюбу з 16.12.2005 року, тобто з дня набрання законної сили рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська про розірвання шлюбу між позивачкою та ОСОБА_3 . Будь-яких належних та допустимих доказів в спростування зазначеного відповідачами суду не надано.

Судом з"ясовано, що встановлення зазначеного юридичного факту проживання ОСОБА_1 однією сім`єю разом з ОСОБА_2 має значення для позивачки для підтвердження її права користування вищевказаною квартирою.

Зважаючи на те, що ОСОБА_1 вселилася в квартиру АДРЕСА_2 зі згоди її наймача ОСОБА_2 та за його життя як член його сім`ї, вела з ним спільне господарство, набула рівного з ним права користування квартирою, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права користування вказаною квартирою підлягають задоволенню.

Задовольняючи вказані позовні вимоги, суд вважає за необхідне задовольнити і позовні вимоги позивача про зобов`язання комунального житлового ремонтно-експлуатаційного підприємства Бабушкінського району м.Дніпропетровська укласти з ОСОБА_1 договір найму квартири АДРЕСА_2 .

Зважаючи на те, що суд визнав обґрунтованими та такими? що підлягають задоволенню позовні вимоги позивача ОСОБА_1 , позовні вимоги Комунального житлового ремонтно-експлуатаційного виробничого підприємства Бабушкінського району м. Дніпропетровська про виселення ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_2 задоволенню не підлягають.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідно до ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів солідарно на її користь понесені витрати по справі сплачений судовий збір в сумі 08 грн. 50 коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 37,00 грн., а всього 45 грн. 50 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 без шлюбу з 16.12.2005 року.

Визнати за ОСОБА_8 право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Зобов`язати комунальне житлове ремонтно-експлуатаційне підприємство Бабушкінського району м.Дніпропетровська укласти з ОСОБА_8 договір найму квартири АДРЕСА_2 .

Відмовити комунальному житловому ремонтно-експлуатаційному підприємству Бабушкінського району м.Дніпропетровська у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про виселення.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя Т.О. Кудрявцева