Справа № 2-190/12
Провадження № 2/1015/2176/11
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

Позивач звернулася до суду до суду з вказаним позовом, у якому просить визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 04.08.2008 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 і зареєстрований під №3830; вжити заходи забезпечення позову шляхом зупинення стягнення на підставі виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2, вчиненого 04.08.2008 р. і зареєстрованого в реєстрі під №3830 до ухвалення судом рішення по справі про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначав, що Виконавчий напис за реєстровим №3830 від 04.08.2008 р. приватним нотаріусом КМНО ОСОБА_2 вчинено всупереч приписам законодавства України, що він не відповідає дійсності, необгрунтований та загальна сума заборгованості на момент вчинення виконавчого напису не була безспірною. З даних підстав Позивач вважає виконавчий напис незаконним.

Крім того, позивач у своїй позовній заяві вказувала, що не отримувала від відповідача письмової вимоги про усунення порушень, тому у відповідача були відсутні правові підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, а також зазначала, що при вчиненні оскаржуваного напису нотаріус не перевірила факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушила вимоги Закону України «Про нотаріат».

Представником відповідача були надані заперечення на позовну заяву з письмовими доказами особистого отримання відповідачкою письмової вимоги, на підставі якої здійснено виконавчий напис, а також доказами правомірності нарахування банком сум заборгованості.

Представником відповідача змінено підставу позову про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, та мотивовано свої вимоги спірністю взаємовідносин між позивачем та відповідачем з приводу нарахованих сум, а також наявністю спору між ними з приводу кінцевого строку погашення кредиту.

Представник позивача позовні вимоги просила задовольнити.

Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявлений позов не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 22 жовтня 2007 р. між відповідачем та позивачем було укладено Кредитний договір № 6-047/07Р (далі за текстом - договір), за умовами якого позивач надав відповідачу кредит в національній валюті на загальну суму 6 060 000 (шість мільйонів шістдесят тисяч) гривень для споживчих цілей, строком користування до 22.10.2022 р. зі сплатою відсотків за весь час фактичного користування кредитними коштами в розмірі 16,49% річних.

Відповідно до п. 4.1. договору, Позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитним договором рівними частинами в сумі 33 667 (тридцять три тисячі шістсот шістдесят сім) гривень, щомісяця до «10» числа наступного місяця включно.

Пунктом 4.2. договору, відсотки за користування кредитом підлягають сплаті щомісячно (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) в строк до 10 числа місяця включно наступного за місяцем нарахування відсотків, а також в момент повернення кредиту, вказаний в п. 1.2. даного Договору.

Відповідно до п.п. 6.1 Л., 6.1.2. Позичальник зобов'язується використати кредит на передбачені в даному Договорі цілі та забезпечити повернення кредиту і сплату нарахованих відсотків, а також своєчасно повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитом.

Відповідачем зазначені умови договору виконані не були.

22.10.2008 р. між відповідачем та позивачем було укладено Договір іпотеки №6-047/07Р (далі за текстом - договір іпотеки), відповідно до якого позивач передав в іпотеку відповідачу належне йому на праві власності нерухоме майно, а саме: житловий будинок №21 (двадцять один) по вулиці Вінниченка в селі Чайки у Києво-Святошинському районі Київської області та земельну ділянку, яка знаходиться за адресою: Київська обл., Києво-Святошинський район село Петропавловська Борщагівка вулиця Вінниченка, 21 (двадцять один), площею 0,1195 га, кадастровий номер земельної ділянки - :04:004:0066.

Відповідно до п. 2.1.6. договору іпотеки відповідач має право у випадку невиконання чи неналежного виконання позивачем основного зобов'язання звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому розділом 3 договору іпотеки, та задовольнити свої майнові вимоги за рахунок переданого в іпотеку майна в повному обсязі.

Позивач у встановлені договором строки своїх зобов'язань перед відповідачем не виконала, а саме: не сплачувала відсотки за користування кредитом починаючи з 11.12.2007 р., що підтверджується розрахунком заборгованості за договором та виписками з рахунків боржника.

У зв'язку з тим, що після отримання вимоги позивачем прострочена заборгованість не була погашена відповідач звернувся до третьої особи з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки.

Частина 1. ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» зазначає, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. З ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В ст. 18 Цивільного кодексу України зазначено, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

04.08.2008 р. Третьою особою на Договорі іпотеки було вчинено виконавчий напис за реєстровим №3830, в якому пропонується звернути стягнення на майно, що передане в іпотеку відповідачу, за рахунок коштів, отриманих від реалізації майна, задовольнити вимоги відповідача.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до п.п. 7.1.5., 7.1.6. договору у разі виникнення у позичальника прострочення по сплаті кредиту та відсотків за користування кредитом, позивач має право достроково стягнути заборгованість у повному обсязі за кредитом та відсотками, а також пеню за рахунок звернення стягнення на майно, що передане в іпотеку.

В Постанові Пленуму ВСУ від 31.01.1992 року №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні» зазначено, що при вирішенні питання справ, пов'язаних з оскарженням відмови і видачі виконавчого напису або їх видачею, судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 34, 36, 87, 88 ЗУ «Про нотаріат» виконавчий напис може бути вчинено нотаріусом і за умови, що наявність безспірної заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем підтверджується документами, затвердженими Постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів і що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у випадках, коли законом встановлено інший строк давності - не минув цей строк.

Отже, у відповідача були всі підстави для звернення до третьої особи з заявою про вчинення виконавчого напису на договорі іпотеки, а у третьої особи відповідно - для вчинення виконавчого напису реєстровий №3830 від 04.08.2008 р.

Натомість позивачем не надано доказів існування спору на момент вчинення виконавчого напису №3830 від 04.08.2008 року ані щодо самого вчинення зазначеного виконавчого напису, ані щодо нарахованих сум заборгованості.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 18, 612, 1048, ч.2 ст. 1050 Цивільного кодексу України; ч. 1ст. 12, ч. 1,3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку»; ст.ст. 34, 36, 87, 88 Закону України «Про нотаріат»; постановою КМУ від 29.06.1999 р. №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів»; постановою Пленуму ВСУ від 31.01.1992 р. №2 «Про судову практику в справах за скаргами на нотаріальні дії або відмову в їх вчиненні»; ст.ст. 27, 31,42, 44, 57, 58, 128, 212, 213 ЦПК України,

Керуючись ст.ст.208, 213-215 ЦПК України, -

вирішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного комерційного банку «Правекс-Банк», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню- відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Нікушин