номер рядка стат. звіту 30
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2012 року м.Мукачево

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючої судді Курах Л.В., при секретарі Андрела В.Ю. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Мукачево цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк`до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, мотивуючи тим, що 29 січня 2008 року між ВАТ «Банк «Демарк», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Демарк`та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №23-067, згідно якого їй було надано 8 000,00 грн. на споживчі потреби зі сплатою 24 % річних з кінцевим строком повернення до 28.01.2010 року. Однак відповідач ОСОБА_1 ввела в оману ОСОБА_2 та схилила її оформити на своє призвіще у Банку кредитний договір, в результаті чого незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 8 000,00 гривень, які привласнила та розтратила на власний розсуд, чим самим заподіяла ПАТ «Банк «Демарк`матеріальної шкоди в розмірі 9377,34 гривень, які позивач просить стягнути з відповідача.

Представник позивача ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, але від нього на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання не з`явилися, однак від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи у його відсутності, просить суд відмовити у задоволенні позову, враховуючи обставини, викладені у запереченні. Окрім того, просить суд врахувати погашення матеріальної шкоди, заподіяної позивачу, на суми 5700,00 та 2563,12 гривень, що підтверджується квитанціями, які додано до заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку.

В судовому засіданні належними доказами встановлено, що 31 жовтня 2012 року постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області ОСОБА_1 звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених ч.1 ст. 190 та ч.4 ст. 27-ч. 1 ст. 366 КК України на підставі ст.. 49 КК України, а кримінальну справу про її обвинувачення закрито. Дана постанова суду набрала законної сили. ( а.с.4-6).

Відповідно до ч.4 ст. 28 КПК України, особа, яка не пред`явила цивільний позов в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишався без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов`язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, преюдиційними є обставини, встановлені вищевказаною постановою суду щодо того, що 29.01.2008 року між потерпілою ОСОБА_2 та відділенням Банку Демаркв м. Мукачево був укладений кредитний договір від 29. 01. 2008 року за № 23 - 067, згідно з

-2-

яким Банк Демаркнадав потерпілій ОСОБА_2 споживчий кредит на суму 8000 гривень, з кінцевим терміном погашення 28.01.2010 року. Після цього потерпіла ОСОБА_2 , у відповідності з усною домовленістю передала грошові кошти в сумі 8000 гривень ОСОБА_1 , яка діючи умисно, з корисливих спонукань, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, їх карність та настання суспільно небезпечних наслідків, з метою шахрайського заволодіння грошовими коштами Банку Демарк, ввела в оману потерпілу ОСОБА_2 , та схилила її оформити на своє прізвище вище вказаний кредитний договір, в результаті чого ОСОБА_1 незаконно заволоділа грошовими коштами в сумі 8000 гривень, які привласнила та витратила на власний розсуд, а зобов`язання перед потерпілою ОСОБА_2 щодо сплати заборгованості, щодо її кредиту перед банком наміру виконувати не мала та не виконала взагалі, чим самим заподіяла потерпілій ОСОБА_2 та відділенню Банку Демарк в м. Мукачево матеріальну шкоду на вищевказану суму.»

Згідно з вимогами ст.ст. 28, 282 КПК України закриття кримінальної справи з нереабілітуючих підстав не звільняє особу від обов`язку відшкодувати заподіяні злочином матеріальні збитки.

Відповідно до Листа Верховного Суду України від 01.02.2004 року "Про практику застосування судами законодавства, що регулюють закриття кримінальних справ", звільнення від кримінальної відповідальності - це відмова держави (її компетентних органів) від засудження особи, яка вчинила злочин, та застосування до неї кримінально-правових засобів примусового характеру. Закриття справ щодо таких осіб є проявом загальної тенденції розвитку кримінального законодавства у напрямі пом`якшення відповідальності за злочини невеликої та середньої тяжкості, вчинені вперше, законодавчим втіленням державного гуманізму, наданням державою людині, яка оступилася, можливості виправитися. Водночас звільнення від кримінальної відповідальності не є виправданням особи.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли деліктні зобов`язання, які полягають у обов`язку відповідача відшкодувати спричинену ним шкоду, внаслідок вчинення злочину.

Згідно ст.. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року N 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» зазначено, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст..22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками в розумінні ст..22 ЦК України є - втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); - доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

-3-

Згідно розрахунку, наведеного позивачем у позовній заяві, заборгованість по кредитному договору №23-067 від 29.01.2008 року станом на 19.11.2012 року складає 9377,34 гривень, з яких: 2581,68 грн.- заборгованість за кредитом; 1487,54 грн- заборгованість по відсоткам за користування кредитом за період з 07.07.2011 року по 19.11.2012 року; 2252,32 грн. пеня за несвоєчасну сплату відсотків за користування кредитом з 11.02.2009 року по 19.11.2012 року, 880,00- несплачена щомісячна комісія за період з 01.02.2011 року по 19.11.2012 року; 2175,80 грн.- пеня за порушення строків сплати основного боргу по кредиту за період з 16.06.2010 року по 19.11.2012 року.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність`від 07.12.2000 р. (№ 2121-III) банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми. Статтею 47 цього ж Закону передбачено, що банк має право надавати банківські та інші фінансові послуги (крім послуг у сфері страхування), а також здійснювати іншу діяльність, визначену в цій статті. Банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Частиною 8 статті 49 Закону передбачено, що надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків.

На підставі зазначених норм права та враховуючи, що відповідно до Закону України «Про банки та банківську діяльність» діяльність банків з надання кредиту передбачає крім отримання заборгованої суми також отримання процентів та комісії, за таких обставин суд вважає, що упущена вигода позивача полягає у неодержані від відповідача, який неправомірно заволодів грішми банку, процентів та комісії, які є складовими прибутку, який міг би отримати банк за звичайних обставин.

Проте безпідставними є вимоги Банку про стягнення з відповідача суми пені за несвоєчасну сплату відсотків та за порушення строків сплати основного боргу по кредиту, оскільки пеня є штрафною санкцією за невиконання договірних зобов`язань, а тому не може стягуватись у деліктних правовідносинах.

На підставі викладеного, матеріальна шкода та збитки позивача, які підлягають стягненню з відповідача, складаються з: заборгованості за кредитом 2581,68 грн.; заборгованості за відсотками 1487,54 грн та несплаченої щомісячної комісії за користування кредитом 880,00 грн., а всього 4949,22 грн.

Разом з цим, під час розгляду справи в суді, відповідачем було відшкодувано шкоду, заподіяну позивачеві, що стверджується заявою на переказ готівки № НОМЕР_1 від 24 жовтня 2012 року на суму 5700.00 грн. та квитанціями від 24 грудня 2012 року на суму 2563,12 грн., а тому підстав для стягнення з неї суми заподіяної шкоди у розмірі 4949,22 на даний час відсутні.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 208, 209, 212-218 ЦПК України, ст. ст. 16, 22, 1166 ЦК України, Законом України «Про банки і банківську діяльність», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1989 року N 3 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна», Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27.03.92 № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», суд,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до ОСОБА_1 - відмовити у повному обсязі.

-4-

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали учать у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

ОСОБА_5 Л.В. Курах