АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2012 року м. Дніпропетровськ

15 березня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого

суддів:

при секретарі

ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики , -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2011 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те що, у вересні 2008 року відповідачка взяла у неї в борг 2500,0 дол. США, які зобов»язалась повернути у строк до 15.03.2009 року, що стверджується відповідною письмовою розпискою. В жовтні 2009 року відповідачкою частково погашено борг в сумі 250,0 дол. США. Позивачка просила суд стягнути з відповідачки на свою користь залишок заборгованості у розмірі 2250,0 дол. США, що еквівалентно 18000,0 грн., та судові витрати.

Рішенням Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року задоволено позовні вимоги, стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 заборгованість за договором позики у сумі 18000,0 грн., вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 05.09.2008 року сторони уклали договір позики, згідно якого відповідачка отримала в борг 2500,0 дол. США та зобов»ячались повернути гроші позивачці у повному обсязі 15.03.2009 року, що стверджується відповідною письмовою розпискою. Факт оформлення розписки та підписання її сторонами визнається позивачкою та відповідачкою.

У жовтні 2009 року відповідачкою частково погашено борг в сумі 250,0 дол. США, залишок заборгованості становить 2250,0 дол. США, що, відповідно до офіційного курсу валют НБУ, еквівалентно 18000,0 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності з ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов»язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.

Згідно ст. 625 ЦУ України, відповідач не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу.

Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги, що національною валютою України є гривня, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позовних вимог та ухвалив законне рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Посилання апелянта на те, що вказані у розписці гроші були використані для спільного з позивачкою бізнесу не доводять відсутність зобов»язань за договором позики та не скасовують обов»язку відповідачки повернути борг у повному обсязі.

Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування районним судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Апостолівського районного суду Дніпропетровської області від 14 вересня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді