Справа № Провадження №22-ц-4947/12 22-ц/1090/6610/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія19Доповідач у 2 інстанціїМалород
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 жовтня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі :

Головуючого: судді Поліщука М.А.,

суддів: Малорода О.І., Коцюрби О.П.

при секретарі: Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 січня 2011 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4, третя особа: Баришівська державна нотаріальна контора, про визнання частково недійсним договорів купівлі-продажу,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому вказувала, що вона після продажу 22 лютого 2003 року житлового будинку в м. Буча, отримані кошти передала відповідачам по справі, які є її рідною дочкою та зятем, для придбання їй будинку в смт. Баришівка. Відповідачі придбали недобудований будинок №1 по вул. Червоноармійська в смт. Баришівка готовністю 56%, який не був введений в експлуатацію та відповідно не був зареєстрований в БТІ. Після добудови будинку вона надала відповідачам документи на оформлення пільгових договорів на постачання електроенергії, газопостачання, оскільки має пільги як учасник Великої Вітчизняної війни.

Після розірвання шлюбу між дочкою та зятем, в 2009 році їй стало відомо про те, що придбаний будинок оформлений не на неї, як було домовлено, а на відповідача ОСОБА_2 ще в 2004 році, в звязку з чим просила суд поновити її строк позовної давності для захисту порушеного права, визнати частково недійсними договори купівлі-продажу будинку №1 по вул. Червоноармійська в смт. Баришівка Київської області та земельної ділянки площею 0,17 га за вищевказаною адресою від 23.04.2003 року, визнавши її покупцем.

При цьому посилалась на положення ст.. 215,217 ЦК України.

Рішенням Баришівського районного суду Київської області від 11 січня 2011 року позов задоволено.

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу будинку 1 по вул. Червоноармійській в смт. Баришівка Київської області, укладений 23 квітня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Визнано частково недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,17 га, що знаходиться по вул.Червоноармійській 1 в смт.Баришівка Київської області, укладений 23 квітня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2.

Визнано ОСОБА_3 покупцем будинку № 1 та земельної ділянки, розміром 0,17 га по вул.Червоноармійській в смт.Баришівка Київської області за договорами купівлі-продажу від 23.04.2003 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2011 року рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 січня 2011 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 липня 2012 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 19 квітня 2011 року скасовано, передано справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

При скасуванні ухвали суду апеляційної інстанції суд касаційної інстанції указав, що в ході апеляційного розгляду суд не перевірив доводів апеляційної скарги щодо добудови подружжям ОСОБА_2 спірного будинку, введення будинку в експлуатацію в 2004 році, проживання сімї Грищенка у спірному будинку, про застосування строків позовної давності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2003 року позивачка продала належний їй на праві власності жилий будинок № 2 б по вул. Кірова в селищі Буча. Даний договір був нотаріально засвідчений. Отримані від продажу кошти передала ОСОБА_2 та ОСОБА_4 для придбання для неї житлового будинку та земельної ділянки в смт. Баришівка Згідно договорів купівлі- продажу від 23.04.2003 року відповідачі придбали недобудований будинок по вул. Червоноармійська,1 готовністю 56% та земельну ділянку в смт. Баришівка, які були оформлені на імя ОСОБА_2

Суд зазначив, що оцінивши докази в сукупності прийшов до переконання, що гроші від продажу будинку в сумі 40 000 доларів США були передані відповідачам, які в подальшому через місяць були використані ними на придбання спірного будинку та земельної ділянки.

Суд також указав, що відповідачі не надали суду доказів про використання власних коштів на придбання спірного майна.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що фактично майно придбане за кошти позивачки та для неї і тому задовільнив позовні вимоги.

Поновлюючи строк звернення до суду за захистом порушеного права суд указав, що відповідач не звертався до суду з заявою про застосування строків позовної давності.

Колегія не може повністю погодитись з висновками суду з таких підстав.

Встановлено, що 22 лютого 2003 року позивачка продала житловий будинку в м. Буча за ціною 44400 грн.. /а.с.12/

Надалі 23 квітня 2003 року на імя відповідача по справі, який був зятем позивачки придбаний недобудований будинок №26 по вул. Червоноармійська в смт. Баришівка готовністю 56%, який не був введений в експлуатацію та відповідно не був зареєстрований в БТІ та земельну ділянку. /а.с.13, 14/

В 2004 році будинок був введений в експлуатацію, отримано свідоцтво про право власності на спірний будинок та 1 листопада 2004 року проведена його державна реєстрація. /а.с. 16,18/

Встановлено, що відповідачі в 2009 році розлучились і після цього позивачка звернулась до суд з даним позовом.

Звертаючись до суду позивачка послалась на ст.. 215, 217 ЦК України однак не указує, які її права при цьому порушено з посиланням на ст.. 203 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Колегія вважає, що позивачка не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Як встановлено з матеріалів справи договори купівлі продажу будинків укладено письмово, посвідчено нотаріально тобто без порушень вимог закону.

Позивачка стверджує, що продала власний будинок за 40 000 доларів США, однак її пояснення та покази свідка ОСОБА_6 в цій частині спростовуються копією договору де указано, що продаж будинку вчинено за 44400 грн., а земельної ділянки за 3620 грн. 66 коп.

Позивачка не надала суду доказів того, що відповідачами порушено інші норми матеріального права та її права.

Позивачка зазначає, що передала кошти відповідачам дочці та зятю. При цьому не встановлено примусу зі сторони відповідачів та передачу коштів під умовою.

В матеріалах справи відсутні докази про домовленість сторін про придбання будинку на імя позивачки.

До суду позивачка звернулась лише після розлучення відповідачів, що також свідчить про те, що позивачка не цікавилась належністю будинку до 2009 року, тобто до розлучення відповідачів.

Позивачка стверджує, що про порушене право дізналась в 2009 році і цього ж року звернулась до суду.

Відповідач не надав суду доказів про те, що позивачці було раніше відомо, що будинок оформлено на його імя.

За таких обставин колегія вважає, що строк звернення до суду не пропущено.

Згідно ст. 309 ч.1, п.2 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими.

Згідно ст. 309 ч.1, п.3 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції та ухваленням нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи.

На думку колегії позивачкою не надано доказів порушення її прав, порушення вимог закон при укладенні спірних договорів, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи, поскільки ґрунтуються на доказах, що не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

За встановлених обставин апеляційну скаргу слід задовільнити, рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 309, 316 ЦПК України, ст.. 215, 203, 217 ЦК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу задовільнити.

Рішення Баришівського районного суду Київської області від 11 січня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :