АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 22-ц/491/963/12 Головуючий в 1-й інстанції
Категорія - 27 (І) ОСОБА_1
Доповідач Турік В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

28 березня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Турік В.П.

суддів - Митрофанової Л.В., Зубакової В.П.

при секретарі - Євтодій К.С.

за участю: представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - ОСОБА_3,

відповідача - ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2011 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (надалі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 28.03.2006 року станом на 25.10.2011 року в сумі 26571,25 грн., посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобовязань за укладеним кредитним договором в частини повернення боргу та сплати процентів за користування кредитом.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року задоволено частково позов ПАТ КБ «ПриватБанк».

Стягнуто на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_4 заборгованість в розмірі 15342 грн. 88 коп. та 153 грн. 43 коп. судового збору, а всього 15496 грн. 31 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на те що кредитного договору з позивачем він не укладав, а анкета-заява та умови надання споживчого кредиту не можуть бути прирівняні до такого. Не погоджується відповідач з висновком суду про переривання строку позовної давності, вважає, що подача заяви про видачу судового наказу не є перериванням строку позовної давності й вважає умови договору про позовну давність в 5 років такими, що суперечать діючому законодавству. Не погоджується відповідач із розрахунком розміру заборгованості, наданого позивачем, вважаючи, що він не містить відомостей щодо погашення ним кредиту.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 28.03.2006 року відповідач ОСОБА_4, заповнивши заяву позичальника та ознайомившись з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, отримав кредит у розмірі 1802,90 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 27.03.2007 року.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем зобовязань за кредитним договором станом на 25.10.2011 року утворилася заборгованість за кредитним договором в розмірі 26571,25 грн., яка складається з:

- 1664,20 грн. заборгованості за кредитом;

- 10649,83 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом;

- 28,85 грн. заборгованості по комісії за користування кредитом;

- 12468,88 грн. пені за несвоєчасність виконання зобовязання за договором;

- 500,00 грн. штрафу (фіксована частина);

- 1241,49 грн. штрафу (процентна складова).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором в сумі 15342,88 грн., суд першої інстанції виходив із доведеності позовних вимог і нарахування банком заборгованості відповідно до умов договору, а також з непогашення боргу відповідачем в добровільному порядку. Також суд дійшов висновку, що неустойка (пеня та штрафи) за договором підлягає зменшенню з 14228,37 грн. до 3000 грн. й вважає, що саме таке співвідношення предявлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобовязання буде співмірним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Як передбачено ч.1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних його умов.

Заповнюючи 28.03.2006 року заяву позичальника та підписуючи її, позичальник ОСОБА_4 погодився з тим, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (далі Умови), тарифами банку складатимуть кредитний договір між ним та банком.

Отже, сторони погодили всі істотні умови договору, а тому кредитний договір вважається укладеним в письмовій формі (ст. 207 ЦК України), у звязку з чим доводи відповідача про неукладеність з позивачем кредитного договору, колегія суддів вважає безпідставними.

Згідно умов заяви позичальника від 28.03.2006 року позичальник зобовязався повернути наданий йому кредит, сплатити відсотки, винагороди, штрафні санкції, які зазначені в заяві позичальника та Умовах строки. Сторони погодили, що погашення заборгованості відбувається в наступному порядку: щомісячно, у період сплати, за який приймається період з «24» по «28» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 199,62 грн. для погашення заборгованості по кредиту. При цьому позичальник зобовязується повернути суму кредиту, відсотків, винагороди, штрафних санкцій згідно Умов.

Статтею 526 ЦК України встановлюється обовязок виконання зобовязання належним чином у відповідності до умов договору, цивільного кодексу та інших нормативно-правових актів, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Факт неналежного виконання зобовязання за укладеним кредитним договором відповідачем ані в суді першої, ані в суді апеляційної інстанції, не заперечувався.

Отже, встановивши факт неналежного виконання ОСОБА_4 зобовязання за укладеним кредитним договором щодо погашення кредиту, сплати відсотків за його користування відповідно до вищенаведених умов договору, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про обовязок відповідача нести відповідальність перед банком щодо погашення заборгованості по кредиту.

Перевіривши правильність даних розрахунку (а.с. 4), колегія суддів погоджується з розміром заборгованості за кредитом в сумі 1664,20 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 10649,83 грн. а також неустойки (пені та штрафів) за несвоєчасність виконання зобовязання за договором в розмірі 3000 грн. й вважає, що враховуючи співвідношення предявлених до стягнення санкцій і наслідків порушення зобовязання, суд першої інстанції у відповідності до вимог до ч.3 ст. 551 ЦК України обґрунтовано зменшив розмір неустойки із 14228,37 грн. до 3000 грн.

В порушення вимог ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України, відповідачем не надано жодних доказів в спростування правильності наведеного розрахунку. Посилання ж відповідача, що вказаний розрахунок не містить відомостей щодо погашення ним кредиту безпідставні.

Не може погодитися колегія суддів й з доводами апеляційної скарги відповідача про порушення судом норм матеріального прав та не застосування до вимог позивача строку загальної позовної давності та спеціальної позовної давності щодо пені в один рік, оскільки уклавши кредитний договір, позивач погодився, що термін позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки пені, штрафів за даним договором встановлюється в пять років (п.п. 6.6. Умов). Вказане відповідає положенню ч.1 ст. 259 ЦК України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального і процесуального права, висновки суду відповідають обставинам справи, в той час як доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 15 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: