Справа № 2-1824/11 Провадженя № 2/541/232/12
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.09.2012 року м. Маріуполь Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Шишиліна О.Г.,

при секретарі Матус Т.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

представника відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 - ОСОБА_8

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Маріуполя справу за позовом Субєкта підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

В липні 2011р. позивач звернувся до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів матеріальної шкоди в сумі 313638,45 грн. посилаючись на те, що вона як підприємець фізична особа уклала трудові угоди з ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 які працювали продавцями в магазині «Господар». Також з ними укладено договори про повну матеріальну відповідальність. Трудові обовязки відповідачі виконували відповідно до затверджених нею посадових інструкцій. В період з 11.01.2009р. по 13.11.2009р. в магазині було проведено інвентаризацію в результаті якої було зафіксовано актами ревізії №1 від 11.01.2009р., №2 від 15.03.2009р., а також актами контрольної перевірки інвентаризації цінностей від 15.03.2009р., 28.03.2009р., 13.11.2009р. Цими актами встановлено що за період роботи ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_7 суму нестачі товару станом на 15.03.2009р. в розмирі 474749,61 грн. При цьому за період станом на 06.10.2008р. нестача складає 352343,14 грн., за період з 06.10.2008р. по 12.03.2009р. сума нестачі складає 122406,47 грн. Згідно п.2 Порядку визначення розміру збитку від розкрадання, нестачі, знищення (псування) матеріальних цінностей нарахувала збитків нестачею за період станом на 06.10.2008р. 233145,46 грн., за період з 06.10.2008р. по 12.03.2009р. 77201,76 грн., індекс інфляції з квітня по грудень 2009р. складає 3291,23грн. Загалом 313638,45 грн. В звязку з тим що було порушено кримінальну справу, а досудове слідство незакінчене просить відновити строк звернення до суду та стягнути солідарно з відповідачів завдану їй матеріальну шкоду в сумі 313638,45 грн. на підставі п.1 ч.1 ст.134 КЗпП України.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги просив суд задовольнити їх в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, надав пояснення аналогічні викладеним в позові та зазначив, що строк звернення пропущений оскільки у звязку з нестачею була порушена кримінальна справа за фактом викраденого з магазину майна, по цій справі було призначено і проведено судово-економічну експертизу, якою встановлено суму нестачі в міжревізійний період. Таким чином в наслідок проведеної експертизи позивачу стало відомо, що сума збитків позивачу завдано не крадіжкою, а нестачею товару переданого на відповідальність відповідачам.

Відповідач ОСОБА_9 в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, приймала участь в розгляді справи через представника ОСОБА_4, який в судовому засіданні зазначив на безпідставність позову та не доведення позивачем обставин завдання ОСОБА_3 якої-небудь матеріальної шкоди. Крім того вказав, що за зазначеними вимогами позивач пропустив передбачений трудовим законодавством строк звернення до суду. Просив відмовити в позові.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в судове засідання не зявилися, приймали участь в розгляді справи через представника ОСОБА_8, який в судовому засіданні зазначив на безпідставність позову та не доведення позивачем вини ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 у завданні шкоди і в загалі недоведеність обставин завдання якої-небудь матеріальної шкоди. Крім того надав заяву, в якій вказав, що за зазначеними вимогами позивач пропустив строк позовної давності. Просив відмовити в позові.

Свідок ОСОБА_11 пояснила, що працювала в магазині «Господар»прибиральницею. В березні 2009р. приблизно 07:30 годин прийшла на роботу. ОСОБА_5 стояла біля дверей, як завжди і сказала, що двері в магазин відкриті, в магазин вони не входили. Разом вони подзвонили позивачу, який приїхав до магазину. Коли зайшли в магазин, все всередині було розкидано. Пізніше бачила, як ОСОБА_5 плакала і писала якусь розписку, начебто за нестачу товару, а потім відмовилася писати її. Хто зробив нестачу їй невідомо.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що працювала в магазині «Господар»продавцем, вранці вона приїхала ОСОБА_5 і ОСОБА_6 плакали. ОСОБА_5 сказала, що вони призналися в нестачі біля 400тис. грн. ОСОБА_5 сказала, що всю суму вона не брала, тільки 50тис. грн., ОСОБА_6 казала, що брала120тис. грн., решту суми брала ОСОБА_7. Коли приїхали позивач стали проводити ревізію.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу. В ст. 130 КЗпП України зазначено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Випадки повної матеріальної відповідальності працівників передбачені ст.134 КЗпП України у випадках, коли: 1) між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до статті 1351 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей; 2) майно та інші цінності були одержані працівником під звіт за разовою довіреністю або за іншими разовими документами; 3) шкоди завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку; 4) шкоди завдано працівником, який був у нетверезому стані; 5) шкоди завдано недостачею, умисним знищенням або умисним зіпсуттям матеріалів, напівфабрикатів, виробів (продукції), в тому числі при їх виготовленні, а також інструментів, вимірювальних приладів, спеціального одягу та інших предметів, виданих підприємством, установою, організацією працівникові в користування; 6) відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків; 7) шкоди завдано не при виконанні трудових обов'язків; 8) службова особа винна в незаконному звільненні або переведенні працівника на іншу роботу; 9) керівник підприємства, установи, організації всіх форм власності, винний у несвоєчасній виплаті заробітної плати понад один місяць, що призвело до виплати компенсацій за порушення строків її виплати, і за умови, що Державний бюджет України та місцеві бюджети, юридичні особи державної форми власності не мають заборгованості перед цим підприємством.

Позивач посилається як на підставу вимог повної матеріальної відповідальності укладенням з відповідачами договору про повну матеріальну відповідальність за п.1 ч.1, ст.134 КЗпП України.

Згідно ст..1351 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Судом встановлено, що 08.05.2008р. між СПД-ФО ОСОБА_1 і ОСОБА_9 укладено трудовий безстроковий договір №42 на роботу продавцем. Обовязки продавця ОСОБА_9 визначені посадовою інструкцією від 08.05.2008р. (т.2 а.с. 131-135).

Переліком посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для зберігання, обробки, продажу, перевезення або застосування в процесі виробництва, затвердженим постановою Державного комітету Союзу Радянських Соціалістичних Республік по праці та соціальних питанням та ВЦРПС від 28 грудня 1977 року N 447/24 встановлено можливість укладення договору про повну індивідуальну відповідальність з працівниками які виконують роботи з продажу (відпуску) товарів (продукції), їх підготовку до продажу незалежно від форм торгівлі и профілю підприємства (організації), а також затверджено типову форму договору.

Судом встановлено, що:

01.07.2007р. між СПД-ФО ОСОБА_1 і ОСОБА_3 укладено трудовий безстроковий договір на роботу продавцем та укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т.2 а.с. 151-155);

01.07.2007р., 02.01.2008р., 01.04.2008р. між СПД-ФО ОСОБА_1 і ОСОБА_5 укладено трудовий договір на роботу продавцем. Обовязки продавця ОСОБА_5 визначені посадовою інструкцією від 21.10.2004р. (т.2 а.с. 156-169);

20.08.2002р., 04.03.2003р., 01.12.2003р., 01.09.2004р., 01.01.2005р., 01.04.2005р., 01.07.2007р., 02.01.2008р., 01.04.2008р. між СПД-ФО ОСОБА_1 і ОСОБА_7 укладено трудовий договір на роботу продавцем. Обовязки продавця ОСОБА_7 визначені посадовою інструкцією від 02.08.2002р. та укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т.2 а.с. 170-186);

23.04.2002р., 04.03.2003р., 01.12.2003р., 01.01.2005р., 01.04.2005р., 01.07.2007р., 02.01.2008р., 01.04.2008р. між СПД-ФО ОСОБА_1 і ОСОБА_6 укладено трудовий договір на роботу продавцем. Обовязки продавця ОСОБА_6 визначені посадовою інструкцією від 23.04.2002р. та укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (т.2 а.с. 136-150).

Позивачем на підставу своїх вимог надано договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність укладену з ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 На підтвердження укладання договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність з ОСОБА_9 і ОСОБА_5 позивач суду не надав.

Таким чином враховуючи вимоги ст.130, 132 КЗпП України ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_6 може нести повну індивідуальну матеріальну відповідальність, а ОСОБА_9 і ОСОБА_5 в розмирі середнього місячного заробітку за умови, коли така шкода заподіяна винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника в наслідок порушення покладених на них трудових обовязків.

Актами ревізії на які посилається позивач (т.1 а.с. 29-33):

№1 від 11.01.2009р. визначено нестачу ОСОБА_7, ОСОБА_5 в сумі 3508,33 грн.

№4 від 28.03.2009р. визначено нестачу ОСОБА_9 в сумі 79695,50 грн.

№2 від 15.03.2009р. визначено нестачу ОСОБА_6, ОСОБА_5 в сумі 395372,67 грн.

№б/н від 23.11.2008р. визначено нестачу ОСОБА_6, ОСОБА_9 в сумі 164,53 грн.

Постановою про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи та порушення кримінальної справи від 25.05.2009р. (т.1 а.с. 65) порушено кримінальну справу за фактом крадіжки вчиненої у великих розмірах у ФОП ОСОБА_1 за ознаками злочину передбаченого ст..185 ч.4 КК України, приводом для порушення кримінальної справи стало звернення ОСОБА_1 про те, що в період часу з 13.03.2009р. по 15.03.2009р. при проведенні ревізії в магазині їй належного «Господар»виявлено нестачу суми 359372,67 грн.

Довідкою Куйбишевського РВ в Запорізькій області №40 зазначено, що 19.07.2012р. злочин перекваліфіковано на ч.2 ст.191 КК України, за фактом привласнення матеріально відповідальними особами ввіреного їм майна (т.2 а.с. 237).

Згідно висновку судово-економічної експертизи №147-10Б від 10.02.2010р., проведеної по кримінальній справі вбачається за період праці продавців: ОСОБА_6, ОСОБА_5. ОСОБА_10. ОСОБА_7 в міжревізійний період сума нестачі товару станом на 15.03.2009р. становить - 474749,61 грн. Розмір збитку ФОП ОСОБА_1 складає 313638,45 грн. (т.2 а.с. 1-125).

Довідкою Куйбишевського РВ в Запорізькій області №40/3191 від 19.07.2012р. після перекваліфікації злочину на ч.2 ст191 КК України по справі особи які скоїли злочин не встановлені. Процесуальних рішень по кримінальній справі відносно ОСОБА_6, ОСОБА_5. ОСОБА_10. ОСОБА_7, ОСОБА_3 не приймалося (т.2 а.с. 236).

Також позивачем не надано доказів про винне порушення відповідачами обов'язків за трудовим договором і наявність причинного зв'язку між його протиправною поведінкою і шкодою, яка наступила.

За таких обставин суд вважає, що вимоги Позивача є недоведеними і підстав для задоволення позову та покладення на Відповідачів повної матеріальної відповідальності на підставі п.1 ч.1, ст.134 КЗпП України не має.

Крім того, суд зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки у сфері трудових відносин законодавцем встановлена позовна давність ст. 233 КЗпП України. Відповідно до ч.3 ст. 233 КЗпП України для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди. В розясненнях п. 20 Постанови ПВСУ №14 від 29.12.1992р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками»днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником. Днем виявлення шкоди, встановленої в результаті інвентаризації матеріальних цінностей, при ревізії або перевірці фінансово-господарської діяльності підприємства, установи, організації, слід вважати день підписання відповідного акта або висновку.

Наявні в справі акти ревізії на які позивач посилається як на підставу виявлення матеріальної шкоди (нестачі матеріальних цінностей) складені більш ніж за 1 рік до звернення позивача в суд.

Суд не вбачає поважності причин пропущення строку звернення позивача до суду з позовом про стягнення з відповідачів матеріальної шкоди у звязку з досудовим розслідуванням кримінальної справи №2-1824/11 на яку посилається позивач, оскільки по даній справі винні особи не встановлені і процесуальних рішень до відповідачів не приймалося.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 130, 132, 134 ч. п. 1 КЗпП України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Субєкта підприємницької діяльності фізична особа ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 солідарне відшкодування матеріальної шкоди - відмовити повністю.

На рішення може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області в м. Маріуполі через Приморський районний суд м. Маріуполя протягом 10 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, у разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Шишилін О. Г.