АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22ц/2090/7813/2012 Головуючий 1-ї інстанції Оксененко В.А.
Категорія: кредитні правовідносини
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Коровіна С.Г., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»про визнання кредитних договорів недійсними, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта-Банк»(надалі - ПАТ «Дельта-Банк»або Банк), в якому просила визнати недійсними договори про відкриття карткових рахунків №0001-20112-11107 від 11.10.2007року та №006-20512-181209 від 18.12.2009року, які укладалися нею з цим Банком; стягнути з відповідача на її користь гроші в сумі 220,00грн. у звязку з визнанням договору недійсним, моральну шкоду в розмірі 25 000,00грн., витрати на правову допомогу - 100,00грн. та судовий збір - 109,40грн.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що 11.10.2007р. у представника ПАТ «Дельта Банк»в м. Змієві Харківської області вона уклала договір №001-20112-11107 від 11.10.2007року на відкриття карткового рахунку, отримавши одночасно «тарифи»до договору. Названим рахунком позивач користувалася з 11.03.2008р. по 15.12.2008р., приблизно 9,2місяців. Сума грошей, яку позивач використала у цей період складала 670,79грн., а внесено нею було на 220,00грн. більше ніж знято. Через рік, а саме 18.12.2009року вона отримала листа з АТ «Дельта Банк»про те, що повинна сплатити Банку ще 879,23грн. Перебуваючи у розпачі після безсонної ночі з маленькою 6-місячною дитиною, вимушена була поїхати до Банку в м. Харків, оскільки його відділення у м. Змієві на той час було ліквідовано. Там вона, погано міркуючи, під психологічним тиском підписала новий договір карткового рахунку №006-20512-181209 від 18.12.2009р. на погашення заборгованості в розмірі 879,23грн., згідно якого повинна була виплачувати цю суму в розстрочку. Наступного дня, вивчивши всі документи, зрозуміла, що всі штрафи по 50грн. кожний нараховані абсолютно безпідставно, тому що згідно пункту 3.1 «тарифів»(додаток 2) за кожний факт прострочення з неї повинні були узяти не по 50грн., а усього по 0,01% від суми непогашеної частини обовязкового мінімального платежу, яка за її підрахунком складає 0,36грн. З цього приводу вона звернулася до Банку з листом, в якому вказала на неправильність нарахувань і запропонувала зробити перерахунок, надлишок повернути їй, закрити рахунок, а підписаний нею 18.12.2009року договір№006-20512-181209 на погашення заборгованості анулювати як безпідставний. Позивач також зазначає, що підставами для визнання спірних договорів недійсними є незаконні дії Банку, якій передав інформацію про неї третім особи (колекторської фірмі), порушив дисбаланс інтересів клієнта і Банку,при цьому безпідставно нарахував їй заборгованість на суму 3079,00грн. Вважає, що неправомірними діями Банку їй завдано моральну шкоду, надавши додатково письмові обґрунтування з цього конкретно вона складається.

Відповідач ПАТ «Дельта Банк»позов не визнав, подав письмові заперечення, в яких вказує на відсутність підстав для визнання недійсними договорів карткових рахунків, що укладалися між Банком і позивачем. Заявлені вимоги вважають надуманими і такими, що не відповідають дійсним обставинам справи.

У судовому засідання суду першої інстанції позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача ПАТ «Дельта Банк»- ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на те, що позивачем не надано доказів які б свідчили про не дотриманість відповідачем вимог ст.203 ЦК України в момент вчинення правочину. Зокрема, п.9 укладених договорів передбачає розкриття Банком третім особам інформації, яка містить банківську таємницю, а п.5.16 договору №006-20512-181209 від 18.12.2009року містить дозвіл на відступлення права вимоги у будь-якій формі третім особам. Окрім того, ОСОБА_1 при укладенні спірних договорів була ознайомлена з Правилами, Тарифами та умовами надання кредиту, отже, отримала повну і вичерпну інформацію від Банку, в тому числі стосовно розміру щомісячних платежів, орієнтовної сукупної вартості кредиту.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2012 року в позові відмовлено.

Не погодившись з цим рішення суду, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його скасувати і ухвалити у справі нове рішення, яким задовольнити її вимоги повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування обставин справи, не дослідив у повній мірі докази та не дав їм належної оцінки. Зокрема вказує, що суд порушив положення ст.10 ЦПК України щодо принципу змагальності сторін, не застував до даних правовідносин ст.230 ЦК України як підставу для визнання кредитних договорів недійсними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Перевіряючи законність та обґрунтованість судового рішення, апеляційний суд зясовує чи були враховані судом першої інстанції при ухваленні рішення всі факти, що входять до предмета доказування; чи підтверджені обставини (факти); якими доказами мотивовано рішення, належними чи допустимими доказами та чи доведені вони; чи відповідають висновки суду встановленим фактам; чи дотримані та правильно застосовані норми матеріального й процесуального права.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні й суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Судовим розглядом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 11 жовтня 2007 року ОСОБА_1 уклала з ПАТ «Дельта Банк»договір №001-20112-111007 на відкриття карткового рахунку та обслуговування платіжної картки (далі договір-1). Цю кредитну картку позивач використовувала протягом девяти місяців для власних потреб, знімаючи кредитні гроші. Згідно п.1.3 договору Банк надавав ОСОБА_4 шляхом відкриття відновлювальної відкличної Кредитної лінії гроші на загальну суму 30 000,00грн. і встановлював на день укладання цього договору ліміт Кредитної лінії на рахунку позивача в сумі 1500,00грн. У п.п. 2,3 договору встановлено порядок надання та користування кредиту і овердрафту, а також порядок проведення розрахунків. З умовами вказаного договору позивач була згодна, підписавши його власноручно без будь-яких застережень. У подальшому, отримавши від Банку листа від 18.12.2009року про наявність у неї заборгованості в сумі 879,23грн. за користування кредитною карткою, позивач погодилася з цим вимогами, про що свідчить факт укладання нею з Банком нового договору №006-20512-181209 від 18.12.2009року (далі договір-2) про погашення заборгованості.

У звязку з укладанням сторонами договору-2 попередній договір-1 втратив свою чинність, тому відсутні підстави для визнання його недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання його стороною, (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-6 ст.203 ЦК України, а саме в момент вчинення правочину.

Як свідчать матеріали справи, при укладанні договорів-1, 2 сторонами було дотримано вимоги, які необхідно для його дійсності, що встановлені ст.203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства (Банком укладено кредитний договір і на його підставі позивачу видано грошові кошти у відповідності із наявними у відповідача ліцензіями Національного банку України на цей вид діяльності); особи, які вчиняли правочин мали необхідний обсяг цивільної дієздатності (кредитний договір укладено повноважними особами); волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, правочин вчинено у встановленій законом - письмовій формі, він був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (позивачем отримані кошти на власні потреби).

Позивач не виконувала належним чином зобовязання за договором-2, в результаті чого станом на 15.10.2012року виникла прострочена заборгованість у розмірі 3079,23грн.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Також, відповідно до положень ст.ст. 1049, 1054 ЦК України позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Договір-2 відповідає вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» стосовно надання повної та своєчасної інформації щодо сукупної вартості кредиту, умови кредитування. Відповідно до п.5.17 договору-2 позивач отримала повну, доступну та вичерпну інформацію щодо надання кредиту, в тому числи щодо сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки, переліком та розміром всіх комісій (тарифів) Банку, які повязані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, а також щодо розміру щомісячних платежів та орієнтованої вартості подорожчання кредиту, враховуючи розмір комісії (тарифів).

Твердження позивача стосовно введення її в оману щодо правової природи договору-2 колегією суддів не приймаються, оскільки відповідно зі ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно рознень, які містяться у п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторони правочину. Наявність умислу у діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Отже, при обмані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими для однієї із сторін. В даному випадку, відповідач ні при укладанні першого договору, ані при укладанні другого договору не міг замовчите або приховати обставини, на які посилається позивач в якості підстави для визнання договорів недійсними, зокрема, щодо включення в договори умов, які, як вважає позивач, порушують законодавство України про захист прав споживачів.

Також, безпідставні є посилання позивача, що підставою для визнання спірних договорів недійсними є не надсилання Банком на її адресу виписок по рахункам №908, 84848.

Згідно п.3.12 договору надання ОСОБА_4 «виписок»здійснюється в один із наступних способів: 1. в паперовій формі в приміщенні Банку на вимогу ОСОБА_4; 2. в паперовій формі шляхом доставки «виписки»за місцем проживання ОСОБА_4 за допомогою засобів поштового звязку; 3. в електронній формі на електронну адресу ОСОБА_4. Конкретний спосіб передачі «виписок» ОСОБА_4 обирається ОСОБА_4 самостійно та зазначається ним в ОСОБА_4. Але, позивачем у відповідній ОСОБА_4 не був зазначений жодний із способів передачі «виписок». Окрім того, відповідно до п.3.1 договору якщо протягом 15 календарних днів з моменту формування Банком «виписки»ОСОБА_4 не надав Банку зауважень/претензій щодо інформації, що міститься у виписці у письмовому вигляді, правильність такої інформації вважається підтвердженою ОСОБА_4. Це положення діє також у випадку: якщо при обранні ОСОБА_4 способу доставки «виписки», який зазначено в абзаці 1 п.3.12 договору, ОСОБА_4 не звернувся до Банку за отриманням «виписки».

Відповідно до п.5.16 договору-2 Банк має право здійснити відступлення права вимоги за цим Договором у будь-якій формі будь-якій третій особі у відповідності з чинним законодавством України без додаткового погодження умов такого відступлення з ОСОБА_4 (без згоди ОСОБА_4) та без додаткового повідомлення ОСОБА_4 про здійснення Банком відступлення права вимоги за цим Договором.

Таким чином, дії Банку щодо надання інформації стосовно виконання позивачем зобовязань за договором-2 ТОВ «Боргова Агенція «Пристав»є правомірними та такими, що відповідають як умовам договору-2, так і чинному законодавству України.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -