АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0444/2051/12 22-ц/491/3263/12
№ провадження -22-ц/491/3263/12 Головуючий в 1-й інстанції
Справа № 444/2051/12 Бондарєва О.І.
Категорія - 41(Ш) Доповідач - Грищенко Н.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 грудня 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.

суддів: Барильської А.П., Савіної Г.О.

при секретарі: Євтодій К.С.

за участю: позивача ОСОБА_2, її представників - ОСОБА_3, ОСОБА_4

відповідачів: ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу

ОСОБА_5, ОСОБА_6 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради - про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення та за зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради, Криворізьке МУ УМВС України в Дніпропетровській області - про визнання членом сім'ї власника будинку та визнання права користування будинком, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2012 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради - про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю. В подальшому свої позовні вимоги уточнила.

В обґрунтуванні свої вимог ОСОБА_2 зазначила, що їй на праві приватної власності належить домоволодіння АДРЕСА_1. В будинку, окрім неї, з її згоди проживають без реєстрації, її онука ОСОБА_5, чоловік онуки - ОСОБА_6 та їх малолітня донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 2010 року між нею та відповідачами стосунки погіршились: подружжя ОСОБА_7 постійно її ображають, висловлюють погрози щодо нанесення їй тілесних ушкоджень, та позбавлення її життя. На її пропозицію виїхати з будинку, відповідачі не реагують, створюють умови для неможливого проживання. Своєю поведінкою відповідачі перешкоджають їй користуватися та розпоряджатися належною їй власністю, тому вона просить суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1, примусово висилити родину ОСОБА_7 із зазначеного домоволодіння.

17.07.2012 року з зустрічним позовом до ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради, Криворізьке МУ УМВС України в Дніпропетровській області про визнання членом сім,ї власника будинку та визнання права користування будинком, звернулись ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, та просили визнати ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 членами сім,ї власника будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_2 Визнати за ними право користування зазначеним будинком.

В обґрунтуванні своїх вимог зазначили, що їх вселення в будинок ОСОБА_2 відбулося у законному порядку, зі згоди власника будинку. З березня 2008 року місцем їх постійного проживання є будинок АДРЕСА_1 і на протязі більш ніж двох років вони з ОСОБА_2 вели спільне господарство.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені у повному обсязі. Усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні домоволодінням АДРЕСА_1 власнику ОСОБА_2, примусово висилено із зазначеного домоволодіння ОСОБА_5, ОСОБА_6, та малолітню ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог - Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради, Криворізьке МУ УМВС України в Дніпропетровській області - про визнання членом сім,ї власника будинку та визнання права користування будинком, відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, ОСОБА_6 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким у задоволенні первісних позовних вимог відмовити, а їх зустрічні позовні вимоги задовольнити. Вважають, що судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для вирішення спору, недоведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, неправильно застосував норми матеріального права.

Суд дійшов помилкового висновку щодо неправомірності їх дій по відношенню до ОСОБА_2, не звернув уваги на відсутність фактів притягнення їх до адміністративної відповідальності, та на відсутність доказів того, що до них застосовувалися у встановленому порядку відповідними органами заходи запобігання або громадського впливу. Також судом не прийнято до уваги, що вони не мають іншого місця проживання і їх малолітня донька залишилась без даху над головою.

В запереченнях на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 заперечував проти апеляційної скарги. Вважає, що рішення суду законне і відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заперечення на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України - під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

На думку колегії, суд першої інстанції не з'ясував у повній мірі всі обставини, які мають значення для справи, та не виконав усі вимоги цивільного судочинства, у зв'язку із чим рішення в даній справі не можна визнати законним і обґрунтованим.

Судом встановлено, що домоволодінням АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності власнику ОСОБА_2 згідно свідоцтва про право власності від 03.08.1989 року, виданого на підставі рішення Виконкому Центрально-Міської районної Ради народних депутатів від 10.02.1989 року № 69, та зареєстрованого у КП ДОР «Криворізьке Бюро технічної інвентаризації». ( а.с. 5).

Згідно копії домової книги, за зазначеною адресою зареєстрована з 13.11.2000 року позивач ОСОБА_2 ( а.с. 56-57).

Відповідно Акту № 57 від 13.07.2012 року, складеного головою квартального комітету, у

будинку АДРЕСА_1 разом з позивачем ОСОБА_2, з березня 2008 року проживає подружжя ОСОБА_6 ( а.с. 57). Однак, місцем реєстрації останніх, є АДРЕСА_2, де відповідач ОСОБА_5 зареєстрована з 27.08.2002 року, ОСОБА_6 - з 02.10.2008 року, що підтверджується паспортними даними зазначених осіб ( а.с. 51-54). Малолітня ОСОБА_7 взагалі не має реєстрації у м. Кривому Розі.

Задовольняючи позовні вимоги позивача по первинному позову ОСОБА_2 і відмовляючи у позові ОСОБА_5 та ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з доведеності наявності неправомірних дій подружжя ОСОБА_6, які створюють перешкоди позивачу ОСОБА_2 у здійсненні нею свого права користування власністю. При цьому суд керувався вимогами ст.ст. 391,386 ЦК України, а також ст. ст. 157,116 ЖК.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 116 ЖК встановлено, що якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

У п. 17 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання , що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум ВСУ зазначив, що при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖВК, трудових колективів, товариськими судами і іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача.

В своїй позовній заяві ОСОБА_2 посилається на положення ст. 116 ЖК та просить суд висилити відповідачів без надання іншого житлового приміщення. Однак згідно цієї статті виселення без надання іншого жилого приміщення винних осіб на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб, провадиться у тому разі, якщо наймач, члені його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або за систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На думку колегії суддів, позивачка не надала доказів руйнування чи псування відповідачами жилого приміщення, використання його не за призначенням, систематичного порушення правил співжиття, неможливості для інших проживання з ними в однім приміщення, а також вжиття до них заходів запобігання або громадського впливу виявились, які до того ж виявились безрезультатними.

Посилання ОСОБА_2 на те, що відповідачі порушують правила співжиття, в порушення вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не підтверджено належними доказами. Як вбачається з матеріалів справи, на неодноразові звернення ОСОБА_2 щодо вчинення у відношенні до неї злочинів відповідачами (а.с. 24,86-87) відповідними працівниками правоохоронних органів були винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ (а.с. 79-80,83,91).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачі вселилися до будинку зі згоди позивача, як члени сім'ї позивача, що відсутні підстави для виселення відповідачів, передбачені ст. 116 ЖК.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи, що викладені в позовній заяві, посилання позивачки ОСОБА_2 є необґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального закону.

За таких обставин рішення суду в зазначеній частині не можна визнати законним і воно підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у цій частині позовних вимог відповідно п.4 ч. 1 ст. 309 УПК України.

Відносно зустрічних позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, суд першої інстанції в повному обсязі встановив обставини справи, дав їм належну оцінку та обґрунтовано, у відповідності з нормами матеріального та процесуального права, відмовив у задоволенні їх зустрічних позовних вимог про визнання членом сім'ї власника будинку та визнання права користування будинком.

Виходячи з меж заявлених позовних вимог, аналізу матеріалів справи, що викладені в позовній заяві, посилання позивачки за зустрічним позовом ОСОБА_9 не є обґрунтованими та такими, що не відповідають нормам матеріального закону.

Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі відносно того, що судом не надано належну оцінку їх доводам щодо обґрунтування позовних вимог про визнання їх членами сім'ї власника будинку та порушення їх прав на житло, є безпідставними, і спростовуються матеріалами справи і висновками суду. Тому рішення суду в цій частині підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12 жовтня 2012 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, які діють від свого імені та в інтересах малолітньої ОСОБА_7, третя особа без самостійних вимог Служба у справах дітей Виконавчого комітету Центрально-Міської районної у місті Ради - про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю, шляхом виселення, скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову позовних вимог.

В інший частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: