Справа № 22-ц-170/12 Головуючий у 1 інстанції: Мельничук О.Я.
Провадження № 22-ц/1390/170/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Д. І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2012 року Колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Мацея М.М., Бакуса В.Я.,

секретаря Мариняк О.І.,

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, представника Залізничної РА ЛМР ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство Сяйво, про зміну договору найму житлового приміщення та інше, -

в с т а н о в и л а:

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2011 року в позові ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради, третя особа Львівське комунальне підприємство (ЛКП) Сяйво, про зміну договору найму житлового приміщення та інше відмовлено.

Рішення оскаржили позивачі.

В апеляційній скарзі зазначають, що при ухваленні рішення судом порушено норми процесуального та матеріального права, не зясовано обставин справи. Зокрема, твердження суду про недоведеність факту знаходження будинку по вул. Машиністів, 23 у власності територіальної громади м. Львова є неправильним, оскільки будинок належить ЛКП Сяйво. Водночас, суд не взяв до уваги той факт, що відповідачі у справі не надали суду жодних доказів про наявність застережень щодо технічного стану будинку та відсутності технічної документації на нього під час передачі з державної у комунальну власність. Крім того наголошують, що вони проживають у спірному житлі з 1992 року, тобто з часу завершення будівельних робіт з перепланування квартири та сплачують за житло, яке складається з двох квартир. Вважають, що будучи наймачами житла не несуть відповідальність за недотриманням забудовником правил будівництва.

Просять скасувати рішення районного суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Вислухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та адвоката ОСОБА_4, представника Залізничної РА ЛМР ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначеним вимогам закону дане рішення не відповідає.

В судовому засіданні встановлені наступні юридично значимі факти та відповідні їм правовідносини.

Сімя ОСОБА_11 в складі чотирьох чоловік вселилась в квартиру № 1 за адресою м. Львів, вул. Машиністів, 23, яка складалась з двох кімнат площею 28,9 кв. м. згідно ордеру № 452 від 03 жовтня 1958 року ( а.с. 5).

Рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів м. Львова за № 231 від 12 червня 1990 року Дистанції цивільних споруд Львівської залізниці дозволено здійснити добудову до будинку № 23 по вул. Машиністів у м. Львові, розміром 4,5 х 13,4 м на два поверхи для обладнання 2-х квартир згідно представлених проектних пропозицій. Квартира № 1 складається з 3-х кімнат пл. 50,3 кв. м., кухні 4,9 кв. м. та комунальних вигод, наймач гр. ОСОБА_11, сімя 7 осіб (а.с. 4).

Після проведеної добудови квартира № 1 за адресою м. Львів, вул. Машиністів, 23 стала складатись з семи житлових кімнат, двох кухонь, двох вбиралень, двох ванн, двох балконів, коридорів, сходової клітки та веранди, при цьому утворилось та було обладнано дві самостійні квартири № 1 та № 1а, так як це передбачалось рішенням виконкому Залізничної районної ради народних депутатів від 12.06.1990 року за № 231, і склався відповідний порядок в їх користуванні двома різними сімями, відповідно сімєю позивачки ОСОБА_6, яка на даний час складається з двох осіб та сімєю позивача ОСОБА_3, яка складається з шести чоловік.

Як встановлено судом з моменту добудови, а саме з 1992 року та з згідно схематичного плану квартир: квартира № 1, яка розташована на першому поверсі будинку, складається з трьох житлових кімнат площею 12,9 кв. м., 13,0 кв. м., 16,8 кв. м. та нежилих приміщень - коридору, двох кухонь, ванної, вбиральні та веранди, загальною площею 77,4 кв. м., житлова площа квартири складає 42,7 кв. м., і на долю кожного з мешканців квартири припадає по 21,35 кв. м. житлової площі; квартира № 1а, яка розташована на другому поверсі будинку, складається з чотирьох житлових кімнат площею 21,4 кв. м., 8,1 кв. м., 9,0 кв. м., 10,6 кв. м. та нежилих приміщень сходової клітки, коридорів, кухні, ванної, вбиральні та двох балконів, житлова площа квартири складає 49,1 кв. м., і на долю кожного з мешканців квартири припадає по 8,2 кв. м. житлової площі.

Згідно Додатку № 1 до постанови виконкому Львівської обласної Ради народних депутатів і президії Львівської обласної ради профспілок № 24 від 7 січня 1985 року, яка діє на час виникнення правовідносин, середня забезпеченість житловою площею на одного жителя в місті Львові становить 8,2 м.кв.

Судом також встановлено, що сімя ОСОБА_3 на протязі двадцяти років користується добудованою квартирою і згідно висновку № 239/240 судової будівельно-технічної експертизи Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України від 18 червня 2012 року добудовані та переобладнані - квартира АДРЕСА_1, загальною площею 77,4 кв. м., яка складається з трьох житлових кімнат та комунальних вигод та квартира № 1а в будинку № 23 по вулиці Машиністів у місті Львові, загальною площею 93,3 кв. м., яка складається з чотирьох житлових кімнат площею 49,1 кв. м. та комунальних вигод, веранди розміром 4,75 х 1,87 кв.м. - відповідають будівельним, санітарним та протипожежним нормам (а.с. 94-95).

Відповідно до частини першої статті 100 ЖК України переобладнання і перепланування жилого будинку і жилого приміщення провадяться з метою підвищення їх благоустрою і перетворення комунальних квартир в окремі квартири на сім'ю. Переобладнання і перепланування жилого приміщення допускаються за згодою наймача, членів сім'ї, які проживають разом з ним, та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів.

За даними довідки, виданої ЛКП Сяйвопро склад сімї та прописку на імя ОСОБА_6, в квартирі № 1 за адресою м. Львів, вул. Машиністів, 23 загальною площею 148,0 кв.м., що належить міській раді, зареєстровано вісім чоловік - позивачі по справі, а саме: ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 та неповнолітня ОСОБА_12 (а.с. 7).

З даної довідки вбачається, що основний квартиронаймач ОСОБА_11 помер 14 квітня 2007 року, що підтверджується також свідоцтвом про смерть (а.с. 6).

З довідки також вбачається, що всі зазначені особи були членами сімї основного квартиронаймача та підставно проживали за вказаною адресою.

За частиною першою статті 58 ЖК України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

На підставі ст. 106 ЖК України у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення право вимагати визнання його наймачем належить будь якому члену сімї наймача. У цьому разі договір найму житла залишається чинним на попередніх умовах.

Так, відповідно до статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією і наймачем - громадянином на ім'я якого видано ордер.

Тобто, право вимоги зміни умов договору найму жилого приміщення виникає у наймача та членів його сім'ї в разі, якщо жиле приміщення знаходиться у будинку державного і громадського житлового фонду.

Згідно статті 104 ЖК України члени сім'ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

Статтею 63 ЖК України передбачено, що предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат. Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше встановленого для надання одній особі (частині перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв'язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення. З огляду на розяснення, які містяться в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України, в силу статті 104 ЖК України суд вправі задовольнити вимоги члена сім'ї наймача про поділ жилого приміщення, якщо жилу площу, що припадає на нього (або з урахуванням укладеної угоди про порядок користування жилим приміщенням), може бути виділено у вигляді ізольованого приміщення, яке складається з однієї або кількох кімнат, розмір якого не менше встановленого для надання одній особі.

Отже при поділі жилого приміщення за вимогою члена сім'ї наймача йому може бути виділено ізольоване жиле приміщення розміром меншим за жилу площу, що припадає на нього. Однак поділ не може бути допущений, коли це призведе до штучного погіршення житлових умов позивача і викличе необхідність постановки його на облік, як такого, що потребує поліпшення житлових умов тобто, за діючими нормами на кожного мешканця квартири не може бути виділено менше 5 кв. м. (п. 3 постанови виконкому Львівської обласної Ради народних депутатів і президії Львівської обласної ради профспілок № 24 від 7 січня 1985 року).

Також встановлено, що жиле приміщення квартира № 1 за адресою м. Львів, вул. Машиністів, 23, знаходиться у будинку громадського житлового фонду згідно ухвал Львівської міської ради № 283 від 27 лютого 2003 року Про надання згоди на прийняття у власність територіальної громади м. Львова житлового фонду, який знаходиться на балансі Львівської залізниці та ВАТ Львівський локомотивний завод(а.с. 11) та № 1245 від 29 квітня 2004 року Про затвердження Положення про порядок приймання-передачі державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у власність територіальної громади м. Львова(а.с. 51), - і позивачами не приватизована.

Порядок передачі житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні підприємств, установ, організацій, у комунальну власність визначається Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пунктів 5, 6, 7, 8, 9 Постанови Кабінету Міністрів України від 06.11.1995 року № 891 Про затвердження Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організаційпередача будинків відомчого житлового фонду у комунальну власність провадиться комісією з питань приймання відомчого житлового фонду у комунальну власність, яка утворюється Київською та Севастопольською міськими державними адміністраціями або виконкомами відповідної Ради. Комісія з питань приймання відомчого житлового фонду в комунальну власність визначає технічний стан житлового фонду та обєктів комунального призначення, що його обслуговують, відповідно до правил оцінки фізичного зносу житлових будинків, затверджених Держжитлокомунгоспом. Передача відомчого житлового фонду в комунальну власність проводиться разом з відповідною технічною документацією на будинок (інвентарна справа, акт приймання в експлуатацію, плани зовнішніх мереж та ін.), а також документами, що встановлюють право на нього.

Відповідно до ч. 2 ст. 327 ЦК України управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Відносини органів місцевого самоврядування з комунальними підприємствами (ЖКП) будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Колегія суддів не погоджується і з висновком суду першої інстанції про відсутність доказів перебування будинку у комунальній власності територіальної громади м. Львова, оскільки факт передачі будинку за адресою м. Львів, вул. Машиністів, 23 територіальній громаді м. Львова у комунальну власність підтверджується перебуванням даного будинку на балансі та в управлінні ЛКП Сяйво.

Відсутність технічної документації на проведену добудову не є наслідком протиправних дій з боку позивачів, оскільки квартира раніше належала до відомчого житлового фонду, а після її передачі в комунальну власність не приватизована ними по даний час.

Згідно п. 11 ухвали Львівської міської ради № 1245 від 29 квітня 2004 року Про затвердження Положення про порядок приймання-передачі державного житлового фонду , що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, у власність територіальної громади м. Львовапередача відомчого житлового фонду у власність територіальної громади м. Львова проводиться разом з відповідною технічною документацією на будинок, а також документами, що встановлюють право на нього. У разі відсутності необхідної технічної документації вона відновлюється за рахунок підприємства, установи чи організації, що передає відомчий житловий фонд у власність територіальної громади м. Львова.

Колегія суддів не вбачає підстав, на підставі яких позивачі можуть бути обмежені в правах, які передбачені діючим законодавством.

Виходячи з наведеного, зміна договору найму в даному випадку є необхідною, а укладення двох окремих договорів найму в спірному жилому приміщення не призведе до штучного погіршення житлових умов позивачів та не викличе необхідності постановки їх на облік, як таких, що потребують поліпшення житлових умов.

Разом з тим, питання внесення змін в технічний паспорт будинку, не входять в компетенцію Залізничної РА ЛМР.

Беручи до уваги вищенаведене та ураховуючи те, що суд першої інстанції ухвалив рішення при невідповідності висновків обставинам справи, при вирішенні спору неправильно застосував норми матеріального та процесуального права, судове рішення на підставі ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, пунктами 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 04 квітня 2011 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 задовольнити частково.

Зобовязати Залізничну районну адміністрацію Львівської міської ради змінити договір найму переобладнаної квартири АДРЕСА_2, уклавши два окремі договори:

з ОСОБА_6 (сімя з двох осіб) - на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 77,4 кв. м., яка складається з трьох житлових кімнат площею 42,7 кв. м. та комунальних вигод;

з ОСОБА_3 (сімя з шести чоловік) на квартиру № 1а в будинку № 23 по вулиці Машиністів у місті Львові, загальною площею 93,3 кв. м., яка складається з чотирьох житлових кімнат площею 49,1 кв. м. та комунальних вигод.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Мацей М.М.

ОСОБА_13