АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/3123/2012 Номер провадження 22-ц/1690/3123/2012Головуючий у 1-й інстанції Савічева В.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.,

суддів: Дряниці Ю.В., Карнауха П.М.,

при секретарі - Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області ОСОБА_5

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука від 25 квітня 2012 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_3, Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького МУЮ про зняття арешту із заставленого майна.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 : квітня 2012 року позов ПАТ УкрСиббанк до ОСОБА_3, - Автозаводського відділу державної виконавчої служби Кременчуцького МУЮ про зняття - арешту з заставленого майна задоволено.

Звільнено заставне майно - житловий будинок №3 з господарськими спорудами по провулку Арсенальному в м. Кременчуці, що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 та знаходиться в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк».

З вказаним рішення не погодився Відділ примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області, представник якого головний державний виконавець В.М. Солодовник подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

В обґрунтування скарги посилається на неповне зясування судом обставин, які мають значення для справи.

Вказує, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, виходячи із того, що ПАТ «УкрСиббанк» є іпотекодержателем майна, на яке було накладено арешт, не врахувавши при цьому положення статті 54 Закону України « Про виконавче провадження», що фактично надають повноваження державному виконавцю звернути стягнення на заставлене майно у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Зазначає, що в рішенні суду відсутні будь-які посилання на актуальну вартість нерухомого майна, звільненого з-під арешту.

Посилається на те, що реалізація спірного майна іптекодержателем самостійно може позбавити інших кредиторів боржника задовольнити свої вимоги.

У поданих запереченнях на апеляційну скаргу АТ «УкрСиббанк» просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказують, що посилання відповідача на ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» є безпідставним, оскільки до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми спеціального закону, а саме Закону України «Про іпотеку»,.

Зазначають, що твердження апелянта про необхідність проведення актуальної оцінки предмета іпотеки є хибним, оскільки обовязок проведення актуалізації вартості /переоцінки предмета іпотеки під час дії іпотеки та/або дії кредитних відносин між кредитором та позичальником законодавчо не встановлений.

У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_3 просить скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, мотивуючи тим, що посилання апелянта на ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» не підкріплено жодними доказами на підтвердження того, що вартість будинку, який знаходиться в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк» перевищує розмір заборгованості боржника ОСОБА_6 перед ПАТ «УкрСиббанк», при цьому при розгляді справи про зняття арешту із заставленого майна оцінка заставного майна не вимагається.

Зазначає, що право застави на будинок виникло у ПАТ «УкрСиббанк» до винесення судом рішення про стягнення з нього суми боргу.

У судовому засіданні представники позивача та відповідача ОСОБА_3 просили апеляційну скаргу відхилити, рішення залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. Надали пояснення аналогічні викладеним у письмових запереченнях на апеляційну скаргу.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як убачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 18.07.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_6 укладено договір про надання споживчого кредиту №0, за яким останньому надано кредитні кошти у розмірі 80000,00 доларів США на строк до 22 лютого 2017 року /а.с.10-14/.

Згідно п.п.2.1 вказаного договору виконання зобовязань позичальника забезпечується шляхом прийняття банком застави нерухомості, а саме: житлового будинку згосподарськими спорудами, що знаходиться за адресою: м. Кременчук, пров. Арсенальний, буд.3, та належить на праві власності ОСОБА_3

18 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, за яким іпотеку банку передано житловий будинок з господарськими спорудами, загальною площею 384,4 кв.м., житловою площею 119,1 кв.м.,що знаходиться за адресою: м. Кременчук, пров. Арсенальний, буд.З, та яким забезпечено вимоги іпотекодержателя, які : никають з кредитного договору №0 від 18.07.2007 року. За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки склала 770630,00 грн. /а.с.15-17/.

установлено, що постановою головного державного виконавця АвтозаводськогоВДВС Кременчуцького МУЮ про відкриття виконавчого провадження від 29.05.2009 року накладено арешт на все майно, яке належить ОСОБА_3 Виконавче провадження відкрито підставі виконавчого листа №6-492, виданого Новозаводським районним судом м.Чернігова 28.04.2009 року /а.с.21/.

Відповідно до ч.З ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Згідно ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Частиною 2 ст.З Закону України «Про іпотеку» взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. У разі іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з дня вчинення відповідного правочину, на підставі якого виникає іпотека, або з дня набрання законної сили рішенням суду.

Із матеріалів справи вбачається, що спір між сторонами виник через порушення права Банку на звернення стягнення на предмет іпотеки, яке згідно п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних ікримінальних справ № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, ототожнюється з набуттям іпотекодержателем права власності на нього, якщо в іпотечному договорі є відповідне застереження,що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Встановлено, що згідно п.п.5.3.1 договору іпотеки від18.07.2007 року сторони погодили, що у випадку невиконання (або часткового невиконання) позичальником та/або іпотекодавцем своїх зобовязань перед іпотекодержателем за кредитним договором та/або договором, предмет іпотеки переходить у власність іпотекодержателя, перехід права власності не потребує додаткового оформлення.

Таким чином, районний суд прийшов до правильного висновку про те, що арешт спірного майна для звернення стягнення на користь стягувана, який не є іпотекодержателем, порушує права позивача як іпотекодержателя відносно реалізації предмета іпотеки при наявності факту невиконання кредитних зобов»язань.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов про звільнення майна з-під арешту, обгрунтовано виходив із того, що банк є пріоритетним обтяжувачем, оскільки його права як іпотекодержателя виникли до винесення судом рішення про стягнення з ОСОБА_3 коштів.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростовують.

Посилання відповідача на необхідність проведення актуальної оцінки предмета іпотеки є надуманим, оскільки обовязок проведення актуалізації вартості /переоцінкипредмета іпотеки під час дії іпотеки та/або дії кредитних відносин між кредитором та позичальником законодавчо не встановлений.

Вказівка на те, що державний виконавець фактично мав право звернути стягнення на заставлене майно у разі, якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю, не має правового значення, . оскільки грунтується на вибірковому тлумаченні правових норм та припущеннях щодо співмірності вимог позивача та вартості предмету іпотеки.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини справи, дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

При цьому суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права відповідно до характеру правовідносин, що склалися між сторонами та в межах заявлених позовних вимог.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Полтавській області ОСОБА_5, - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 25 квітня 2012 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

ГОЛОВУЮЧИЙ /підпис/ ОСОБА_1

СУДДІ: /підпис/ ОСОБА_7

/підпис/ ОСОБА_8

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1