АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/3878/12 Справа № 2-1491/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 квітня 2012 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Демченко Е.Л., Міхеєвої В.Ю.

при секретарі - Солодовій І.М.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року по справі

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поділ квартири, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2010 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про поділ квартири, в якому просила подлити квартиру АДРЕСА_1 реально.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2011 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі, вказуючи на те, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_7 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали 31 травня 2006 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпродзержинського міського нотаіального округу ОСОБА_9 та зареєстрований в реєстрі за №2146, а відповідно до рішення виконкому Дніпродзержинської міської ради №829 від 19 грудня 2006 року квартира №2 та квартира АДРЕСА_3 були переведні у нежитлові приміщення, об'єднані та реконструйовані під магазин непродовольчих товарів та об'єкт до експлуатації не зданий (а.с.15-16). А 11 квітня 2008 року ОСОБА_8 померла.

Після її смерті позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_10 в установленому законом порядку звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. (а.с. 108-110).

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем ОСОБА_7 не надано суду ніяких доказів тому факту, що укладений з ОСОБА_8 договір купівлі-продажу спірної квартири мав удаваний характер, не мав на меті переходу права власності від нього до покупця, що він не отримував і не мав отримувати гроші за квартиру.

Відповідно до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

А як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правичинів недійсними" за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали 31 травня 2006 року договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, проте як вбачається з матеріалів справи укладаючи вказаний договір купівлі-продажу квартири сторони іншого правочину, який приховувався цим договором не могли укладати, а тому позовні вимоги є необгрунтованими.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Відповідно до ч.1,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Також, колегія суддів приймає до уваги вимоги ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 09 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді