АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження:№ 22ц/2090/3914/2012 р. Головуючий 1 інст. Пілюгіна О.М.
Справа №2034/2-5725/2011 р. Доповідач Карімова Л.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Карімової Л.В.,

суддів: Бурлака І.В.,

ОСОБА_1,

при секретарі Гопко А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області на рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2012 року по справі за позовом Харківського міжрайонного прокурора Харківської області, що діє в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа Садівниче товариство «Надія», міськрайонне управління Держкомзему в м. Люботині і Харківському районі Харківської області про припинення права власності на земельну ділянку, про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку,

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року Харківський міжрайонний прокурор Харківської області в порядку вимог ст. 45 ЦПК України звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4О, ОСОБА_5 з вищевказаним позовом.

Просив на підставі вимог ст.ст. 203, 215 ЦК України та ст.ст. 116, 126, 152, 154 ЗК України припини право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства площею 2 га, що розташована на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту, та визнати недійсним з моменту видачі державний акт на право власності на ім'я ОСОБА_6 і зобов'язати останнього повернути державний акт на право власності на землю до міськрайонного управління Держкомзему в місті Люботин і Харківському районі Харківської області для анулювання, зобов'язавши це міськрайонне управління скасувати державну реєстрацію державного акту на ім'я відповідача на вищевказану земельну ділянку.

Посилався на те, що на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22.02.2010 року ОСОБА_6 є власником вищезазначеної земельної ділянки, наданої на підставі розпорядження Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 482 від 24 березня 2009 року. Ця земельна ділянка незаконно перебуває у власності відповідача, оскільки з 1997 року і по теперішній час знаходиться у користуванні та належить на праві власності членам СТ «Надія»: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та інших членів цього товариства: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на підставі виданих їм у 1995-1997 р.р. відповідних державних актів на право власності на землю.

Зазначав, що накладення належної відповідачу земельної ділянки та земельних ділянок вказаних членів СТ «Надія» підтверджується проведеними TOB «Богодар-2005» контрольними замірами. Згідно листа Головного Управління Держкомзему у Харківській області № 13-05-35/9878 від 29.09. 2011 р. за відсутності даних про наявність державних актів на право на землю, виданих до липня 2003 року, до бази даних було внесено інформацію про оформлення права власності на земельну ділянку на ім'я ОСОБА_6, що фактично розташована в межах території CT «Надія».

Оскільки будь-яке рішення органу місцевого самоврядування про вилучення із користування ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12С, ОСОБА_11І земельних ділянок відсутнє, Харківський міжрайонний прокурор Харківської області вважав за необхідне звернутися до суду з цим позовом.

Вищевказані позовні вимоги за заявленими підставами підтримали ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та представник CT «Надія».

Розгляд справи судом першої інстанції відбувся за відсутності відповідача ОСОБА_6, ОСОБА_2 та представника міськрайонного управління Держкомзему в м. Люботині і Харківському районі Харківської області.

Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2012 року у задоволенні вищевказаного позову Харківського міжрайонного прокурора Харківської області відмовлено.

В апеляційній скарзі Харківський міжрайонний прокурор Харківської області, посилаючись на неправильне застосування районним судом нором матеріального та процесуального права, просить скасувати це рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову прокуратури у повному обсязі, а саме: припинити право власності ОСОБА_6 на земельну ділянку, визнати недійсним з моменту видачі державний акт на право власності на спірну земельну ділянку, видану на імя відповідача, зобовязати його повернути вказаний державний акт до міськрайонного управління Держкомзему в місті Люботин і Харківському районі Харківської області для анулювання, зобов'язавши це міськрайонне управління скасувати державну реєстрацію державного акту на ім'я відповідача на вищевказану земельну ділянку.

Вказує, що районним судом не враховано, що всупереч вимогам п.2 ст.1, п.»в» ст.5, п «а» та «г» ст. 17, ст.ст. 80-81 126, п.1 ст. 152, ст. 154 ЗК України головою Харківської районної державної адміністрації видано розпорядження № 1284 від 16.05.2008 року про надання ОСОБА_6 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення для ведення особистого селянського господарства земельної ділянки площею 2 га, розташованої на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту.

На підставі розробленого проекту землеустрою по відведенню земельної ділянки та відповідно до розпорядження Харківської районної державної адміністрації в від 24.03.2009 року № 482 Харківською регіональною філією ДП «Центр державного земельного кадастру» зареєстровано державний акт на право власності ОСОБА_6 на вказану земельну ділянку, яка з 90-х років знаходиться у користуванні громадян членів СТ «Надія», яким також були видані державні акти на право власності на земельну ділянку, і ці земельні ділянки накладаються між собою.

Апелянт зазначає, що судом при розгляді справи не враховано, що право власності на земельну ділянку набуто відповідачем на порушення вимог Земельного кодексу України, не надано оцінки розпорядженням голови Харківської районної адміністрації за № 128 від 16.05.2008 року та за № 482 від 24.03.2009 р.

Вислухавши пояснення учасників процесу, що зявилися до суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи

відповідно до Державного акту на право власності серії ЯИ № 837402, що виданий 22 лютого 2010 року Управлінням Держкомзему у Харківському районі Харківської області на підставі розпорядження голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 482 від 24 березня 2009 року відповідач ОСОБА_6 є власником земельної ділянки площею 2 га, цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої на території Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області за межами населеного пункту.

Позивачі є власниками земельних ділянок у СТ «Надія» на території Пісочинської селищної ради на підставі державних актів, а саме: ОСОБА_2- на підставі державного акту на право власності на землю серії ХР 25-69-31240, площею 0,08 га видного 22 вересня 1995 року Пісочинською селищною радою народних депутатів; ОСОБА_3 - на підставі державного акту на право власності на землю серії ХР 25-00-057556, площею 0,08 га, видного 28 липня 1997 року Пісочинською селищною радою народних депутатів; ОСОБА_4 на підставі державного акту на право власності на землю серії ХР 25-69-31239, площею 0,082 га, видного 22 вересня 1995 року Пісочинською селищною радою народних депутатів; а ОСОБА_5 - на підставі державного акту на право власності на землю серії ХР 25-69-31464, площею 0,08 га, видного 28 вересня 1995 року Пісочинською селищною радою народних депутатів.

Згідно відповіді TOB «ОСОБА_12 -2005» від 25.11.2011 року виділена ОСОБА_6 земельна ділянка накладається на земельні ділянки СТ «Надія», частина яких належить його членам та власникам земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2

Відмовляючи у задоволенні позову прокурора, районний суд виходив з безпідставності та недоведеності його вимог, оскільки відсутність рішення органу місцевого самоврядування про вилучення із користування громадян земельних ділянок не є передбаченою законом підставою позбавлення прав власності на земельну ділянку, і в свою чергу не є підставою для задоволення вимог про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку. Вимога позивача щодо зобовязання відповідача повернути державний акт органу реєстрації державних актів не передбачена чинним законодавством як спосіб захисту порушених прав та інтересів.

Судова колегія вважає, що такий висновок суду ґрунтується на законі та матеріалах цивільної справи.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені в частині другій цієї статті.

Способи захисту прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки визначені у частині 3 статті 152 ЗК України, яка не містить такого способу як позбавлення прав власності на земельну ділянку шляхом визнання недійсним державного акту на право власності та зобовязання повернути цей акт до органу Держкомзему для анулювання, а також скасування державної реєстрації такого акту.

Згідно із ч.1 ст. 126 ЗК України право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Між тим при заявленні вищевказаних позовних вимог до суду, позивачами не враховано, що державний акт на право власності на земельну ділянку є правовстановлюючим документом, який видається на підставі рішення відповідного органу місцевого самоврядування, тому вимога про скасування державного акту на право приватної власності на земельну ділянку є похідною й залежить від доведеності незаконності рішення органу місцевого самоврядування, на підставі якого виданий оспорюваний державний акт.

Як вбачається з матеріалів справи прокурор не заявляв в інтересах власників земельних ділянок: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2

позову про визнання незаконними розпоряджень голови Харківської районної державної адміністрації Харківської області за № 128 від 16.05.2008 року та за № 482 від 24.03.2009 р., на підставі яких був виданий відповідачу ОСОБА_6 державний акт на право власності на спірну земельну ділянку.

Зазначені обставини не спростовувалися представником Харківської міжрайонної прокуратури Харківської області й в судовому засіданні апеляційної інстанції.

При цьому посилання прокурора в апеляційній скарзі на те, що районним судом не надана належна правова оцінка цим розпорядженням як таким, що винесені з порушенням чинного законодавства, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки відповідно до диспозитивності цивільного процесуального закону суд вправі розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням осіб, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі ( ч.1 ст. 11 ЦПК України).

За таких обставин районний суд не мав право виходити за межі заявлених позовних вимог та самостійно надавати правову оцінку вищезазначеним розпорядженням.

Доводи апеляційної скарги, які по суті є доводами позовної заяви, були предметом розгляду суду першої інстанції, і цим доводам дана правильна правова оцінка.

Судова колегія вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1.ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відхилити.

Рішення Харківського районного суду Харківської області від 28 березня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання цією ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: