Номер провадження: 22-ц/1590/4093/12
Головуючий у першій інстанції Пендюра
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.04.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Благорозумному О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом примусового виселення, зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання угоди нікчемною, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2012 року,

встановила

У липні 2011 р. ОСОБА_3 звернулася до суду з вищеназваним позовом, в якому вказала, що згідно укладених 17.03.11 р. з відповідачкою договорів купівлі-продажу житлового будинку № 1 по провулку Комарова в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області (далі Житловий будинок) та земельної ділянки за вищевказаною адресою, на якій розміщений житловий будинок (далі Земельна ділянка) вона є власником цього нерухомого майна. На її неодноразові прохання відповідачка житловий будинок не звільняє. Остання не є членом її сімї, договору найму житлового будинку з нею вона не укладала.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 15, 316, 317, 321, 387, 391 ЦК, ст. ст. 116, 155, 157 ЖК просила ухвалити рішення про примусове виселення ОСОБА_4 з житлового будинку.

ОСОБА_4, не визнавши первісний позов, у вересні 2011 р. подала уточнений в подальшому зустрічний позов, в якому вказала, що 17.03.09 р. вона позичила у ОСОБА_5 40000 доларів США зі сплатою щомісячних відсотків. При цьому була досягнута домовленість про продаж житлового будинку, якщо вона не виконає зобовязань із повернення грошей та сплати відсотків. 13 місяців вона сплачувала ОСОБА_5 відсотки, але у звязку із скрутним матеріальним становищем в подальшому вона перестала цього робити. Намагалася домовитися про відстрочку платежу, продаж чи передачу житлового будинку в іпотеку. Скориставшись її юридичною необізнаністю, ОСОБА_5 умовив видати йому довіреність, замість оформлення договору іпотеки житлового будинку, мотивуючи це тим, що на оформлення іпотеки необхідно тривалий час та витрачання великої кількості грошей. 17.03.11 р. ОСОБА_5, якому вона видала довіреність, уклав з позивачкою договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 203, 215, 229, 230, 311, 316, 319, 321, 334 ЦК, остаточно просила: 1) визнати договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки нікчемними; 2) зобовязати КП «ОМБТІ та РОН» відмінити реєстрацію житлового будинку, розташованого на земельній ділянці загальною площею 0,1930 га., на імя ОСОБА_3; 3) зняти заборону на відчуження (арешт) з житлового будинку і на земельну ділянку, на якій він розташований.

Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 06.12.11 р. провадження по справі за зустрічним позовом ОСОБА_4 про зобовязання КП «ОМБТІ та РОН» відмінити реєстрацію житлового будинку на імя ОСОБА_3 закрито.

Позивачка та її представник у судовому засіданні підтримали первісний позов. Пояснили, що після укладення договору купівлі-продажу житлового будинку відповідачка в добровільному порядку не звільняє його.

Відповідачка та її представник у судовому засіданні первісний позов не визнали, наполягали на задоволенні зустрічного позову. Пояснили, що у ОСОБА_5 було взято в борг 40000 доларів США зі сплатою 5% щомісяця за користування грошима. Розписки про отримання грошей, довіреність на продаж житлового будинку та земельної ділянки було видано в якості застави в рахунок виконання зобовязання перед ОСОБА_5. Сума боргу та частина відсотків не повернута.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17.01.12 р. у задоволенні первісного позову ОСОБА_3 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового будинку № 1 по пров. Комарова в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, що укладений 17.03.11 р. між ОСОБА_5 (який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_4М.) та ОСОБА_3. Визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1930 га., розташованої за адресою пров. Комарова, 1 с. Нерубайське Біляївського району Одеської області, що укладений 17.03.11 р. між ОСОБА_5 (який діяв на підставі довіреності від імені ОСОБА_4М.) та ОСОБА_3. В іншій частині зустрічного позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення по суті її позовних вимог. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 215 ЦК) та процесуального (ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК) права: - суд вийшов за межі позовних вимог; - не доведені обставини щодо зловживання довірою та обману; - суд дав невірну оцінку наявним у справі доказам.

ОСОБА_4 письмових заперечень на скаргу апеляційному суду не надала. В апеляційному суді її представник вважав необхідним скаргу відхилити, рішення залишити без змін, посилаючись на необґрунтованість апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_3 в апеляційному суді підтримав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3 та відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4.

ОСОБА_5 та його представник вважали, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши осіб, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 11, 60 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтями 213, 214 ЦПК передбачено, що рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та про часткове задоволення зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що 17.04.09 р. між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 був укладений договір позики грошових коштів у розмірі 40000 доларів США. ОСОБА_4 мала намір і фактично передала в іпотеку (яка мала б місце з ОСОБА_5,а не з ОСОБА_3В.) належний їй житловий будинок і земельну ділянку, але це належним чином оформлено не було. ОСОБА_4 дала на імя ОСОБА_5 довіреність, якою вона уповноважила останнього продати належній їй житловий будинок та земельну ділянку, що розташовані за адресою пров. Комарова, 1 с. Нерубайське Біляївського району Одеської області. З договорів купівлі-продажу від 17.03.11 р. вбачається, що ОСОБА_5, діючи на підставі довіреності від імені ОСОБА_4, продав, а ОСОБА_3 купила земельну ділянку, площею 0,1930 га., та розташований на ній житловий будинок загальною площею 298,50 кв. м., з надвірними спорудами котельнею, огорожею, цистерною, вимощенням, що розташовані за адресою пров. Комарова, 1 с. Нерубайське Біляївського району Одеської області. Вказані договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дійсності був укладений договір позики, і відповідні довіреності ОСОБА_4 були надані в рахунок виконання нею зобовязання по поверненню позики. Вимоги щодо зняття заборони на відчуження житлового будинку та земельної ділянки не підлягають задоволенню, оскільки не надано доказів, що вказаний арешт (заборона) був накладений (а. с. 128 129).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду не можна, цього висновку він дійшов з порушенням норм матеріального та процесуального права, відповідних розяснень Пленуму Верховного Суду України.

Між сторонами по справі склалися правовідносини купівлі-продажу нерухомого майна, визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна недійсним, захисту права власності.

Відповідно до ст. ст. 215, 229, 230 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом,такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Якщо особа, яка вчинила правочин, помилялися щодо обставин, що мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону оману щодо обставин, які мають істотне значення,такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

За правилами, передбаченими ст. ст. 316, 317, 319, 328, 391 ЦК правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається зокрема із правочинів. Припиняється право власності у разі відчуження власником свого майна. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуванні та розпорядження своїм майном.

Згідно із ст. ст. 655, 657 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність іншій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, житлового будинку укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. п. 5, 7, 19, 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.09 р. № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може предявлятися окремо, без застосування наслідків недійсності. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом. Судам необхідно враховувати, що виконання чи невиконання сторонами зобовязань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання його недійсним. Обставини, щодо яких помилялася сторона правочину (ст. 229 ЦК) мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог при визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Суд першої інстанції порушив вимоги вищевказаних норм матеріального та процесуального права, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України.

З урахуванням предмету спору, вищевказаних положень матеріального та процесуального закону позивачка повинна довести порушення її права власності, яке виникло у неї на підставі договорів купівлі-продажу нерухомого майна, а відповідачка повинна довести нікчемність або недійсність договорів купівлі-продажу нерухомого майна.

Згідно наявних матеріалів справи судом встановлено, сторонами не оспорювалося, що за укладеними 17.03.11 р. ОСОБА_5, діючого від імені ОСОБА_4 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 28.01.11 р., та ОСОБА_3 договорами купівлі-продажу житлового будинку (а. с. 7, 40 41) та земельної ділянки (а. с. 9, 42 44) остання придбала у ОСОБА_4 житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться в с. Нерубайське Біляївського району Одеської області по пров. Комарова, 1 та розміщену під вказаним житловим будинком і біля нього земельну ділянку, площею 0,1930 га.. Цільове призначення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку. Господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

ОСОБА_3 провела державну реєстрацію договору купівлі-продажу житлового будинку (а. с. 5 6). ОСОБА_4 житловий будинок не звільнила, залишається проживати в ньому.

За таких обставин колегія суддів вважає, що право власності ОСОБА_4 на житловий будинок та земельну ділянку припинилося (ст. 346 ЦК), ОСОБА_3 стала власником житлового будинку (ст. 328 ЦК) і може заявляти вимоги про захист її права власності на це майно (ст. 391 ЦК) шляхом виселення відповідачки із спірного жилого будинку. За цих обставин, первісний позов ОСОБА_3 підлягає задоволенню.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки нікчемними не підлягають задоволенню, виходячи з такого.

У зустрічному позові від 29.09.11 р., в уточненому зустрічному позові від 19.10.11 р. ОСОБА_4, з посиланням на ст. ст. 215, 229 230 ЦК, просила визнати нікчемними договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки (а. с. 37 39, 51 53).

Як договір купівлі-продажу жилого будинку від 17.03.11 р. (а. с. 7, 40 41), так і договір купівлі-продажу земельної ділянки від 17.03.11 р. (а. с. 9 10, 42 44) укладені в письмовій формі, нотаріально посвідчені. Законом недійсність таких договорів не встановлена. Таким чином, вони не можуть бути визнані судом нікчемними. За цих обставин, зустрічний позов ОСОБА_4 (яка згідно ст. 11 ЦПК самостійно розпорядилася своїм правом обрання способу захисту порушеного права) не підлягає задоволенню.

Відсутні підстави і для визнання вказаних договорів недійсними з підстав передбачених ст. 229 або ст. 230 ЦК, оскільки ознаки помилки чи обману у правовідносинах між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відсутні. ОСОБА_4 у позові сама посилається на те, що у неї існувала з ОСОБА_5 домовленість про укладання договору іпотеки або продажу спірного майна, якщо вона не зможе розрахуватися за договором позики. Договір іпотеки, який міг бути укладений ОСОБА_4 не з ОСОБА_3 а з ОСОБА_5 в забезпечення виконання зобовязань за договором позики, також передбачає можливість звернення стягнення на предмет іпотеки (ст. ст. 572, 589 ЦК) та припинення права власності останньої на житловий будинок. Сама ОСОБА_4 договорів купівлі-продажу не укладала, ці договори були укладені її представником ОСОБА_5. Таким чином, ОСОБА_3 не мала можливості і не вводила в оману позивачку при укладанні договорів купівлі-продажу. Видаючи ОСОБА_5 довіреність на продаж житлового будинку та земельної ділянки, ОСОБА_4 не помилялися і щодо можливого укладення договорів купівлі-продажу її представником, природи таких правочинів, прав та обовязків їх сторін за цими договорами.

Згідно ст. ст. 237, 239 ЦК представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобовязана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, які вона представляє. Представництво виникає, зокрема, на підставі договору. Правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні прав та обовязки особи, які він представляє.

28.01.11 р. ОСОБА_4, за попередньо досягнутою домовленістю, видала ОСОБА_5 нотаріально посвідчену довіреність (а. с. 68), якою уповноважила останнього продати за ціну та на умовах за його власним розсудом належний їй на праві особистої власності жилий будинок з надвірними спорудами і відповідною земельною ділянкою, що знаходиться за адресою: Одеська область, Біляївський район, с. Нерубайське, провулок Комарова, будинок № 1. Видану довіреність ОСОБА_4 не оспорила.

Наявність заборгованості за договором позики, намагання вирішити питання з повернення позики це мотиви, за яких були укладені договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки, які не впливають на недійсність правочинів. При цьому, колегія суддів вважає, що ОСОБА_4 не помилялася і щодо мотивів, за яких були укладені договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки. Намагання визнати договори купівлі-продажу жилого будинку та земельної ділянки це спроба ОСОБА_4 уникнути відповідальності з повернення позики.

Висновок суду першої інстанції про те, що вказані договори купівлі-продажу є недійсними, оскільки між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в дійсності був укладений договір позики є хибним. Суд першої інстанції надав оцінку обставинам видачі довіреності, в той час як будь-яких вимог щодо довіреності не заявлялося.

За встановлених апеляційним судом обставин доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України вищевикладене є підставами для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення первісного позову ОСОБА_3 та виселення ОСОБА_4 з житлового будинку. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 необхідно відмовити повністю.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 січня 2012 року - скасувати.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом примусового виселення задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку № 1 по провулку Комарова в селі Нерубайське Біляївського району Одеської області.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання угоди нікчемною - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: А. Є. Федорова

ОСОБА_2