Справа № 0503/6632/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.10.2012 .

Артемівський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Шевченко Л.В.

за участю секретаря Івашко К.В.,

позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи - ОСОБА_3

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації про передачу дитину на виховання батькові та стягнення моральної шкоди, та за зустрічним позовом про визначення місця проживання дитини з матірю

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом до відповідача ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації, у якому просить передати ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 на виховання батькові (позивачу) та стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдану йому моральну шкоду в сумі 5000 грн. Позовні вимоги позивач обґрунтовує ч.4, 5 ст.159 Сімейного кодексу України, оскільки вважає, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду та зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Відповідач проти заявлених позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що ніколи не перешкоджала позивачу у спілкуванні з дитиною, виконувала рішення суду, а також звернулася до суду з зустрічною позовною заявою, у якій просить визначити місце проживання дитини за місцем її проживання (вх. № 29739 від 04.09.2012року). Позовні вимоги вмотивовані ст.161 СК України, яка передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

В судовому засіданні 17.10.2012 року та 18.10.2012 року і позивач, і відповідач свої позовні вимоги підтримали.

Представник третьої особи ОСОБА_3 пояснила, що Орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4, 27.09.2009 року, за місцем проживання матері ОСОБА_2, а також вважає за недоцільне передачу малолітньої дитини ОСОБА_1.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду доказі в їх сукупності, вислухавши пояснення сторін, представника Органу опіку та піклування, покази свідків, суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 24.04.2007 року зареєстрували шлюб. 27.09.2009 року у них народився син ОСОБА_4. Проте спільне життя подружжя не склалося, у звязку з чим ОСОБА_2 подала до суду позов по розірвання шлюбу, який був визнаний ОСОБА_1 та рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2010 року шлюб між ними було розірвано. Рішення набуло законної сили 13.12.2010 року. Під час розгляду справи про розірвання шлюбу, в судовому засіданні було встановлено, що суперечки між подружжям про місце проживання дитини не має, про що зазначено в рішенні суду від 02.12.2010 року.

Після розірвання шлюбу між сторонами виникли непорозуміння щодо участі батька у вихованні дитини, тому позивач був вимушений звернутися до суду з позовом щодо визначення способу його участі у вихованні малолітнього ОСОБА_4. Рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 05.04.2011 року у справі № 2-738-2011 визначено спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_5 таким чином: 1,2 та 4 пятниця місяця з 18.00 год. до 20.00 год., 1, 2 та 4 субота місяця з 16.00 год. до 19.00 год., 1,2 та 4 неділя місяця з 09.00 год. до 12.00 год., у святкові дні та день народження дитини за угодою сторін, у присутності матері дитини (без присутності родичів з обох сторін) за місцем проживання матері дитини ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1. Рішення набуло законної сили 18.04.2011 року.

Позивач в позовній заяві вказує, що виконання рішення суду з його боку стало неможливим через невиконання відповідачем ОСОБА_2 рішення суду щодо способу його участі у вихованні дитини. А саме невиконання тієї частини рішення, де вказано, що зустрічі з сином мають відбуватися без присутності родичів з обох сторін. В позові відповідач зазначає, що саме ці дії відповідача він вважає ухилянням від виконання рішення суду. Однак, доказів того, що відповідач перешкоджала позивачу у його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом проведення його зустрічей з малолітньою дитиною без присутності родичів з обох сторін, позивач не надав. Тобто позивачем не доведено належними та допустимими доказами, що мати ухиляється від виконання рішення суду. Позивач в судовому засіданні пояснив, що не звертався ані до суду з позовом про визначення іншого способу участі у вихованні та спілкуванні з дитиною, ані в органи державної виконавчої служби з заявою про те, що рішення суду не виконується, та зобовязати примусово виконати рішення суду від 05.04.2011 року. Свідок ОСОБА_6 (матір позивача) в судовому засіданні заявила, що дійсно між позивачем та відповідачем виникали суперечки з приводу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною, але вона вважає, що батько має право на спілкування з дитиною. Разом з тим, на вона також зазначила, що відповідач - ОСОБА_2 хороша матір, турбується про дитину, їй невідомі обставини, які могли б слугувати підставою для того, щоб забрати у неї дитину та передати батьку.

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема абз.2 ч.2 ст.16 ЦК України встановлено, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Відповідно до ст.159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод, та при цьому суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Згідно ч. ч. 4. 5 ст. 159 СК України у разі ухилення від виконання рішення суду особою, з якою проживає дитина, суд за заявою того з батьків, хто проживає окремо, може передати дитину для проживання з ним. Особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Органом опіки та піклування № 27/0520/вих. від 17.10.2012 року, виходячи насамперед з інтересів дитини, з урахуванням віку дитини та того факту, що дитина з народження проживає з матірю ОСОБА_2, яка в повній мірі виконує батьківські обовязки, зроблений висновок про те, що немає підстав для відібрання дитини від матері, а також враховуючи наявність у батька іншої родини, члени якої не контактують з малолітнім ОСОБА_4, керуючись ст. 161 СК України, орган опіки та піклування вважає за недоцільне передачу малолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батьку дитини ОСОБА_1.

Враховуючи вищезазначене, приймаючи до уваги висновок Органу опіки та піклування, суд дійшов висновку, що доводи позивача щодо ухилення відповідача від виконання рішення суду від 05.04.2011 року - є необґрунтованими та не підтвердженими доказами. За таких обставин позов в частині вимог передати дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на виховання батьку дитини ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

Позивач у позові зазначає, що моральна шкода, яку оцінено у 5000 грн., полягає у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у звязку з протиправною поведінкою відповідача, неможливістю спілкування з сином та переживань за його життя, здоровя та розвиток. Проте, в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 дали свідчення, що відповідач не перешкоджав у спілкуванні позивача з дитиною. Свідок ОСОБА_7 вказував на те, що одного разу був випадок, коли сина ОСОБА_5 було доставлено в лікарню, що від нього позивач був обізнаний про таке, але чомусь жодного разу в лікарні він не зявився. Позивач, пояснюючи цей факт, зазначав, що він не знав у якій саме лікарні знаходився його син. Доводи відповідача щодо того, що дитина розвивається неповноцінно, спростовуються матеріалами справи, а саме характеристикою з дитячого навчального закладу від 22.08.2012 року (арк.с. 54), довідкою Державного закладу Вузлова лікарня станції Артемівськвід 10.09.2012 року (арк. с.81). В цій же характеристиці зазначається про те, що батько дитини не цікавиться перебуванням дитини в дитячому закладі, розвитком дитини, не приймає участі в житті дошкільного закладу.

В звязку з вищевикладеним, враховуючи те, що факти ухилення від виконання рішення суду не встановлені, перешкоди з боку відповідача у спілкуванні з дитиною не доведені, тому моральна шкода не підлягає відшкодуванню.

Щодо зустрічних позовних вимог відповідача суд встановив, що ОСОБА_2 мешкає за адресою: Артемівський район, селище Опитне, АДРЕСА_2 з сином ОСОБА_4 з 15.12.2010 року (довідка від 28.08.2012 року, арк. с.70), ј частина якої належить їй на праві власності згідно договору дарування. З 01.09.2006 року працює в ПСМНЗ школі мистецтв № 2 с. Опитне на посаді викладача по класу сольного співу. Характеризується позитивно, оцінка педагогічної діяльності відмінна. Судом встановлено, що відповідач з малолітнім сином проживає у двохкімнатній квартирі, у якій є індивідуальне теплопостачання, вода, каналізація, у дитини є окрема кімната, спільне місце, шафа для особистих речей, стіл, тумба, іграшки. Згідно висновку дитини забезпечена усіма необхідними засобами особистої гігієни, одягом, харчуванням, є всі умови для повноцінного виховання дитини (акт обстеження умов проживання, арк. с. 61) .

Позивач у позові зазначав, що він спроможний забезпечити належний догляд сину, витримати належні санітарні умови, достойний розвиток та виховання, любов і турботу, він працює заступником директора з навчально-виховної роботи Артемівської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 9 Артемівської міської ради, має постійне місце проживання квартиру площею 50 кв. м, що складається з двох жилих кімнат, жилою площею 28.5 кв. м, за місцем роботи характеризується позитивно, проте доказів щодо зазначеного не надав.

Суд встановив, що згідно акту обстеження умови проживання ОСОБА_1 відповідають санітарним нормам, в наявності акваріум, для виховання, розвитку та проживання дитини є окрема дитяча кімната, стіл, ліжко, компютер, побутова техніка, музичний інструмент. Разом з ОСОБА_1 мешкають ОСОБА_9 (дружина позивача), ОСОБА_10 (донька дружини). В акті також зазначається, що дружина ОСОБА_1 не заперечує проти проживання малолітнього сина ОСОБА_5 за місцем проживання батька.

Постановляючи рішення про визначення місця проживання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері - ОСОБА_2 суд виходить, насамперед з інтересів дитини, яка майже з народження проживає з матірю, виховується без батька, матір має педагогічну освіту, створила всі необхідні умови для проживання та нормального розвитку сина, приділяє дитині належні увагу та турботу, тоді як з народження син майже не знає батька, оскільки батько навідується до сина час від часу, у часи, визначені рішенням суду, а також враховує наступне.

За змістом ч.3 ст.11 Закону України Про охорону дитинствапредметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" від 26 квітня 2001 р. N 2402-III кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. ст. 160, 161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 161 СК, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

У Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 р. (принцип 6), проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 р. N 789-XII, частин 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей.

Враховуючи вищевикладене та обставини справи, визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю за місцем її проживання відповідає інтересам дитини та буде забезпечувати її належний розвиток та виховання.

Керуючись ст.ст. 141, 151, 153, 157,159, 161 Сімейного Кодексу України, ст. ст. 3, 5, 6, 10, 60, 208, 209, 213-215 ЦПК України суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Орган опіки та піклування Артемівської райдержадміністрації про передачу дитину на виховання батькові та стягнення моральної шкоди - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задовольнити.

Визначити місце проживання дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за місцем проживання матері ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення ухвалено у нарадчій кімнаті та проголошена його вступна та резолютивна частини у судовому засіданні 18.10.2012 року.

Повний текст рішення оформлено та підписано в нарадчій кімнаті одноособово суддею 22.10.2012 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів після його проголошення.

Головуючий суддя Л. В.Шевченко