Справа № 2/2523/308/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2012 року м. Чернігів

Чернігівський районний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Криворученка Д.П., секретарі Микитченко К.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Чернігові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами в порядку спадкування за заповітом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на домоволодіння, розташоване по вул. Коцюбинського, буд.25 в с. Кувечичі, Чернігівського району, Чернігівської області, а саме на його 5/12 частин, як за спадкоємцем за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, що помер 16.07.2005 року, та на 7/12 частин домоволодіння, як за спадкоємцем за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, що померла 29.06.2011 року. Необхідність визнання права власності позивач обґрунтовує тим, що за життя спадкодавці належним чином не оформили своє право власності, що перешкоджає їй отримати свідоцтва про право на спадщину.

У судове засідання позивач не зявилась. Через канцелярію суду завчасно подала заяву, в якій заявила письмове клопотання про підтримання позовних вимог в повному обсязі та розгляд справи без її участі (а.с.40).

Представник відповідача Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не зявився, причини не явки суду не повідомлені, про час та місце проведення судового засідання сільська рада повідомлялась належним чином (а.с.35).

Від відповідачки ОСОБА_2 надійшла заява про визнання позову та з проханням справу розглянути за її відсутності. (а.с.39)

Причини неявки в судове засідання відповідача ОСОБА_3 суду не повідомлені, про час та місце проведення засідання він повідомлявся належним чином. (а.с.34)

Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

У відповідності до положень частини 2 статті 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши усі наявні матеріали справи, встановивши наявність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, визначившись щодо правовідносин, зумовлених встановленими фактами, а також щодо правових норм, якими врегульовані ці правовідносини, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Достовірно встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії «І-ЕЛ»№318289, паспортом серії «НК»№327605 та свідоцтвом про укладення шлюбу. (а.с.8-9, 11-12)

Батьки позивачки перебували в зареєстрованому шлюбі з 11.09.1947 року, що підтверджує посвідка про шлюб. /а.с.15/

За життя, 23.06.2004 року, батько позивачки ОСОБА_4 заповів, на випадок смерті, їй усе своє майно де б воно не знаходилось і з чого б не складалося. /а.с.16/

Помер ОСОБА_4 16 липня 2005 року у віці 80 років в с. Кувечичі, Чернігівського району. /а.с.14/

Як свідчать відповідні свідоцтва про право на спадщину за заповітом, позивачка прийняла спадщину батька та частково успадкувала її, в частині грошових заощаджень, майнового паю та земельної ділянки. /а.с.17-18/

Мати позивача - ОСОБА_5, також, 27.09.2005 року, заповіла, на випадок смерті, усе своє майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалося, ОСОБА_1 /а.с.13/

Померла ОСОБА_5 29 червня 2011 року у віці 88 років в с. Кувечичі, Чернігівського району. /а.с.10/

Як свідчить письмова інформація Чернігівської районної державної нотаріальної контори, ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем за заповітом, що прийняла спадщину померлої матері, однак свідоцтво про право на спадщину їй не видавалось. Спадкова справа №649/2011 від 29.11.2011 року. /а.с.38/

Довідки виконавчого комітету Кувечицької сільської ради Чернігівського району Чернігівської області свідчать, що домоволодіння по вул. Коцюбинського, 25 у с. Кувечичі, Чернігівського району, згідно даних по господарських книг та земельно- кадастрової книги, побудоване у 1951 році ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на земельній ділянці виділеної колгоспом під забудову жилого будинку. Свідоцтво про право власності на будинок не видавалось, він станом на 01.07.90 р. та 15.04.91 р. відносився до категорії «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_4 і на день смерті якого, з ним проживала дружина ОСОБА_5 /а.с.19-22/

Дані КП «Чернігівське РБТІ»свідчать, що право власності на будинок №25 по вулиці Коцюбинського у с. Кувечичі, Чернігівського району, не зареєстроване. /а.с.23/

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.6 Постанови «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності»від 22 грудня 1995 року N20, до правовідносин, що виникли до прийняття 15 квітня 1991 року Закону України «Про власність»застосовується чинне на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Відповідно до ст.120 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ч.2 ст.123 ЦК УРСР частки кожного члена колгоспного двору рівні, включаючи неповнолітніх та непрацездатних членів двору.

Достовірними доказами встановлено, що після 15 квітня 1991 року, із вступом в силу Закону України «Про власність», майно вказаного колгоспного двору не змінилося і не зменшилося, тому суд дійшов висновку, що співвласниками двору №25 по вулиці Коцюбинського у с. Кувечичі, Чернігівського району, в рівних частках, були ОСОБА_4 та ОСОБА_5.

Доказів того, що спірний житловий будинок станом на 15 квітня 1991 року був переведений до іншої суспільної групи, матеріали цивільної справи не містять.

Підстав вважати його самочинно збудованим майном суд не вбачає.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Положення статті 392 ЦК України зазначають, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Отже, враховуючи, що за життя спадкодавці не оформили та не зареєстрували своє право власності на вказане вище нерухоме майно, це унеможливлює реалізацію спадкових прав позивача, як спадкоємиці за заповітом.

Суд бере до уваги особливість забудови спірного будинку, який було збудовано в 1951 році, в системі колгоспного двору. Зокрема, ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»передбачає, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Підсумовуючи викладене, суд дійшов обєктивного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.120,123 ЦК УРСР, ст.392, 1222, 1268, 1297 ЦК України, ст.ст.10-11, 158, 174, 197, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними та господарськими спорудами за адресою: вул. Коцюбинського,25, с. Кувечичі, Чернігівський район, Чернігівська область, в тому числі на його 5/12 частин, як за спадкоємицею за заповітом після смерті батька ОСОБА_4, що помер 16.07.2005 року, та на 7/12 частин домоволодіння, як за спадкоємицею за заповітом після смерті матері ОСОБА_5, що померла 29.06.2011 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернігівської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Криворученко Д.П.