Справа № 2-2299/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2012року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Трілі Б.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа СГІРФО Сихівького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням за адресою: м.Львів, вул.Скрипника, 15 «а»кв.38; зобов'язати СГІРФО Сихівського РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області зняти ОСОБА_2, 27.06.1980р.н. з реєстрації належної їй квартири за адресою: м.Львів, вул.Скрипника, 15 «а»кв.38; стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що з 23 липня 2004 року до 08 грудня 2010 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час шлюбу відповідач ОСОБА_2 був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 «а»у м.Львові, яка є приватизованою та її власниками являються вона, її батько, матір та рідний брат. З лютого 2010 року відповідач фактично проживає у своїх батьків, за адресою: АДРЕСА_1, однак з її квартири добровільно виписуватися немає наміру. У зв'язку з тим, що відповідач не проживає в належній їй квартирі більше шести місяців, що підтверджується актами ЛКП «Під Зуброю»від 27.04.2011р., 30.06.2011р. та 01.09.2011р. та не сплачує комунальних послуг, просить позов задоволити.

Позивач ОСОБА_1 та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, надали пояснення, аналогічні змісту позовної заяви. Позивач додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_2 доводиться їй колишнім чоловіком з яким перебувала у шлюбі з 23 липня 2004 року до 08 грудня 2010 року. Свідоцтво про право власності на спірну квартиру вона, її батьки та брат отримали 10 грудня 2004 року Відповідач у спірній квартирі зареєстрований з жовтня 2005 року. У зв'язку з тим, що сімейне життя не склалося, постійними конфліктами з відповідачем, вони почали проживати окремо. Вона категорично заперечує щодо його проживання в належній їй квартирі, вже більше шести місяців відповідач не проживає у спірній квартирі, не проводить оплату комунальних послуг, а тому просить суд позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні уточнені позовні вимоги заперечив покликаючись на те, що приватизацію спірної квартири, де він з позивачем спільно проживали, було здійснено за час їхнього перебування у шлюбі, а відтак така є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Зазначає, що ще до розірвання шлюбу позивачка поміняла замки у вхідних дверях квартири, чинила йому перешкоди в користуванні та розпорядженні спірним житлом. В спірній квартирі знаходяться належні йому речі, рухоме майно нажите за час шлюбу, яким він позбавлений можливості користуватися. Після розірвання шлюбу питання щодо поділу спільного сумісного майна подружжя не виникало. Вважає безпідставними посилання позивача на ст.ст.71, 72 Житлового кодексу УРСР, як на підставу позовних вимог про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки такі регулюють відносини щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду. Спірна квартира є приватизованою, не належить до державного чи громадського житлового фонду. Оскільки він є співвласником квартири і має повне право на володіння, користування та розпорядження майном, вважає, що відсутні підстави як для позбавлення його права користування на зазначену квартиру, так і, відповідно для зняття його з реєстрації.

Представник третьої особи СГІРФО Сихівького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області в судове засідання не з'явився, надіслав суду письмову заяву, в якій просить розглядати справу у відсутності третьої особи, у вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ч. 4 ст. 334 ЦК України, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 «а»у м.Львові на підставі свідоцтва про право власності №С-02965 від 10.12.2004р. належить на праві спільної сумісної власності позивачу - ОСОБА_1, ОСОБА_3, ОСОБА_3 Л,К. та ОСОБА_4, що стверджується витягом ОКП ЛОР «БТІ та ЕО»про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7933991 від 01.08.2005р.

Згідно довідки ЛКП «Під Зуброю»з місця проживання про склад сім'ї і прописки №927 від 06.10.2011р. у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_4 співвласник, батько, ОСОБА_5 - співвласник, мати, ОСОБА_3 співвласник, брат, позивач ОСОБА_1 співвласник та її колишній чоловік ОСОБА_2, який зареєстрований у спірній квартирі з 04 жовтня 2005 року.

Згідно ч.1 ст.71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст.72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку.

На підставах, передбачених нормами ст.ст.71, 72 ЖК УРСР підлягають виселенню особи лише з будинків державного і громадського житлового фонду.

Судом достовірно встановлено, що квартира АДРЕСА_2 «а»у м.Львові не належить до державного або громадського житлового фонду (статті 4, 5 ЖК УРСР), а відповідач ОСОБА_2 не може вважатися наймачем або членом сімї наймача за договором найму державного або громадського житлового фонду.

Незважаючи на таке, позивач ОСОБА_1 заявила вимогу про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування зазначеною квартирою, з підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК України, хоча такі норми розповсюджуються на правовідносини, що ґрунтуються на договорі найму житла у будинках державного або громадського житлового фонду.

Враховуючи, що квартира є обєктом права приватної власності, відповідно не належить до державного або громадського житлового фонду, заявлений спосіб захисту є неналежним та не відповідає виниклим правовідносинам.

Згідно принципу диспозитивності цивільного судочинства, передбаченому ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Протягом розгляду справи позивач підставу позову не змінювала.

Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач не може бути визнаним таким, що втратив право на користування жилим приміщенням та знятим з реєстрації з підстав, зазначених позивачем в позовній заяві ст. ст. 71,72 ЖК УРСР, а тому позов до задоволення не підлягає.

На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК УРСР, та керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа СГІРФО Сихівького РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Оригінал. Виготовлено в одному екземплярі.