Номер провадження2/2603/2384/12
Справа №2603/616/12
РІШЕННЯ

іменем України

21 червня 2012 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Саламон О.Б.

при секретарі Солодухіній Н.С.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 28 серпня 2010 року по 02 березня 2012 року у розмірі 73 435,78 грн.

В процесі судового розгляду позов було уточнено, просила стягнути 44 419,32 грн. (а.с. 31-33)

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, не надає матеріальної допомоги, у зв'язку з чим виникла заборгованість. Рішенням суду від 16 вересня 2010 року зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісяця до повноліття доньки, однак відповідач не виконує аліментні зобов'язання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав уточнені позовні вимоги, просив стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів.

Відповідач позов визнав частково, при цьому зазначив, що заборгованість по сплаті аліментів існує у зв'язку з неможливістю її сплатити за відсутності джерела доходу, при цьому зазначив, що після фактичного припинення шлюбно - сімейних відносин у червні 2010 році, позивач разом з дитиною переселилася за іншою адресою, при цьому забороняє у спілкуванні з дитиною. На час розгляду справи про стягнення аліментів працював в ПАТ «ХДІ Страхування», написав заяву до відповідної виконавчої служби щодо відрахування коштів через бухгалтерію. Розуміючи свій обов'язок, який полягає в участі у вихованні дитини та надання матеріальної допомоги, неодноразово пропонував позивачу надати можливість виконати всі свої обов'язки щодо дитини, однак жодної відповіді не отримав. Неодноразово звертався щодо місця проживання дитини, однак отримав відповідь, що мати з дитиною проживає у м. Києві. Позивач свідомо й навмисно позбавляє можливості виконати обов'язки щодо дитини. Лише 08 липня 2011 року на адресу ПАТ „ХДІ Страхування" від ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві надійшли документи, згідно з якими почалися відрахування аліментів. Однак 04 липня 2011 року ним написано заяву про звільнення, на підставі якої з 15 липня 2011 року його звільнено, що в свою чергу зупинило процес отримання аліментів. Дохід різко скоротився і аліменти оплачував по мірі можливості. Жодного усного чи письмового прохання відносно сплати суми заборгованості аліментів не отримував. Отримавши позовну заяву сплатив суму заборгованості, яка виникла за період роботи. Враховуючи те, що не заперечував щодо розміру аліментів на момент прийняття рішення щодо їх розміру (1/3 частина), не звертався до суду щодо зменшення їх розміру, однак завдяки позивачу не має можливості надати грошову допомогу дитині, суму заборгованості в більшій частині сплачено, на теперішній час не працює, просить зменшити суму неустойки до 5000 грн. З урахуванням викладеного, просить зменшити розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та обставини справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, (а.с.6)

Донька проживає разом з матір"ю, яка займається її вихованням та утриманням.

Відповідно до рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 вересня 2010 року відповідач ОСОБА_2 зобов'язаний сплачувати на користь позивача ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26 серпня 2010 року і до її повноліття.

Тобто, за рішенням суду про стягнення аліментів відповідач зобов'язаний сплачувати їх регулярно та в повному обсязі.

Згідно з Інструкцією про проведення виконавчих дій, зареєстрованої Міністерством юстиції України, державний виконавець зобов'язаний здійснювати систематичний контроль за правильним і своєчасним відрахуванням утриманих сум аліментів стягувачем.

Після винесення рішення про стягнення аліментів, виконавчий лист подано до ВДВС Деснянського РУЮ, після чого відповідач подав заяву в жовтні 2010 р. про направлення виконавчого листа за місцем роботи. Саме 14 квітня 2011 року ВДВС винесено постанову про закінчення виконавчого провадження і лише в липні 2011 року на адресу ПАТ „ХДІ Страхування" від ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві надійшли Документи, згідно з якими

почалися відрахування аліментів. Однак 04 липня 2011 року відповідачем написано заяву про звільнення, на підставі якої його звільнено з 15 липня 2011 року, що в свою чергу зупинило процес отримання аліментів. З липня 2011 року перебуває на обліку як безробітний в Деснянському РЦЗ.

Долученою до справи довідкою ВДВС Голосіївського районного управління юстиції у м. Києві щодо заборгованості по сплаті аліментів підтверджується, що відповідач нерегулярно та не в повному обсязі сплачував аліменти, заборгованість по сплаті аліментів станом на 15 липня 2011 року складає 13 876 грн., станом на 29 лютого 2012 року - 24 089,57 грн. (а.с.7,20)

В процесі розгляду справи стало відомо, що відповідач неодноразово звертався з листами - зверненнями в різні органи щодо повідомлення місця проживання його власної дитини, що свідчить про те, що позивач позбавляє можливості виконувати обов'язки щодо своєї дитини, (а.с.41-47)

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного суду України „Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів, чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

При визначенні розміру пені за прострочення сплати аліментів суд має керуватися довідкою ВДВС про розрахунок заборгованості, в якій мають бути враховані доходи відповідача.

Однак до справи не долучено довідку - розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, при цьому наданий представником позивача помісячно нарахований розрахунок заборгованості станом на липень 2011 року перевищує загальну суму станом на липень 2011 рік, яка зазначена у довідці ВДВС.

Представник позивача в судовому засіданні зазначив, що помісячний розрахунок зроблений самостійно, виходячи з довідки відповідача про заробітну плату, при цьому з доходу, який отримав відповідач, відраховані самостійно обов'язкові платежі, а саме збір до Пенсійного фонду, фонд Соцстрах, фонд страхування, податок з доходів фізичних осіб у процентному співвідношенні.

Виходячи з вище наведеного, суд не приймає до уваги дану довідку - розрахунок, зміст та розрахунок якої не зрозумілий, сума заборгованості по аліментам, яка нарахована особисто представником позивача не відповідає дійсному розміру заборгованості, та відповідно, сума пені на несвоєчасну їх сплату також не є вірною.

В процесі судового розгляду стало відомо, що половину вартості заборгованості по аліментах відповідачем сплачено, що підтверджується наданими квитанціями, (а.с.53-56)

Викладені вище обставини у їх сукупності дають підстави для висновку про те, що позов задоволенню не підлягає за відсутності підстав для стягнення неустойки, не обґрунтування належними доказами розміру пені.

Згідно з ч.З ст. 10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 180, 196 Сімейного кодексу України, ст. ст. 174, 214 ЦПК України,

суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районній суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги.

Суддя Деснянського О.Б. Саламон

районного суду м. Києва