Справа № 1810/2482/12
Номер провадження 2/1810/514/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2012 року Лебединський районний суд Сумської області

в складі: головуючого судді Подопригори Л. І.,

секретаря Лєсної Н.В.

з участю прокурора Радковського В.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника третьої особи- Павлішеної В.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Лебедині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення батьківства ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про встановлення батьківства мотивуючи свої доводи тим, що з січня 2009 року він став проживати проживали однією сімєю з ОСОБА_3, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. В звязку з скрутним матеріальним становищем за спільною згодою з ОСОБА_3, він 05.01.2010 року він поїхав працювати в ОСОБА_4. За час його роботи за кордоном вони підтримували звязок між собою по телефону та він надавав матеріальну допомогу своїй дружині. Від ОСОБА_3 йому стало відомо, що та вагітна і чекає народження дитини. 14 серпня 2010 року у них народився син, але в звязку з тим, що шлюб не був зареєстрований офіційно сина було записано на прізвище ОСОБА_3, а батьком дитини, як пояснила дружина записали його, тобто у свідоцтві про народження дитини записано ОСОБА_5. Після народження сина він приїздив в Україну, щоб побачити сина, а з 01 липня 2011 року повернувся в Україну та стали знову з ОСОБА_3 проживати разом, як подружжя в с. Будилка, Лебединського району. У березні 2012 року переїхали у м. Суми. ПАроживаючи однією сімєю мали намір узаконити свої стосунки, а також подати спільну заяву про те, що він є батьком дитини. З липня 2012 року ОСОБА_3 стала висловлювати думку про виїзд з України разом з сином у Англію, де проживають її родичі, проти чого він категорично заперечував, внаслідок чого стали виникати суперечки та конфлікти і вони стали проживати окремо. Припинивши спільне проживання він не відмовився від своїх батьківських обовязків щодо сина. Але як стало йому відомо, дружина оформляє документи на виїзд з сином з України, що позбавить його можливості бачитись з ним та приймати участь у його вихованні, тому звертається до суду та просить постановити рішення суду, яким визнати його ОСОБА_1 батьком ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, записавши його батьком дитини, та виключити з актового запису № 15 від 03 вересня 2010 року у відомостях про батька прізвище батька ОСОБА_5.

В судовому засіданні позивач підтримав свої вимоги і наполягає на задоволенні позову.

Відповідачка в судове засідання повторно не зявилася, надала суду заяву в якій вимоги позивача не визнає та прохає справу розглянути в її відсутності.

Представник третьої особи- органу опіки та піклування Лебединської райдержадміністрації не заперечує проти задоволення даного позову.

Вислухавши позивача, його представника, свідків, дослідивши наявні докази, думку прокурора, який вважає необхідним позов задовольнити суд вважає необхідним позов задовольнити.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідно до вимог ст.. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають в шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ст.. 128 СК України за відсутністю заяви право на подання якої встановлено ст.. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Позов про визнання батьківства може бути предявлено особою, яка вважає себе батьком дитини.

Як вбачається з копії актового запису про народження ОСОБА_5 № 15 від 03.09.2010 року ( а.с. ) батьками дитини є ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Підстава запису відомостей про батька є заява матері № 15/10-05-10 від 03.09.2010 року.

З довідки Обласного клінічного перинательного центруКомунального закладу Сумської обласної ради ( а.с. 37) вбачається, що в історії пологів породіллі ОСОБА_3 дані про батька дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 не занесені.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9,ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 ствердили суду, що позивача та відповідачку ОСОБА_3СЧ. знають давно. Їм відомо, що сторони зустрічались з січня 2009 року. В січні 2010 року позивач поїхав працювати за кордон,відповідачка залишилась на Україні, потім стало відомо, що відповідачка вагітна і в серпні 2010 року народила сина, якого назвали ОСОБА_10. Невдовзі після народження сина позивач приїздив додому, проживав з відповідачкою, визнавав сина своїм, про що не заперечувала і відповідачка. Влітку 2011 року позивач приїхав з закордону додому і став проживати з відповідачкою однією сімєю, спочатку в будинку батьків відповідачки, а весною 2012 року сімєю переїхали в м. Суми, де також спільно проживали. Позивач піклувався про відповідачку та дитину, визнавав сина своєю дитиною Вони ніколи не чули, що батьком дитини, яку народила відповідачка є хтось інший, а не позивач.

Свідок ОСОБА_13 ствердив суду, що позивачу разом з його сімєю він здавав квартиру в АДРЕСА_1 з середини лютого 2012 року по вересень 2012 року. Позивач, його дружина ОСОБА_13 та їх син ОСОБА_14 проживали разом, стосунки між ними були сімейні, бюджет спільний. Позивач піклувався як про дружину так і сина. Дружина позивача ніколи не виказувала думки, що дитина не є сином позивача.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що її син, позивач по справі, тривалий час зустрічалися з ОСОБА_3 Стосунки між ними були добрі. Навчаючись в м. Суми, вони проживали фактично однією сімєю, про що їй говорив син. Затим на початку 2010 року син поїхав працювати в ОСОБА_4. Невдовзі мати відповідачки їй повідомила, що відповідачка має народити дитину і батьком є позивач. Ніхто не заперечував проти цього, так як знали, що сторони фактично проживали разом і мали намір одружитися. Відповідачка неодноразово приїздила до них, вони її сприймали як невістку, як матір їх майбутнього онука. Син також був радий, що має народитися дитина, про що неодноразово повідомляв їй в телефонних розмовах. Про народження онука, їй повідомила мати відповідачки 14.08. 2010 року. Вона їздила до лікарні в м. Суми, де народився онук, поздоровила невістку з народженням онука. Невдовзі після народження онука син приїздив з ОСОБА_4. Проживав він ввесь час в сімї відповідачки. Суперечок щодо його батьківства ніколи не виникало. Після закінчення контракту влітку 2011 року син повернувся до відповідачки. Вони проживали однією сімєю спочатку в будинку батьків відповідачки, а потім в м. Суми, де навчалися і працювали. Позивач завжди вважав себе батьком дитини. Утримував як відповідачку так і дитину. ОСОБА_3СЧ. ніколи не виказувала думки, що батьком її дитини є інший чоловік. Позивач говорив, що незабаром вони узаконять свої стосунки і проведуть реєстрацію актового запису про народження дитини, де батьком буде вказаний саме він. Але з літа 2012 року між сторонами стали виникати сварки з приводу того, що відповідачка мала намір виїхати за межі України і забрати сина. ЇЇ син заперечував проти цього і на цій підставі вони припинили спільне проживання, але син не відмовлявся по виконанню обовязків, щодо свого сина ОСОБА_14.

Таким чином суд прийшов до висновку, що в судовому засіданні позивачем надані докази, які дають суду підстави вважати, що саме він є батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідачка не визнаючи позову не надала суду доказів, які б спростовували докази позивача щодо його батьківства відносно дитини. Тому суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими , що підлягають до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 15, 60, 88, 209, 213, 214, 215 ЦПК , ст. 128 Сімейного кодексу України

В и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати ОСОБА_1 батьком дитини ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, провівши відповідні зміни в актовому записі про народження дитини № 15 від 03 вересня 2010 року, а саме вказавши, що батьком дитини є ОСОБА_1.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Сумської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а відповідачкою з дня вручення копії рішення, через Лебединський районний суд.

Суддя Подопригора Л. І.