Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Ясеновенко Л.В.,

суддів: Девляшевського В.А., Матківського Р.Й.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю представника ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Снятинського районного суду від 17 серпня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Снятинського районного суду від 17 серпня 2012 року частково задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про повернення самовільно зайнятої земельної ділянки.

Постановлено зобовязати ОСОБА_1 повернути ОСОБА_2 0,000748 га земельної ділянки та перенести огорожу довжиною 19 м 79 см згідно схеми до висновку будівельно-технічної експертизи.

У апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Суд прийшов до помилкового висновку про те, що земельна ділянка площею 0,07 га була належним чином виділена позивачу в натурі, оскільки Акт відводу земельної ділянки та розбивки споруд в натурі від 10.04.1970 року, який є невідємною частиною Свідоцтва на забудову садиби в сільських населених пунктах Івано-Франківської області, в порушення ст. 151 ЗК УРСР, чинного на той час, складався не землевпорядним органом, а представником районного архітектора.

Крім того, вищевказаний Акт не був підписаний ні позивачем, ні представником сільської ради, а тому, на думку відповідача, реального виділення земельної ділянки ОСОБА_2

В.І. не відбулося.

Судом не було взято до уваги акти обмірів від 07.06.2010 року, 12.08.2010 року, 08.12.2011 року та 17.01.2012 року, якими встановлена відсутність розбіжностей у розмірі земельної ділянки позивача порівняно із картою с. Підвисоке 1975 року та рішення Підвисоцької сільської ради від 09.09.2009 року, яким позивачу дано дозвіл на виготовлення технічної документації, що посвідчує право власності на земельну ділянку площею 0,06 га, а не 0,07 га.

ОСОБА_1 вказує на те, що суд неправомірно взяв до уваги висновок судової будівельно-технічної експертизи від 16.12.2010 року №361, оскільки він складався для вирішення іншої справи і з приводу спору між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Також апелянт зазначає, що судом в рішенні не було вказано, якою саме схемою керуватися при перенесенні огорожі, оскільки в додатку до висновку експертизи вказано лише кадастрові та ситуаційні плани.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, з мотивів, наведених у ній.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням загальних зборів колгоспників колгоспу «Перемога» від 14.05.1970 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 надані земельні ділянки площею 0,07 га кожному, а рішенням Підвисоцької сільської ради №7 від 15.05.1970 року їм надано дозволи на будівництво житлових будинків на виділених земельних ділянках. Земельні ділянки сторін розташовані поряд.

10 квітня 1970 року ОСОБА_2 було відведено земельну ділянку, про що складено відповідний акт.(а.с.9).

Згідно планів забудов земельних ділянок сторін межа між цими ділянками є рівною.

Встановлено, що у 2010 році відповідач спорудила огорожу довжиною 19,79 м на межі земельних ділянок сторін.

Згідно висновку експертизи фактичне землекористування позивача становить 0,0636 га, відповідача 0,0711 га, а площа самовільно зайнятої земельної ділянки 0,0009 га, з яких 0,000152 га знаходиться під гноєзбірником відповідача.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що відповідач встановила огорожу з порушенням межі та самовільно зайняла частину земельної ділянки площею 0,000748 га.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Снятинського районного суду від 17 серпня 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Л.В. Ясеновенко

ОСОБА_4

ОСОБА_5