Справа № 2114/2-4618/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2012 року

Комсомольський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого - судді Черниш О.Л.

при секретарі Абрамовій К.В.

за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача та третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до гаражно-споживчого кооперативу "Стеблієвський" про стягнення недоплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, недорахованої заробітної плати за роботу у нічний час, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію моральної шкоди (третя особа ОСОБА_4)

встановив:

Позивачка звернулася до суду із названим позовом, у якому зазначила, що з 31 січня 2009 року до 10.04.2010 року працювала на посаді охоронника у гаражно-будівельному кооперативі "Стеблієвський" з окладом 200 гривень.

Працюючи в кооперативі неодноразово зверталася до голови кооперативу ОСОБА_4О про порушення законодавства при нарахуванні заробітної плати, проте у перерахунку заробітної плати було відмовлено.

Після чого позивачка звернулася із заявою до прокурора щодо притягнення голови кооперативу до кримінальної відповідальності за грубе порушення законодавства про працю.

Згідно Закону України "Про амністію у 2011 році" підсудний ОСОБА_4 був звільнений від кримінальної відповідальності.

За весь час праці відповідач не надав позивачці щорічної відпустки.

Оскільки позивачка не використала щорічні відпустки, то вона має, право на грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

З 31 січня 2009 року по 10.04.2010 року позивачка працювала у нічну зміну з 22.00 до 06.00 години з доби на четверту. За роботу у нічний час, в порушення вимог ст.ст.54,108 КЗпПУ, доплата не проводилася.

Неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства позивачці завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 2000 гривень.

Оскільки відповідач неправомірно відмовився виплачувати позивачу заробітну плат згідно до закону в день звільнення, на користь позивачки підлягає стягнення середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 15 972,68 гривень.

У судовому засіданні позивачка, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на її користь недонараховану частину заробітної плати за період з 31.01.2009 по 10.04.2010 року у розмірі 4 259,24 гривні, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 31.01.2009 року по 10.04.2010 року у розмірі 887,77 гривень, компенсацію завданої моральної шкоди у розмірі 2000 гривень, середній заробіток за час затримки розрахунку у сумі 15 972,68 гривні.

Представник відповідача позов визнав частково, а саме: визнав недонараховану частину заробітної плати у розмірі 4 259,24 гривні та грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки у розмірі 887,77 гривень, в решті позовних вимог просив відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що позивачка з 31 січня 2009 року по 10.04.2010 року працювала охоронником гаражно-споживчого кооперативу "Стеблієвський", що підтверджується записом у трудовій книжці, і отримувала заробітну плату у розмірі 200 гривень щомісячно.

Виплата зазначеної заробітної плати була обумовлена сторонами при прийомі позивачки на роботу.

Відповідно до вимог ст.22 Закону України "Про оплату праці" субєкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективними договорами. Тобто позивачці повинна була нараховуватися заробітна плата у розмірі не меншою за мінімальну заробітну плату у державі.

З урахуванням мінімальної заробітної плати за період роботи позивачки з урахуванням нарахованої їй заробітної плати відповідач недоплатив позивачці 4 259,24 гривні, що відповідачем не оспорюється.

За весь період роботи - з 31.01.2009 року по 10.04.2010 року, в кооперативі позивачці не була надана відпустка, яка повинна була надаватися відповідно до вимог ст.74 КЗпПУ. Із заявою про надання відпустки позивачка не зверталася.

Згідно ст.75 КЗпПУ щорічна відпустка надається працівникам тривалістю не менше як 24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який обліковується з дня укладення трудового договору.

Оскільки позивачка не використала щорічної відпустки, то вона має право на одержання грошової компенсації за невикористану відпустку, розмір якої складає 887,77 гривень.

Відповідно до ч.2 ст.233 КЗпПУ у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду із позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Суд вважає, що вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.117 КзпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, за відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

На час звільнення позивачки з роботи відповідач повністю розрахувався з нею з урахуванням тієї заробітної плати, яка виплачувалася позивачці, заборгованості із виплат не було.

Позивачка звільнилися 10.04.2010 року, до суду із позовом звернулася 22 листопада 2011 року.

У судовому засіданні позивачка пояснювала, що про неправильність нарахування заробітної плати їй було відомо і під час роботи, після звільнення вона зверталася до прокуратури про вжиття заходів до голови кооперативу, внаслідок чого проти нього було порушено кримінальну справу, але на час звільнення та протягом всього часу після звільнення позивачка не заявляла вимог до відповідача про недоплачену суму заробітної плати.

При зазначених обставинах суд вважає, що позов про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку є обґрунтованим, але задоволенню не підлягає через пропуск позивачкою строку позовної давності.

Позов про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає у звязку з його недоведеністю.

Керуючись ст.10,11,60,179, 88, 209, 212, ЦПК України, на підставі ст.ст. 116,117,233,237-1 КЗпП України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до гаражно-споживчого кооперативу "Стеблієвський" про стягнення недоплаченої заробітної плати, грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки, недорахованої заробітної плати за роботу у нічний час, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсацію моральної шкоди (третя особа ОСОБА_4) задовольнити частково.

Стягнути із гаражно-споживчого кооперативу "Стеблієвський" на користь ОСОБА_1 недоплачену заробітну плату у розмірі за період з 31.01.2009 року по 10.04.2010 року у розмірі 4 259 (чотири тисячі двісті п'ятдесят девять) гривень 24 копійки, грошову компенсацію за невикористані щорічні відпустки за період з 31.01.2009 року по 10.04.2010 року у розмірі 887 (вісімсот вісімдесят сім) гривень 77 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути із гаражно-споживчого кооперативу "Стеблієвський" на користь спеціального фонду державного бюджету судовий збір у розмірі 94 гривні 10 копійок.

Рішення протягом 10-ти днів з дня його проголошення може бути оскаржене до апеляційного суду Херсонської області шляхом подачі апеляційної скарги через Комсомольський районний суд м. Херсона.

СуддяОСОБА_5