Апеляційний суд Одеської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Криворучці Ю.П., Каланжової Н.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2011року по справі за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах і в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи Одеської обласної дирекції «ОСОБА_4 ОСОБА_5» про встановлення факту спільного проживання та стягнення грошової компенсації,

встановила:

01 серпня 2008року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та, остаточно уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 грошову компенсацію за 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 в сумі 157107грн.73коп. (а.с.188).

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 вказала, що вона з 28 квітня 2002року знаходилася у фактичних шлюбних відношеннях з ОСОБА_3 та з 24 вересня 2005року по 29 травня 2007року у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2, 04 квітня 2006року народження.

Позивачка стверджувала, що в період знаходження у фактичних шлюбних відношеннях вона з ОСОБА_3 за спільні кошти придбали квартиру АДРЕСА_1. При цьому на імя ОСОБА_3 був оформлений кредит на придбавання вказаної квартири, який вони сплачували разом, а з червня 2006р. відповідач перестав надавати їй матеріальну допомогу. Позивачка вказала, що до розірвання шлюбу вони сплатили 4840 доларів США в якості щомісячних платежів в рахунок погашення кредиту за вказану квартиру. У зв'язку із тим, що відповідач продав квартиру, що була об'єктом права сумісної власності, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири в сумі 157107грн.73коп.

Представник відповідача в судовому засіданні вказав, що відповідач частково визнає факт проживання з позивачкою ОСОБА_1 до реєстрації шлюбу, але спірну квартиру він придбав за особисті гроші, а позивачка не приймала ніякої участі у придбанні спірної квартири та у сплаті за неї кредиту.

Рішенням суду від 19 грудня 2011року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено (а.с.240-243).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на те, що суд безпідставно відмовив їй у задоволені позову, не прийняв до уваги усі обставини по справі (а.с.249-357).

________

Справа №22-ц/1590/3570/2012 Категорія 46

Головуючий по першій інстанції ОСОБА_6

Доповідач суддя Сидоренко І.П.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, їх представників, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовивши у задоволенні позову ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 спірна квартира була придбана за особисті кошти до реєстрації шлюбу, що ОСОБА_3 кредит для придбання спірної квартири був погашений також за особисті кошти, та вже після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем.

Судова колегія, повністю погоджується з висновками суду першої інстанції, які відповідають матеріалам справи, обставинам по справі і вимогам закону.

Судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, оскільки вона не надала суду першої та апеляційної інстанції відповідні докази відносно спільного проживання з ОСОБА_3, придбання спірної квартири за спільні кошти та сплату кредиту за квартиру за спільні кошти.

Відповідно до вимог ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 і ОСОБА_1 знаходилися в зареєстрованому шлюбі в період з 24 вересня 2005року до 29 травня 2007року (а.с.8, 10).

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 підтвердила, що фактично сімейні стосунки були припиненні з червня 2006року та в позовній заяві вона вказала, що з вказаного часу відповідач перестав надавати їй матеріальну допомогу.

Тобто сторони в період шлюбу фактично прожили сумісно лише вісім місяців, а саме з 24 вересня 2005року до червня 2006року.

Відповідач ОСОБА_3 до реєстрації шлюбу за особисті кошти придбав на своє імя квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу від 11 серпня 2005року (а.с.97).

Відповідач ОСОБА_3 пояснив, що фактично вартість вказаної квартири була 15000долларів США, але оцінка квартири у договорі купівлі-продажу була вказана за домовленістю з продавцем в сумі 23013грн. При цьому він сплатив за покупку квартири особисті кошті в сумі 3000доларів США, та оскільки не мав достатньої суми для купівлі вказаної квартири, він за кредитним договором з Ізмаїльським філіалом Одеської обласної дирекції Відкритого акціонерного товариства «ОСОБА_4 банк ОСОБА_5» від 05 серпня 2005року отримав в кредит 12000 доларів США на придбання квартири (а.с.126-127).

Відповідач ОСОБА_3 стверджував, що він не перебував у фактичних шлюбних відношеннях з позивачкою ОСОБА_1В, не вів з нею сумісне господарство, не сплачував сумісні гроші на придбання квартири та на виплату кредиту, а їх стосунки до реєстрації шлюби носили випадковий характер.

Також ОСОБА_3 вказав, що в період перебування у шлюбі він із грошових коштів, які належали виключно йому, виплатив 2830 доларів США за погашення кредиту і проценти по договору кредитування, а саме:

- в період з 05 вересня по 05 грудня 2005року кошти були виплачені безпосередньо відповідачем;

*в період з 05 грудня 2005р. по 05 травня 2006р. оплата здійснювалась шляхом перерахування коштів, які належали особисто відповідачеві, з його власного банківського рахунка на поточний рахунок кредитної установи;

*в період з 05 травня по 16 липня 2006р. оплата здійснювалась також безпосередньо відповідачем.

Крім того, ОСОБА_3 вказав, що на сплату кредиту та процентів він витратив гроші, які йому подарував батько ОСОБА_7 за нотаріально посвідченим договором дарування від 29 січня 2007року, згідно якого батько подарував йому 9000 доларів США, що еквівалентно 45450грн. (а.с.72).

За довідкою Банку на а.с.125 ОСОБА_3 кредит погашався вчасно та був достроково погашений 11 грудня 2008року.

ОСОБА_3 вважав, що квартира є його особистою власністю та за договором купівлі-продажу від 15 грудня 2008року продав її ОСОБА_5 (а.с.70). При цьому нотаріус не витребувала згоди його дружини ОСОБА_1, оскільки квартира була придбана до реєстрації шлюбу з нею.

Статтею 256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, та в судовому порядку можуть встановлюватись факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення. Згідно частини І ст. 259 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Позивач ОСОБА_1 не надала суду першої та апеляційної інстанції відповідних та достатніх доказів на підтвердження факту спільного проживання та придбання квартири за спільні гроші. Все викладене позивачкою ОСОБА_1 в позовній заяві та в судових засіданнях носить декларативний характер, нічим не підтверджено, а надані докази у вигляді підписання нею договору на електропостачання в квартирі, де вона мешкала, заміст власника квартири не можуть бути прийняті до уваги.

Позивач ОСОБА_1 взагалі не надала будь-яких доказів відносно того, що до реєстрації шлюбу вони з ОСОБА_3 сплатили спільні гроші в сумі 3000 доларів США за спірну квартиру, а саме її доходи, довідки про заробітну плату.

Не можуть бути прийняти до уваги як докази у підтвердження позову відкриття відповідачем банківського рахунку на імя позивачки, оскільки судом встановлено, що за квартиру, яку зняв відповідач для свого проживання, він здійснював оплату виключно за власний рахунок шляхом поштових переказів на ім'я ОСОБА_1, та у зв'язку із частими закордонними відрядженнями та неможливістю систематичного здійснення почтових переказів, він відкрив банківський рахунок на ім'я ОСОБА_1 для перерахування грошових коштів, які належали виключно ОСОБА_3 та призначались для здійснення оплати квартири, комунальних послуг.

Судова колегія, вважає, що наявність у сторін сумісної дитини, яка народилася 04 квітня 2006року, та вагітність позивачки в ліпні 2005року, при відсутності інших відповідних доказів у підтвердження факту спільного проживання, не може також свідчить про те, що сторони сумісно проживали, вели сумісне господарство, та за сумісні кошти придбали спірну квартиру (а.с.9,12).

Крім того, позивачка ОСОБА_1 пояснила в судовому засіданні апеляційної інстанції, що вона тривалий час за рішенням суду не могла стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини, оскільки він не визнавав себе батьком дитини, та вказаний факт був встановлений лише за допомогою експертизи.

Вказаний факт, а також оформлення відповідачем договору купівлі-продажу квартири до реєстрації шлюбу, на думку судової колегії, також свідчить про відсутність доказів про сумісне проживання сторін.

Відносно вимог позивачки ОСОБА_1 про сумісну сплату кредиту за придбану квартиру в період зареєстрованого шлюбу з відповідачем з 24 вересня 2005року по червень 2006р., слід зазначити, що ОСОБА_1 також не надала доказів яку саме було сплачено сумісно суму, та не просила суд стягнути вказану суму у випадку відмови у позові про стягнення з відповідача на її користь грошової компенсації вартості 1/2 частини спірної квартири в сумі 157107грн.73коп.

Відповідно до вимог статей 10, 11, 59, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

З урахуванням вищевикладеного, судова колегія прийшла до висновку, що позивач ОСОБА_1 не довела суду обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст..ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 19 грудня 2011року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий І.П.Сидоренко

Судді Є.С.Сєвєрова

ОСОБА_8