Апеляційний суд Івано-Франківської області
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

„28 лютого 2012р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Шишка А.І., Фединяка В.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: апелянта ОСОБА_1, представника відповідача-ПАТ «Укртелеком» ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Укртелеком» в особі філії «Дирекція первинної мережі» Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 6 про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до відповідача про поновлення на роботі та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 07.07.1997 року працювала в технічному вузлі міжміських звязків і телебачення № 4 в м. Львові (з 01.05.2008 року створено Регіональний центр технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 6 м. Львів (надалі РЦТЕТТМ)). Наказом від 27.06.2008 року № 46-К з 01.07.2008 року переведена на посаду інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв у цех технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 3 м. Івано-Франківська (надалі ЦТЕТТМ 3 м.Івано-Франківськ).

01.02.2011 року від адміністрації підприємства вона отримала лист-попередження про те, що з 01.04.2011 року її посада підлягає вивільненню. Одночасно адміністрація РЦТЕТТМ 6 запропонувала їй роботу в межах 0,2 ставки штатної посади інженера лінійних споруд

_____________________________________________________________________________

Справа № 2/0907/5747/2011 Головуючий у 1 інстанції Горейко М.Д.

Провадження № 22ц/0990/321/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_3

Категорія 52

електрозвязку та абонентських пристроїв 1 кат. в ЦТЕТТМ 2 у м. Луцьку з посадовим окладом 540 грн. Дана робота їй не підходила, оскільки, в м. Луцьку за 540 грн., не маючи житла, прожити неможливо. Про те від начальника ЦТЕТТМ 2 їй стало відомо, що у м. Луцьку в звязку зі скороченням штату працівників вільних посад теж немає.

07.04.2011 року наказом начальника РЦТЕТТМ 6 за № 165-к її звільнили з роботи за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовженням роботи у звязку із зміною істотних умов праці.

Однак, пізніше їй стало відомо, що таку саму посаду, яку їй пропонували, було запропоновано ще декільком звільненим працівникам.

Видаючи накази, які передували вивільненню працівників, в тому числі позивача, а саме: наказ від 20.12.2010 року № 458 «Про затвердження змін та доповнень до місцевих нормативів», наказ від 05.01.2011 року № 3 «Щодо затвердження типового положення» та наказ від 27.01.2011 року № 15 «Про затвердження переліку робочих місць, які підлягають вивільненню», відповідач знав, що проходить процедура приватизації ВАТ «Укртелеком», про що свідчить розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 р. № 1948-р «Про погодження умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком».

Відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного майна», з дня прийняття рішення про приватизацію розірвання трудового договору з працівником підприємства, що приватизується, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається та протягом шести місяців від дня переходу до нього права власності звільнення працівників також не дозволяється.

Таким чином вважає, що її незаконно звільнено з роботи, тому просила суд поновити її на роботі та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю за їх недоведеністю.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу.

Апелянт вказує, що пропозиція адміністрації про направлення на нове робоче місце є формальною, оскільки, фактично робочого місця не було, що стало відомо зі слів начальника ЦТЕТТМ 2 у м. Луцьку.

Вважає, що при звільненні було порушено вимоги Закону України «Про приватизацію державного майна», оскільки, відповідач знав, що проходить приватизація ВАТ «Укртелеком». На час звільнення позивача факт проведення приватизації ВАТ «Укртелеком» підтверджується розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 р. № 1948-р «Про погодження умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком». Крім того, умовами вищезазначеного конкурсу передбачено заборону розірвання трудового договору з ініціативи адміністрації.

Зміна власника підприємства відбулась 11.03.2011 року, тоді ж відбувся і перехід акцій ВАТ «Укртелеком» до покупця - компанії «ЕСУ», тобто до початку її звільнення відбулась зміна власника, а тому її не мали права звільняти з роботи.

На підставі наведеного апелянт просила оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити повністю.

В судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 підтримала вимоги апеляційної скарги з наведених вище підстав і просила її задовольнити.

Представник відповідача ПАТ «Укртелеком» (назву Відкрите акціонерне товариство «Укртелеком» на Публічне акціонерне товариство «Укртелеком» змінено 19.07.2011 року) ОСОБА_2 скаргу не визнав, вважає її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просив залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта на підтримку скарги, заперечення проти скарги представника відповідача, обговоривши мотиви і доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивача ОСОБА_1 законно звільнено з роботи за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України, про що її за два місяці до вивільнення було попереджено і вона не погодилась на запропоновану зміну істотних умов праці.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки, вони є помилковими, не відповідають обставинам справи, а також неправильно судом застосовано норми матеріального права, тому є підстави для скасування рішення та ухвалення нового.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається із матеріалів справи, позивач з 07.07.1997 року працювала в технічному вузлі міжміських звязків і телебачення № 4 в м. Львові (з 01.05.2008 року створено Регіональний центр технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 6 м. Львів (надалі РЦТЕТТМ - 6)).

Наказом адміністрації підприємства від 27.06.2008 року № 46-К позивача ОСОБА_1 з 01.07.2008 року переведено на посаду інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв у цех технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 3 м. Івано-Франківська.

01.02.2011 року адміністрацією підприємства позивача повідомлено про вивільнення її посади з 01.04.2011 року, а 07.04.2011 року наказом РЦТЕТТМ 6 № 165-к її звільнили за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовження роботи у звязку із зміною істотних умов праці, тобто її відмовою на переведення на роботу в місто Луцьк на 0,2 ставки штатної посади інженера АС електрозвязку та АП першої категорії ЦТЕТТМ-2.

Про те, як слідує із матеріалів справи, розпорядженням Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 р. № 1948-р «Про погодження умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком», погоджено умови проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком» (а.с.7).

Передуючи вищевказаному розпорядженню, Фондом Держмайна України у жовтні 2010 року було оголошено конкурс із приватизації 92,79 % акцій ВАТ «Укртелеком».

11.03.2011 року Фондом Держмайна України продано компанії «ЕСУ» пакет акцій ВАТ «Укртелеком» розміром 92,79 % статутного капіталу, вартістю 10 млрд. 575,1 млн. гривень.

08.04.2011 року компанія «ЕСУ» перерахувала до державного бюджету першу половину суми за придбаний пакет акцій 4 237 550 грн. та до цього часу були зараховані заставні кошти за участь у конкурсі з продажу ВАТ «Укртелеком».

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 26 Закону України «Про приватизацію державного майна», з дня прийняття рішення про приватизацію розірвання трудового договору з працівником підприємства, що приватизується, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, за винятком звільнення на підставі пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення на підставі пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40 та статті 41 Кодексу законів про працю України.

Не допускається звільнення працівників приватизованого підприємства з ініціативи нового власника чи уповноваженого ним органу протягом 6 місяців від дня переходу до нього права власності.

Оскільки, позивача було звільнено за п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України у звязку з відмовою від продовженням роботи у звязку із зміною істотних умов праці та в період здійснення приватизації ВАТ «Укртелеком», рішення про приватизацію якого було прийнято Фондом Державного майна України ще в жовтні місяці 2010 року, то, відповідно, на позивача ОСОБА_1 розповсюджувались гарантії про продовження праці на займаній посаді, тому при звільненні ОСОБА_1 були порушені вимоги діючого законодавства.

Порушення вимог закону при звільненні позивача, також підтверджується п.п. г-д ст. 2 Розпорядження Кабінету Міністрів України від 12.10.2010 р. № 1948-р «Про погодження умов проведення конкурсу з продажу пакета акцій ВАТ «Укртелеком», які передбачають недопущення скорочення робочих місць та розірвання трудових договорів з працівниками товариства з ініціативи власника чи уповноваженого ним органу протягом трьох років після переходу права власності на пакет акцій (за винятком випадків звільнення на підставі пункту 6 статті 40 Кодексу законів про працю України або вчинення працівником дій, за які законодавством передбачена можливість звільнення на підставі пунктів 3, 4, 7, 8 статті 40 та статті 41 зазначеного Кодексу).

Таким чином суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про законне звільнення позивача з роботи.

Згідно вимог п.п. 1, 2, 4, 5, ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про поновлення на попередній роботі та про виплату середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу підлягають до задоволення, тому рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення.

Колегія суддів вважає, що, відповідно до поданих адміністрацією підприємства документів про доходи працівника, середній заробіток позивачки за два останніх місяці, що передували звільненню, становить 5167 грн. 34 коп., а середньоденний заробіток відповідно до кількості відпрацьованих днів за два місяці становить 123 грн. 03 коп.

Враховуючи, що позивачкою допущено 216 днів вимушеного прогулу, на її користь необхідно стягнути з відповідача 26574 грн. 48 коп. середнього заробітку за увесь час вимушеного прогулу.

При цьому питання розподілу судових витрат колегія суддів вирішує відповідно до ст.88 ЦПК України, а згідно з вимогами ст.367 ЦПК України рішення в частині стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць та поновлення працівника на роботі допускає до негайного виконання.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 88, 367, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України , колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 листопада 2011 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 на посаді інженера лінійних споруд електрозвязку та абонентських пристроїв центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 3 (місто Івано-Франківськ) з 07 квітня 2011 року.

Стягнути з відповідача ПАТ «Укртелеком» в особі філії «Дирекція первинної мережі» Регіонального центру технічної експлуатації транспортної телекомунікаційної мережі № 5 (місто Львів) на користь позивача ОСОБА_1 26574 грн. 48 коп. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу без врахування податків та зборів, а на користь держави стягнути з відповідача 265 грн. 74 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення на роботі та стягнення заробітку за один місяць підлягає до негайного виконання.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_4 ОСОБА_3

Судді: А.І. ОСОБА_5 Фединяк