Номер провадження: 22-ц/1590/8204/12
Головуючий у першій інстанції Бузовський
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2012 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_1, ОСОБА_2,

при секретарі Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи Четверта Одеська державна нотаріальна контора, комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомості», про визнання свідоцтва про право власності та свідоцтв про право на спадщину недійсними, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2012 року,

встановила:

У жовтні 2011 р. ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому, керуючись ст. ст. 9 ЦК УРСР (1963 р.), ст. ст. 3, 11 Закону України «Про власність», просив визнати недійсним: 1) Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 01.12.95 р., на імя ОСОБА_6 виконкомом Суворовської районної ради народних депутатів та зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.95 р. під реєстраційним № 34913 в книзі № 244 на сторінці 56; 2) Свідоцтво про право на спадок за законом, видане 03.08.96 р. на імя ОСОБА_7 , ОСОБА_3, ОСОБА_5 державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 375/95; 3) договір дарування від 13.06.97 р. , укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 13-1780; 4) договір купівлі-продажу від 24.06.09 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5-322.

У квітні 2012 р. ОСОБА_3 уточнив свої позовні вимоги і просив: 1) визнати недійсними: - Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 01.12.95 р., на імя ОСОБА_6 виконкомом Суворовської районної ради народних депутатів та зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.95 р. під реєстраційним № 34913 в книзі № 244 на сторінці 56; - Свідоцтво про право на спадок за законом, видане 03.08.96 р. на імя ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 375/95; 2) затвердити перерозподіл спадщини після померлого ОСОБА_6, а саме 31/50 частину домоволодіння розташованого за адресою м. Одеса, вул. Дунаєвського, 57 по ? частині між спадкоємцями.

Посилався на те, що відповідно до рішення Суворовської райради від 16.09.88 р. № 465/3 було затверджено акт прийняття в експлуатацію побудованого його батьком ОСОБА_6 будинку по вул. Дунаєвського, 57 в м. Одесі, зазначеного на технічному плані під літерою «А», загальною площею 61,7 кв. м., який складається з 3-х житлових кімнат площею 47,0 кв. м., кухні та коридору, літньої кухні, підвалу, сараю, вбиральні, душу (далі Житловий будинок літ. «А»). Цим рішенням за ОСОБА_6 була закріплена земельна ділянка площею - 600 кв. м., надлишки у розмірі 588 кв. м. були передані батькові у тимчасове користування. Свідоцтво про право приватної власності на 31/50 частину житлового будинку по вул. Дунаєвського, 57 в м. Одесі на імя батька було видано 01.12.95 р., зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 15.12.95 р..

Він побудував житловий будинок по вул. Дунаєвського, 57 в м. Одесі, зазначений на технічному плані під літ. «Б», загальною площею 53,9 кв. м. , який складається з 2-х житлових кімнат, житловою площею 33,6 кв. м., кухні, ванної, коридору та літньої кухні (далі Житловий будинок літ. «Б»). Рішенням Суворовської райради від 16.09.88 р. № 465/2 було затверджено акт прийняття в експлуатацію зазначеного житлового будинку з оформленням права власності, за ним закріплено земельну ділянку площею 600 кв. м.. В подальшому він побудував гараж, сарай, літню кухню, навіс, душ, вбиральню. Рішенням виконкому Суворовської райради № 1136 від 22.12.95 р. за ним було залишено, з правом приватної власності, вказані надвірні споруди. 13.02.97 р. йому було видане свідоцтво про право власності, яке було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» 20.02.97 р..

Його батько помер - 28.02.95 р.. Таким чином, вищевказане свідоцтво про право власності було видане на імя його покійного батька ОСОБА_6, який не міг мати цивільної правоздатності, з явним порушенням цивільного законодавства, тому підлягає скасуванню.

23.08.96 р. державним нотаріусом було видане Свідоцтво про право на спадок по закону на імя ОСОБА_7, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по ? частині спадку, яке складалося з 31/100 частин домоволодіння, кожному. 28.08.96 р. Свідоцтво про право на спадок було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН».

19.02.97 р. він отримав Свідоцтво про право на спадок по закону у розмірі 31/400 частин домоволодіння, яке 21.02.97 р. зареєстрував в КП «ОМБТІ та РОН».

13.06.97 р. його мати ОСОБА_7 подарувала свою частку спадку (31/80 частину домоволодіння) своїй доньці - ОСОБА_3.

24.06.09 р. його брат ОСОБА_5 подарував свою частку (31/400 частина домоволодіння) продав ОСОБА_3.

Оскільки видане на імя його покійного батька ОСОБА_6 Свідоцтво про право власності від 01.12.95 р. підлягає скасуванню, то підлягають скасуванню і Свідоцтва про право на спадок.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13.04.12 р. (а. с. 161) позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання недійсними договорів дарування, купівлі-продажу та про затвердження перерозподілу спадщини залишено без розгляду.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представники у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, посилаючись на те, що позивачем не зазначено, яким чином порушені його права та інтереси при видачі вищевказаних свідоцтв. Позивач пропустив строк позовної давності, що відповідно до ст. ст. 75, 80 ЦК УРСР є підставою для відмови в задоволенні позову незалежно від заяви сторін.

Відповідач ОСОБА_5 вимоги позову не визнав, надіслав до суду письмові заперечення, в яких просив застосувати наслідки пропущення строку позовної давності, справу розглянути за його відсутності.

Треті особи - Четверта Одеська державна нотаріальна контора, КП «ОМБТІ та РОН» про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином. Четверта Одеська державна нотаріальна контора надіслала клопотання про розгляд справи за відсутності їх представника. КП «ОМБТІ та РОН» причини неявки його представників суду не повідомила, заяв та клопотань суду не надало.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 21.06.12 р. в позові ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення, яким визнати недійсним: - 1) Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видане 01.12.95 р., на імя ОСОБА_6 виконкомом Суворовської районної ради народних депутатів та зареєстроване в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 15.12.95 р. під реєстраційним № 34913 в книзі № 244 на сторінці 56; 2) Свідоцтво про право на спадок за законом, видане 03.08.96 р. на імя ОСОБА_7 , ОСОБА_3, ОСОБА_5 державним нотаріусом Восьмої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстроване в реєстрі за № 375/95; 3) договір дарування від 13.06.97 р., укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 13-1780; 4) договір купівлі-продажу від 24.06.09 р., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 5-322. Посилається на те, що рішення ухвалено при неповному зясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, з неправильним застосуванням норм матеріального (ст. ст. 9, 57, 525, 529 ЦК УРСР, ст. ст. 3, 11 Закону України «Про власність») та процесуального (ст. 212 ЦПК України) права.

Апелянт та його представник в судовому засіданні підтримали доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі.

Представники ОСОБА_3 вважали необхідним апеляційну скаргу відхилити, рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на її необґрунтованість.

ОСОБА_5 надав суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутності.

Четверта Одеська державна нотаріальна контора надала суду заяву з проханням розглядати справу за відсутності їх представника.

За правилами, передбаченими ч. 3 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Відповідно до ст. 303 ЦПК колегія суддів перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу треба відхилити за таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що ні в позовній заяві, ні в судовому засіданні позивач не зазначив, які його особисті або майнові права порушені видачею свідоцтва про право власності на імя його померлого батька ОСОБА_6 (а. с. 197 зворотна сторона).

Вказані в апеляційній скарзі доводи не спростовують вказаних висновків суду.

Висновки суду першої інстанції зроблені, відповідні правовідносини між сторонами встановлені, на підставі наявних у справі і наданих сторонами доказів: Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 01.12.95 р. на імя ОСОБА_6 (а. с. 8); Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 13.02.97 р. на імя ОСОБА_3 (а. с. 9); рішень виконавчого комітету Суворовської райради від 16.09.88 р. № 465/2, № 465/3 (а. с. 10, 11, 89, 90); Свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.02.97 р. на імя ОСОБА_3 (а. с. 13); Свідоцтва про право на спадщину за законом від 23.08.96 р. на імя ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (а. с. 14); договору дарування від 13.06.97 р. (а. с. 16); договору купівлі-продажу від 24.06.09 р. (а. с. 16); рішення виконкому Суворовської райради від 20.10.95 р. (а. с. 63, 113) про затвердження розрахунку ідеальних часток домоволодіння.

Судом правильно встановлено наявність між сторонами правовідносин щодо захисту прав власності.

Оскільки оскаржені Свідоцтво про право власності на житловий будинок, видано - 01.12.95 р., Свідоцтво про право на спадок за законом, видано - 03.08.96 р., то на правовідносини сторін розповсюджуються положення чинних на той час ЦК УРСР (1963 р. ) та Закону України «Про власність» від 07.02.91 р..

Згідно ст. ст. 6, 71, 80, 86, 88, 524, 527, 529, 560 ЦК УРСР захист цивільних прав здійснюється в установленому порядку судом. Загальний строк для захисту права за позовом особи, права якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки. Збіг строку позовної давності до подання позову є підставою для відмови в позові. Право власності в Україні охороняється законом. Держава забезпечує стабільність правовідносин власності. Особиста власність громадян і право її спадкоємства охороняються державою. Спадкування здійснюється за законом та за заповітом. Спадкоємцями можуть бути особи, які були живими на час смерті спадкодавця. Спадкоємцями першої черги в рівних частках є діти, дружина померлого. Спадкоємці можуть отримати у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

За правилами, передбаченими ст. ст. 13, 19, 48 Закону України «Про власність» обєктами права приватної власності є жилі будинки. Громадяни мають право використовувати належне їм майно для ведення господарської та іншої не забороненої законом діяльності. Право приватної власності може бути передано у спадщину громадянам. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст. ст. 2, 3, 11, 60 ЦПК провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі

Матеріали справи не містять жодного посилання позивача та підтверджуючих це доказів про порушення конкретних його майнових прав під час видачі 01.12.95 р. Свідоцтва про право власності на житловий будинок на імя його батька - ОСОБА_6 та Свідоцтва про право на спадок за законом, виданого 03.08.96 р. на імя ОСОБА_7 , ОСОБА_3, ОСОБА_5.

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Апелянт не надав суду доказів, які б спростовували вищевказані висновки суду першої інстанції, як не надав апеляційному суду доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги. Доводи апелянта є необґрунтованими, оскільки вони не ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Колегія суддів приймає до уваги, що оспорені позивачем свідоцтва були видані у 1995 р. та 1996 р., а з позовом ОСОБА_3 звернувся до суду у жовтні 2011 р. (а. с. 3), тобто після спливу передбаченого ст. 71 ЦК УРСР строку позовної давності, що само по собі є підставою для відмови в задоволенні позову (ст. 80 ЦК УРСР). Крім того, колегія приймає до уваги, що заявляючи вимоги про визнання недійсними вищевказаних Свідоцтв, позивач не заявляє вимогу про визнання Свідоцтва про право на спадщину за законом виданого державним нотаріусом 19.02.97 р. на його імя, яке також було видане на підставі Свідоцтва про право особистої власності від 01.12.95 р., що свідчить про недобросовісне використання позивачем належних йому прав та обовязків.

Доводи та вимоги апелянта щодо визнання недійсними договору дарування від 13.06.97 р., укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_3, та договору купівлі-продажу від 24.06.09 р., укладеного між ОСОБА_5 та ОСОБА_3, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до чинної на час розгляду апеляційної скарги ухвали Суворовського районного суду від 13.04.12 р. (а. с. 160) вказані вимоги були залишені без розгляду, вони судом першої інстанції не розглядалися.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і

залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, прийняв рішення на підставі наданих сторонами та досліджених у судовому засіданні доказів, повно і всебічно зясувавши обставини, на які посилалися сторони як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд першої інстанції правильно визначив характер спірних правовідносин, вірно застосував норми матеріального і процесуального права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову. Рішення суду є справедливим, законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 21 червня 2012 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: М. В. Процик

ОСОБА_1