Справа № 2 - 1737 /11 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 травня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2011 року ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним.

Позивачі вказували на те, що 15 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SMЕ 0012952, поручителем за яким є ОСОБА_2 Згідно договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 дол. США, строком на 36 місяців з 15.05.2008 року по 14.05.2011 року, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних.

Посилаючись на те, що визначення зобовязань за договором про надання кредиту в іноземній валюті суперечить валютному законодавству України, а також умови кредитного договору є несправедливими і такими, що порушують положення Закону України «Про захист прав споживачів, оскільки перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець не повідомив споживача у письмовій формі про наявні форми кредитування, орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування, в кредитному договорі банк також не зазначив детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача, до того ж умова договору про третейське застереження обмежує право на судовий захист держави та суперечить вимогам закону, просили суд визнати недійсним кредитний договір.

В судове засідання позивачі не зявилися. Про час і місце розгляду справи повідомлялися судом належним чином.

Від відповідача до суду надійшли заперечення на позов.

Вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 15 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № SMЕ0012952. Згідно договору Банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 10000 дол. США, строком на 36 місяців з 15.05.2008 року по 154.05.2011 року, зі сплатою процентів у розмірі 22% річних.

В забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_1 перед банком було укладено договір поруки з ОСОБА_2, який поручився нести солідарну відповідальність за невиконання умов договору.

Ст.99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня. При цьому ОСОБА_3 держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Відповідно до ст.192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак у той же час обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

ОСОБА_3 законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі-Декрет КМУ).

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно зі ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщенням залучених коштів від свого імені на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до ст.5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операції з валютними цінностями відповідно до п.2 ст.5 цього ж Декрету.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджено Постановою правління НБУ №275 від 17 липня 2001 р. (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за №730/5921) за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, серед яких: неторгівельні операції з валютними цінностями; операції з готівкою іноземною валютою (купівля, продаж, обмін), що здійснюється в пунктах обміну іноземної валюти, які працюють на підставах укладених банками агентських договорів з юридичними особами-резидентами; ведення рахунків клієнтів(резидентів і нерезидентів) в іноземній валюті та клієнтів-нерезидентів у грошовій одиниці України; залучення та розміщення іноземної валюти на валютному ринку України; залучення та розміщення іноземної валюти на міжнародних ринках; інші операції з валютними цінностями на валютному ринку України.

З вищенаведеного вбачається, що уповноважені банки на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу на здійснення операцій з валютними цінностями мають право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті, а отже й отримання коштів по їх поверненню.

У Банка - відповідача наявна банківська ліцензія та дозвіл, видані Національним банком України на здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 ч.2 та ч.4 ст.47 Закону України «Про банки та банківську діяльність», а тому суд приходить до висновку, що надання відповідачем кредиту в іноземній валюті не суперечить діючому законодавству.

Відповідно до п.3 ст.3 та ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до змісту ч.1 ст.230 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч.1 ст.638 та ст.1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Згідно з текстом укладеного між сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

При укладенні кредитного договору від 15 травня 2008 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 остання була ознайомлена з його умовами та погоджувалася з умовами договору.

За такого, суд приходить до висновку, що зазначений кредитний договір укладений в належній формі і був спрямований на реальне настання виписаних в ньому правових наслідків, волевиявлення його учасників було вільним і відповідало їх внутрішній волі, обидві сторони у договорі мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, та договір не суперечить вимогам ст..ст.524,533,627,638,1054 ЦК України, ст..ст. 2,47,49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» і Закону України «Про захист прав споживачів», та підстави, вважати даний договір нікчемним, відсутні.

Крім того, у справі позивачами не надано доказів приховування банком інформації щодо суттєвих умов договору. Навпаки, в договорі зазначені умови видачі кредиту, строки його повернення, визначено розмір відсоткової ставки, а також порядок повернення кредиту. Договір кредиту підписано позичальником.

Що стосується третейського застереження, то договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним із способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Враховуючи викладені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 і ОСОБА_2 є необґрунтованими, а відтак задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1, ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська