Справа № 801/376/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"15" березня 2012 р.

Бердянський міськрайонний суд

Запорізької області

в складі: головуючого судді Крамаренко А.І.

при секретарі Корнієнко Н.І.

за участю: позивачів - ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5, представника третьої особи ОСОБА_6

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7, до ОСОБА_4, ОСОБА_8, треті особи приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_9, орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

ВСТАНОВИВ:

Позивачі звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 10.11.2010 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Зазначений договір був укладений з порушенням норм чинного цивільного законодавства, а саме з порушенням їх прав та прав неповнолітньої ОСОБА_7 як користувачів проданої квартири. З 19.07.2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були прописані в спірній квартирі, проживали з ОСОБА_4 однією сімєю.

Вважають, що оскаржений договір купівлі-продажу від 10.11.2010 року укладений з порушенням ст. 65 ЖК України, ст. 405 ЦК України, в звязку з чим просили визнати його недійсним.

В судовому засіданні позивачі та їх представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити.

ОСОБА_4, який діє в своїх інтересах та за довіреністю в інтересах ОСОБА_10, та його представник позов не визнали та пояснили, що ОСОБА_4, будучи власником квартири, скористався своїм правом та здійснив відчуження своєї власності. Договір купівлі-продажу був направлений на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Так, ОСОБА_10 зареєструвала своє право власності на квартиру в Бердянському КПТІ, в даній квартирі прописалися її донька та онук, які мали намір переїхати до м. Бердянську щоб онук ходив до школи у місті. Проте, через поведінку позивачів, новий власник позбавлений можливості користуватися придбаною квартирою.

Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради за довіреністю ОСОБА_6 пояснила, що оскільки на час укладання договору купівлі-продажу від 10.11.2010 року ОСОБА_7 (ІНФОРМАЦІЯ_1) ще не народилася, то її права при укладанні вказаного договору не могли бути порушені.

Приватний нотаріус Бердянського міського нотаріального округу ОСОБА_9 подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Також нею до суду подана копія довідки ОСББ «Январський»про склад сімї від 04.11.2010 року про те, що в квартирі АДРЕСА_2, яка відчужувалась, не зареєстровані та не мешкають малолітні та неповнолітні діти.

Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 10, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі , мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі свої вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.12.2003 року ОСОБА_4 належала квартира АДРЕСА_1.

Відповідно до довідки ОСББ «Январський»від 04.11.2010 року в квартирі АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4.

10.11.2010 року ОСОБА_4 уклав з ОСОБА_10 нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу вказаної вище квартири.

Право власності на квартиру за ОСОБА_10 зареєстровано Бердянським КПТІ 16.11.2010 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У відповідності до ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, на які посилаються позивачі, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актом цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 382 ЦК України квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання.

Згідно ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї та інших осіб.

Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

У відповідності до ч.1 ст. 156 ЖК України члени сімї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

За приписами ч.1 ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Аналіз наведених вище приписів вказує, що право користування житловим приміщенням членами сімї його власника є похідним від права власності і припиняється з правом власника на це приміщення.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами у справі, що на час укладання договору купівлі-продажу від 10.11.2010 року в квартирі АДРЕСА_2 не були зареєстрованими та не мешкали малолітні та неповнолітні діти.

Інших перешкод, передбачених законом, для відчуження спірної квартири судом не встановлено.

Посилання позивачів на порушення вимог ст. 65 ЖК України суд вважає хибними, оскільки дана норма регулює права наймача та членів його сімї в житлових приміщеннях державного і громадського житлового фонду.

Надаючи оцінку доводам позивачів про те, що оскаржений ними договір не був направлений на настання правових наслідків, що обумовлені ним, суд звертає увагу на наступне.

За змістом ст. ст. 316, 317, 319, 658 ЦК України право продажу товару , крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові товару.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності чи обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно 9товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

З договору купівлі-продажу від 10.11.2010 року вбачається, що ОСОБА_4 зобовязався передати у власність ОСОБА_10 квартиру АДРЕСА_2, а остання зобовязалась прийняти квартиру та сплатити визначену за домовленістю сторін грошову суму. Продаж був здійснений за 240000 грн., які були отримані продавцем від покупця до підписання договору.

Таким чином, істотні умови договору присутні в оскарженому договорі та визначені сторонами на власний розсуд та ними погоджені, що відповідає приписам ст. ст. 6, 627 ЦК України.

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано за ОСОБА_10 16.11.2010 року, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Бердянського КПТІ №28018896 від 16.11.2010 року.

Відповідно до пояснень ОСОБА_4, які є послідовними, підтверджуються матеріалами справи і не спростовуються позивачами, після продажу квартири він передав ОСОБА_10 технічну документацію на квартиру, ключі від неї та знявся з реєстраційного обліку за даною адресою.

З урахування наведеного, суд приходить до висновку, що оскаржений договір купівлі-продажу від 10.11.2010 року, укладений між ОСОБА_11 та ОСОБА_10, відповідає вимогам цивільного законодавства.

Таким чином, у суду відсутні підстави для висновку щодо обґрунтованості заявлених позовних вимог та наявності підстав для їх задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 15, 57-61, 212 - 215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволені позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_7 відмовити.

Рішення може бути оскаржено через суд першої інстанції до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_12