Справа №1490/4778/12 12.11.2012 12.11.2012 12.11.2012
Справа № 22ц/1490/3159/12 Головуючий 1 інстанції Селіщева Л.І.
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_1
У Х В А Л А

іменем України

12 листопада 2012 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Лисенка П.П.,

суддів: Серебрякової Т.В. та Локтіонової О.В.,

із секретарем судового засідання Дубовою К.В.,

за участі:

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

його представника ОСОБА_4,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2012 року, ухвалене в цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства «Банк «Демарк» до ОСОБА_3 про стягнення суми неповернутого кредиту, прострочених до сплати відсотків за користування кредитом, комісії, штрафу та пені за прострочку виконання зобовязання, -

у с т а н о в и л а :

06 жовтня 2011 року публічне акціонерне товариство «Банк «Демарк» (далі Банк) предявило до ОСОБА_3 зазначений позов, який обґрунтувало наступним.

29 лютого 2008 року відкрите акціонерне товариство «Банк «Демарк»Банк», що є правопопередником позивача, в простій письмовій формі уклав з відповідачем кредитний договір № 80-069, за умовами якого зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 10 000 гривень на споживчі цілі, а той, в свою чергу, - використати отримані грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами згідно графіку погашення до 28 лютого 2009 року.

Крім того, позичальник зобовязувався сплачувати проценти за користування позиченими грошима, виходячи з процентної ставки 22 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, а також комісію за користування кредитом у розмірі 50 гривень на місяць.

Порушення позичальником умов кредитного договору, давало Банку право нараховувати пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки; штраф у розмірі 30 гривень за кожний день прострочки, й вимагати від позичальника дострокового виконання боргового зобовязання.

Взятий на себе обовязок Банк виконав належним чином, в той час, як ОСОБА_3 свого слова у повній мірі не дотримав.

Отримавши від Банку грошові кошти, він використав їх за цільовим призначенням, попервах виконуючи і свій обовязок з повернення кредиту, сплаті процентів та комісії за користування ним.

Проте у подальшому, його договірна поведінка змінилася. З серпня 2008 року він припинив будь-які виплати за договором, у звязку з чим, станом на 31 серпня 2011 року виникла заборгованість у розмірі 18 598 гривень 71 копійка, з яких:

●6 742 гривні 89 копійок неповернутий кредит;

●4 639 гривень 86 копійок заборгованість зі сплати процентів;

●1 800. гривень простроченої комісії;

●4 3 65 гривень 96 копійка пені за несвоєчасне виконання зобовязання;

●1 050 гривень штрафу за несвоєчасну сплату процентів.

Не змінили такої поведінки позичальника ні неодноразові нагадування Банку про необхідність дотримання умов договору, ні попередження про можливість дострокового розірвання договору, ні нарахована пеня.

Посилаючись на ігнорування названих його вимог та дій, Банк просив позов задовольнити.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2012 року позов задоволено частково, з ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто 15 232 гривні 75 копійок боргу по кредиту, з яких:

●6 742 гривні 89 копійок неповернутий кредит;

●4 639 гривень 86 копійок заборгованість зі сплати процентів;

●1 800. гривень простроченої комісії;

●1 000гривень00 копійок пені за несвоєчасне виконання зобовязання;

●1 050 гривень штрафу за несвоєчасну сплату процентів, вирішено питання про розподіл судових витрат.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 подала на це рішення апеляційну скаргу, в якій просила його скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Скаргу обґрунтовувала неповним зясуванням судом дійсних обставин справи, що не дало суду дійти вірних висновків щодо обґрунтованості позову. Зокрема, не заперечуючи факту підписання позичальником договору кредиту, вона наполягає, що реального виконання договору не було, гроші ОСОБА_3 не отримував, про що свідчить підроблений підпис у платіжному документі.

Апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржене рішення суду 1 інстанції залишити без змін, оскільки суд постановив його з додержанням норм матеріального й процесуального права.

Задовольняючи позов Банку, місцевий суд виходив із того, що між сторонами існують договірні правовідносини, умови якого порушив відповідач, а тому, відповідно до ст. ст. 525-526, 528, 530, 541, 543, 553 - 555, 611, 615, 625, 1046-1050, 1054, 1055 ЦК України, підпунктів 3.4.1, 3.5.1.-3.5.2., та пунктів 6.3. 6.4., 7.1. умов кредитного договору він повинен відповідати за неналежне виконання взятого на себе зобов`язання і нести негативні наслідки таких його дій, а саме, повернути позивачеві залишок кредиту, нараховані але не сплачені відсотки, комісію, штраф та пеню, зменшену у звязку із його складним майновим станом.

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області погоджується з обставинами та правовідносинами, встановленими судом 1 інстанції, його висновки щодо них та результату вирішення справи, вважає вірними, обґрунтованими й законними.

За ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Договір, в тому числі і договір кредиту, є підставою виникнення цивільних прав та обов'язків.

В силу статей 251, 253, 509, 525-526, 598, 610, 611, 616, 622, 631 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобовязання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості і виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Сторони по зобовязанню повинні сприяти одна одній у належному його виконанні, а у разі виникнення труднощів у однієї із сторін всіляко сприяти зменшенню збитків.

Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобовязання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом.

Особа, яка порушила зобовязання (не виконала його, або виконала з порушенням умов), відповідно до ст. ст. 525, 549-552, 553-555, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України, пункту повинна нести негативні наслідки такої поведінки, а саме, виконати зобовязання належним чином та сплатити, в межах позовної давності, неустойку і відшкодувати збитки.

При цьому, сторона не звільняється від виконання зобовязання в натурі.

Зазначене у повній мірі стосується і кредитних зобовязань, які не виконані належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, 29 лютого 2008 року правопопередник позивача, в простій письмовій формі уклав з відповідачем кредитний договір № 80-069, за умовами якого зобовязався надати ОСОБА_3 кредит у розмірі 10 000 гривень на споживчі цілі, а той, в свою чергу, - використати отримані грошові кошти за цільовим призначенням і повернути їх частинами згідно графіку погашення до 28 лютого 2009 року.

Крім того, позичальник зобовязався сплачувати проценти за користування позиченими грошима, виходячи з процентної ставки 22 % на рік на суму залишку заборгованості по кредиту, а також комісію за користування кредитом у розмірі 50 гривень на місяць (а.с. 6-7) .

В той же день Банк передав гроші позичальникові, а той їх взяв і використав на свій розсуд.

Проте у подальшому, сплативши частину тіла кредиту, частково відсотки за користування ним та комісію, позичальник виплати припинив, у звязку з чим виникла заборгованість - 6 742 гривні 89 копійок, якої становить неповернутий кредит; - 4 639 гривень 86 копійок несплачені проценти і 1 800 гривень прострочена комісія.

Оскільки позичальник у добровільному порядку заборговані грошові кошти не сплачував, то Банк нарахував пеню за невиконання кредитного зобовязання у розмірі 4 365 гривень 96 копійок та штраф за прострочку сплати процентів у розмірі 1 050 гривень.

Проте і ці заходи Банку позитивного результату не принесли, у звязку з чим той звернувся до суду за захистом своїх інтересів.

Іншого відповідач належними та допустимими засобами доказування не довів, хоча за ст. 60 ЦПК України, то є його обовязком.

За такого і відповідно до статей 525, 589, 590, 625, 1048, 1049, 1054, глави 51 ЦК України та підпунктів 3.4.1, 3.5.1.-3.5.2., та пунктів 6.3. 6.4., 7.1. умов кредитного договору він повинен відповідати за неналежне виконання взятого на себе зобов`язання і нести негативні наслідки таких його дій, а саме, повернути позивачеві залишок кредиту, нараховані але не сплачені відсотки, комісію, штраф та пеню.

Оскільки цього ж, з таких же мотивів дійшов і місцевий суд, то підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Що ж стосується посилань представника відповідача на відсутність підпису ОСОБА_3 в заяві на видачу готівки від 29 лютого 2008 року (а.с. 20, 97), у звязку з чим вона і просила призначити почеркознавчу експертизу, то вони не можуть братися до уваги, оскільки спростовуються поясненнями самого позичальника в засіданні апеляційної інстанції. З його слів, усі підписи на документах, що стосуються взяття кредиту, в тому числі і на указаній заяві, виконані ним на прохання його колишнього роботодавця, який і отримав взяті в кредит грошові кошти для використання їх по власним боргам, і, який зобовязався перед ним, й спочатку дотримувався свого слова, повернути кредит за нього і сплатити усі належні за договором платежі.

Таким чином, навіть за доведеності пояснень відповідача, саме його слід вважати позичальником по даному кредитному договору, а, відповідно, і особою, яка повинна відповідати за його невиконання.

Помилка або недосягнення мотиву укладення договору не позбавляють його такого обовязку.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 вересня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: