Апеляційний суд Одеської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 жовтня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого судді - Сидоренко І.П., суддів - Погорєлової С.О., Цюри Т.В., при секретарі - Каланжової Н.Ф., розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_1, органа опіки та піклування Котовської районної державної адміністрації, прокурора Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2012року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав, -

встановила:

08 травня 2012року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 вказала, що відповідач не цікавиться станом здоров'я дитини, не спілкується з дитиною, не виявляє до дитини ніякого інтересу, тривалий час не працює, не допомагає матеріально у добровільному порядку, має заборгованість по сплаті аліментів, вона не має рідних та близьких в України, тому бажає переїхати до своїх батьків у Молдову, але відповідач не дає згоду на виїзд дитини з України, з урахуванням віку дитини вона не може залишити його одного та працевлаштуватися, вона з малолітньою дитиною змушена мешкати тимчасово у своїх знайомих та родичів та не має змоги надати дитині належні умови існування.

Відповідач ОСОБА_1 позов не визнав та вказав, що після розірвання шлюбу з позивачкою він втратив з нею зв'язок, розшукував її і досі він не знає, де вона мешкає, через що і не міг виконувати свої обов'язки відносно дитини, вважав, що не втратив право бути батьком свого сина, ОСОБА_2, і тому просив у позові відмовити.

Представник органу опіки та піклування Котовської міської ради просив позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити.

Залучений до участі у справі прокурор та у якості третьої особи служба у справах дітей Котовської райдержадміністрації Одеської області, просили у задоволені позову відмовити.

Рішенням суду від 15 червня 2012року позов ОСОБА_3 задоволений. (а.с.67-68).

Суд вирішив: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Котовську Одеської області, позбавити батьківських прав відносно його малолітньої дитини - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд зобов'язав відділ державної реєстрації актів цивільного стану Котовського міськрайонного управління юстиції Одеської області внести у актовий запис про народження: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис про народження № 35 від 23 грудня 2009р., вчинений виконавчим комітетом Куяльницької сільської ради Котовського району Одеської області - відмітку про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав.

В апеляційній скарзі апелянти ОСОБА_1, орган опіки та піклування Котовської районної державної адміністрації, прокурор Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2 просять рішення суду від 15 червня 2012року скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_3, посилаючись на те, що суд без урахування усіх обставин по справі необґрунтовано і передчасно вирішив питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (а.с.70-74, 94-94, 101-102).

Колегія суддів, заслухав суддю-доповідача, усіх учасників процесу, вивчивши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, вважає, що апеляційні скарги задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд 1 інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 на сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 ухиляється від своїх обов'язків з утримання та виховання дитини, не цікавиться станом його здоров'я та розвитком, не надає матеріальну допомогу.

Судова колегія, погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він відповідає матеріалам справи, встановленим обставинам по справі та вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони знаходилися в зареєстрованому шлюбі в період з 13червня 2009року до 23 серпня 2011року. Від шлюбу у сторін є дитина, син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. З серпня 2011 року позивачка з сином залишила відповідача та пішла мешкати по квартирах в м. Котовську Одеської області, тому фактично дитина залишилася мешкати разом з матір'ю.

Орган опіки та піклування надав суду письмовий висновок щодо розв'язування вказаного спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини та батьків.

При цьому представник органу опіки та піклування Котовської міської ради Одеської області пояснила, проти чого не заперечував і відповідач в суді першої та апеляційної інстанції, що органом опіки приймалися міри щодо урегулювання відносин між сторонами по вихованню дитини, а саме: відповідачу було запропоновано надати свій дозвіл на переїзд з дитиною у Молдову, де мешкають її батьки, є можливість працевлаштуватися, є всі побутові умови для належного життя та розвитку дитини або наймати в м. Котовську Одеської області квартиру для позивачки та дитини, утримувати їх, бо позивачка за віком дитини не взмозі залишити сина та пійти на роботу. Але відповідач від цього відмовився. Внаслідок цього, позивачка з малолітньою дитиною змушена мешкати тимчасово у своїх родичів і не має змоги надати дитині належні умови існування.

Тому суд першої інстанції вірно дійшов до висновку, що відповідач не керується насамперед інтересами своєї дитини, тим більше, як встановлено судом першої та апеляційної інстанції, позивачка не чинила ніяких перешкод у викладених обставинах у здійсненні відповідачем своїх батьківських обов'язків.

Суд першої інстанції правильно не прийняв до уваги свідчення свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_5, оскільки вони нічим об'єктивно не підтверджені та виходив з інтересів дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологого будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками.

Позивачка ОСОБА_3, яка подала позов про позбавлення батьківських прав з підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, довела, що відповідач ОСОБА_1 ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, а відповідач ОСОБА_1 в свою чергу не надав ніяких доказів на підтвердження того, що він належним чином виконує свої батьківські обов'язки.

В судовому засіданні апеляційної інстанції позивачка знову підтвердила, що відповідач мешкає разом зі своїми батьками в їхньому будинку, тривалий час не працює, продовжує ухилятися від виховання своєї дитини, не проявляє до неї ніякого інтересу та не надає належним чином матеріальну допомогу на утримання дитини, на її звернення до відповідача за допомогою придбати ліки, залишитися з дитиною, коли дитина була хвора, відповідач відмовив їй у наданні допомоги.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні апеляційної інстанції фактично не заперечував відносно вищевказаних обставин, але посилався на те, що він не мав змоги розшукати позивачку, не знав де вона мешкає, що він не заслуговує такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Судова колегія, не приймає до уваги вищевказані доводи ОСОБА_1, оскільки отримав копію позовної заяви ще в травні 2012року та ознайомившись з матеріалами справи в червні 2012року, відповідач знав де мешкає позивачка, але його ставлення до своїх батьківських обов'язків не змінилося, так як він досі не працює та не приймає ніяких мір для побачення з дитиною. Крім того, ще 10 лютого 2012року на засіданні міської комісії з питань захисту прав дитини виконкому Котовської міської ради, відповідач ОСОБА_1 пояснив, що він не має змоги матеріально допомагати своїй колишній дружині та сину, та вказав, що надасть дозвіл на вивезення дитини за кордон за умови, що ОСОБА_3 зніметься з реєстрації в будинку його батьків.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_1 підтвердив, вказані обставини.

Тобто на думку, судової колегії, відповідача ОСОБА_1 в першу чергу цікавить не доля дитини та її умови життя, а особисті інтереси.

Тому судова колегія, вважає, що суд першої інстанції з урахуванням пунктів 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» вирішив питання про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав з урахуванням повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення ОСОБА_1 до долі дитини.

Судова колегія, не розцінює дії ОСОБА_1 по частковому погашенню заборгованості по сплаті аліментів, як бажання допомагати дитині належним чином, оскільки відповідач до цього часу мав можливість виконувати свої обов'язки належним чином.

Відповідач ОСОБА_1 не надав суду першої або апеляційної інстанції будь-яких об'єктивних доказів, що він нібито розшукував позивачку з дитиною.

Судова колегія, вважає за необхідне роз'яснити відповідачу, що він не позбавлений можливості звернутися з питанням про поновлення в батьківських правах, якщо він змінить в подальшому своє відношення до долі дитини.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.304, 307, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, органа опіки та піклування Котовської районної державної адміністрації, прокурора Котовської міжрайонної прокуратури Одеської області в інтересах малолітнього ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 15 червня 2012року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді апеляційного суду Одеської області І.П.Сидоренко

С.О. Погорєлова

Т.В. Цюра