Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

27 листопада 2012 року Білоцерківський міськрайонний суд у складі:

головуючого судді Верещінська І. В. ,

при секретарі Вербицька М. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користування майном шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про усунення перешкод в користування майном шляхом виселення відповідача. Позов мотивований тим, що позивач є власником будинку, в який з 2007 року вселився відповідач з умовою, що поживе до моменту продажу будинку, проте, відповідач на вимогу позивача не звільняє приміщення, намагався через суд відібрати будинок, на письмові вимоги позивача про виселення не реагує, чим порушує право позивача щодо належного користування та розпорядження будинком. З огляду на вищенаведене, просить суд постановити рішення, яким усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відповідача.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позов підтримали, просили задовольнити, постановивши заочне рішення.

Відповідач в судове засідання повторно не зявився, хоча про час і місце слухання справи належним чином повідомлений шляхом направлення повісток та телеграм. Відповідач двічі направляв заяви про відкладення справи (від 09.11.2012 та від 26.11.2012 року), проте, причини неявки, зазначені в них, не підтверджені доказами та визнані судом неповажними. Заперечень відповідачем до суду так і не надано.

Відповідно до ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши матеріали справи та заслухавши показання свідків, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку №17 по вул. Шевченка в с. Фастівка Білоцерківського району Київської області житловою площе. 46,5 кв.м., що підтверджується дублікатом договору дарування житлового будинку від 20.01.2003 року та реєстраційним написом Білоцерківського бюро технічної інвентаризації за №295 від 20.01.2003 року. За його згодою в 2007 році в будинок вселився ОСОБА_2, при вселенні якого була досягнута домовленість щодо обовязку виїхати з будинку у випадку його продажу.

Позивач в червні та в серпні направив відповідачеві письмові вимоги звільнити будинок, проте відповідач добровільно виїхати відмовився.

Як встановлено згідно акту від 26 червня 2012 року про встановлення фактичного місця проживання, складеного сусідами в присутності сільського голови ОСОБА_3, та інформації, наданої Фастівською сільською радою за №2-14-71 від 22.08.2012 року, ОСОБА_2 не зареєстрований, однак проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 з 13.01.2007 року. Вказане підтверджується і поясненнями самого ОСОБА_2 при розгляді справи за його позовом до ОСОБА_1 про визнання усного договору купівлі-продажу будинку з відповідачем дійсним та визнання права власності на будинок.

Як вбачається з рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2011 року та ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області від 05.04.2012 року, в 2011 році ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про визнання усного договору купівлі-продажу будинку з відповідачем дійсним та визнання права власності на будинок, однак рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 06.12.2011 року, залишеним без змін апеляційною інстанцією, позивачу відмовлено в задоволенні позову за його необґрунтованістю. Судом встановлено, що розписка ОСОБА_2 від 25.10.2011 року, адресована сільському голові с. Фастівка, підтверджено намір ОСОБА_2 після виготовлення необхідної документації купівлі-продажу житлового будинку 317 по вул. Шевченка в с. Фастівка передасть ОСОБА_1 16000 грн. після оформлення договору купівлі-продажу даного будинку. Як встановлено рішеннями судів, письмового договору сторони не укладали.

Як свідчать показання свідка ОСОБА_4, відповідач дійсно проживає в будинку позивача, він мав намір придбати цей будинок, проте, чи укладався сторонами договір купівлі-продажу, свідку не відомо. Свідок ОСОБА_5 зазначив, що відповідач проживає в будинку з 2007 року, добровільно з будинку не виїжджає, погрожує позивачеві, придбати будинок наразі наміру немає.

За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу.

Статтею 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17.07.1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

Відповідно до ст.ст. 379-382 ЦК України, обєктом права власності особи може бути, зокрема, житловий будинок, садиба, квартира.

Права власника житлового будинку (квартири) визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Оскільки судом встановлено, що сторонами не укладено договору купівлі-продажу будинку, чи попереднього договору купівлі-продажу будинку, сам факт того, що відповідач проживає в будинку позивача і на його вимоги виселитись не реагує, обмежує законні права власника будинку щодо володіння, користування та розпорядження цим майном. За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 41 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 379-382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 3, 10, 11, 15, 60, 61, 209, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 будинком по вул. Шевченка 17 в с. Фастівка Білоцерківського району Київської області шляхом виселення ОСОБА_2.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 107 гривень 30 коп. витрат на оплату судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Білоцерківським міськрайонним судом у випадку подання відповідачем відповідної заяви протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ОСОБА_6