Справа №
Провадження №22-ц-1852/12
22-ц/1090/2691/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія26Доповідач у 2 інстанціїОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 березня 2012 року

м. КиївКолегія суддів Судової палати у цивільних справах

Апеляційного Суду Київської області в складі:

головуючого ОСОБА_3,
суддів:

за участю секретаря:ОСОБА_2, ОСОБА_4,

ОСОБА_5,розглянувши в судовому засіданні справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»на рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»до ФОП ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2010 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що 12.05.2008 року між ВАТ "Морський транспортний банк", правонаступником якого є ПАТ «МАРФІН БАНК», та відповідачем ОСОБА_6 укладено кредитний договір № 279/К. Відповідно до умов зазначеного договору відповідачу ОСОБА_6 надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 111 742, 56 доларів США з 12.05.2008 року по 10.05.2013 року, із сплатою 11,9 відсотків річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом, а позичальник зобовязується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які будуть передбачені умовами договору.

З метою забезпечення своєчасного та повного виконання умов кредитного договору 12 травня 2008 року було укладено договір поруки та договір застави транспортного засобу.

Однак, відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не дотримується графіку погашення заборгованості, чим порушує умови Кредитного договору. Станом на 27.01.2012 року заборгованість по кредитному договору складає 1 058 906,74 грн., а тому позивач просить суд стягнути солідарно наявну заборгованість з відповідачів.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК» задоволені частково. Стягнуто солідарно із фізичної особи підприємця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічно - акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»- 672 713 грн. 44 коп. залишку заборгованості за кредитним договором, 1700 грн. - судового збору та 120 грн. витрат на інформаційне технічне забезпечення судового процесу, а всього - 674 533 грн. 44 коп.

В іншій частині вимог ПАТ «МАРФІН БАНК»відмовлено.

Крім того стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави 1399 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі через порушення судом норм процесуального та матеріального права.

В обґрунтування вимог зазначив, що суд першої інстанції неправильно застосував норми ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність»та прийшов до помилково висновку, що ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є позивач, не мав права на здійснення операцій з валютними цінностями.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 12 травня 2008 року (а.с.8-14), між ВАТ «Морський транспортний банк»та ФОП ОСОБА_6, було укладено кредитний договір відповідно до умов якого, надано кредит у вигляді не поновлювальної кредитної лінії на суму 111 742, 56 доларів США з 12.05.2008 року по 10.05.2013 року, із сплатою 11,9 відсотків річних за фактичний період користування кредитними коштами (із розрахунку 360 календарних днів у році) від фактичної суми заборгованості за кредитом, а позичальник зобовязується на умовах, в розмірі та в строки, встановлені в цьому договорі, повернути Банку кредит, сплатити відсотки за користування кредитом, а також сплатити комісії, пені та штрафи, які будуть передбачені умовами договору.

12 травня 2008 року (а.с.15) між ВАТ «Морський транспортний банк»та ОСОБА_7 було укладено договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_7, поручився за виконання відповідачем ОСОБА_6 зобов'язань за кредитним договором № 279/К від 12 травня 2008 року.

Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, не дотримується графіку погашення заборгованості, чим порушив умови кредитного договору.

Станом на 27.01.2012 року заборгованість по кредитному договору складає 1 058 906,74 грн., у тому числі:

- заборгованість за кредитом 84 196,53 долари США, в тому числі прострочена заборгованість за кредитом 59 103,61 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.01. 2012 року становить 672 713,44 грн.

- заборгованість за процентами 31 394,08 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.01. 2012 року становить 250 832,42 грн.

- заборгованість за пенею за несплату процентів за користування кредитом 1 103.12 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.01. 2012 року становить 8 801,03 грн.

- заборгованість за пенею за несплату основного боргу за кредитом 15 848,32 долари США, що за курсом НБУ станом на 24.01. 2012 року становить 126 559.85 грн.

Задовольняючи позовні вимоги частково суд першої інстанції виходив з того, що ВАТ «Морський транспортний банк»не має право на здійснення операцій з валютними цінностями, оскільки такий запис відсутній в банківській ліцензії, а тому вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за процентами, пенею за несплату процентів та основного боргу не підлягають задоволенню.

Однак, колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 Про систему валютного регулювання і валютного контролю операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України (далі НБУ). Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Статті 47 та 49 Закону України Про банки і банківську діяльність визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії. Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банками банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 2785, у п. 5. 3 якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши у установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Крім того Декрет Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" не містить заборони на видачу зазначених кредитів в іноземній валюті.

Таким чином, посилання апелянта на відсутність у банку індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операції не ґрунтується на вимогах закону.

Як вбачається з матеріалів справи, ВАТ «Морський транспортний банк», правонаступником якого є позивач, має необхідну банківську ліцензію (а.с. 61) та дозвіл на право здійснення операцій, визначених пунктами 1-4 частини другої та частиною четвертою статті 47 Закону України Про банки і банківську діяльність (а.с. 62-63).

Зважаючи на викладене, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відсутності у позивача права на здійснення кредитування в іноземній валюті хибними та такими, що не відповідають обставинам справи, а тому доводи апелянта є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог не відповідає обставинам справи, через що підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки позивачем документально підтверджені судові витрати в розмірі 120 грн. за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, державне мито в розмірі 1700 грн., які були сплачені при подачі позову до суду першої інстанції та судовий збір у розмірі 1609, 50 грн., який було сплачено за подачу апеляційної скарги - на користь позивача має бути присуджено судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, позивачем 27 січня 2012 року було збільшено розмір позовних вимог, однак не було сплачено судовий збір відповідно до вимог Закону України «Про судовий збір», а тому на користь держави необхідно стягнути з кожного з відповідачів судовий збір у розмірі 699, 50 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 27 січня 2012 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»задовольнити.

Стягнуто солідарно із фізичної особи підприємця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічно- акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»заборгованість по кредитному договору в сумі 1 058 906,74 (ОСОБА_5 мільйон пятдесят вісім тисяч девятсот шість) грн. 74 коп.

Стягнути із фізичної особи підприємця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь Публічно- акціонерного товариства «МАРФІН БАНК»судовий збір у розмірі 1714,75 (одна тисяча сімсот чотирнадцять) грн. 75 коп. з кожного.

Стягнуто із фізичної особи підприємця ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь держави 699, 50 (шістсот девяносто девять) грн. 50 коп. з кожного.

Рішення апеляційного суду набуває законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Яворський М.А.

Судді: Кашперська Т.Ц.

ОСОБА_2