Справа № Провадження №22-ц-5899/12 22-ц/1090/8267/12 Головуючий у І інстанції ОСОБА_1
Категорія50Доповідач у 2 інстанціїМатвієнко
____________________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 грудня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Волохова Л.А.,

суддів Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

при секретарі Баліну П.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2012 року по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопмент Констракшн Холдінг»до ОСОБА_2 про стягнення виплат у вигляді надбавок до відпускних, здійснених на виконання умов недійсного трудового договору,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2011 року ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»звернулося до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просило стягнути з ОСОБА_2 виплати у вигляді надбавок до відпускних, здійснених на виконання п. 5.4 укладеного між ними трудового договору на суму 79 765 грн. 28 коп. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 31 січня 2008 року між товариством та відповідачем було укладено трудовий договір за №51, який визнаний недійсним рішенням Подільського районного суду Київської області від 20 грудня 2010 року. Вказане рішення суду першої інстанції залишено без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року. За час перебування відповідача в трудових відносинах з ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»ОСОБА_2 на виконання п. 5.4. трудового договору було виплачено надбавку до відпускних в розмірі 79 765 грн. 28 коп. Оскільки укладений між сторонами трудовий договір визнано недійсним, то вказані виплати на підставі ст. 216 ЦК України підлягають поверненню шляхом їхнього стягнення з відповідача на користь позивача, про що останній і просив суд у своєму позові.

В уточненнях до позовної заяви позивачем зазначено, що надбавка до відпускних не може вважатись заробітною платою або платежем, прирівняним до неї, та не є коштами, наданими особі, як засіб для існування, а є надбавкою до відпускних, тобто коштами, передбаченими для відпочинку.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2012 року позов ТОВ «Девелопмент Костракшн Холдінг» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Девелопмент Костракшн Холдінг»виплати у вигляді надбавок до відпускних, здійснених на виконання п. 5.4 недійсного трудового договору, у розмірі 79 765 грн. 28 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду - скасуванню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 31 січня 2008 року між ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»та ОСОБА_2 було укладено трудовий договір за № 51, відповідно до умов якого ОСОБА_2 був прийнятий на посаду начальника юридичного управління. Фактично трудові відносини розпочались 15 квітня 2008 року, після того, як ОСОБА_2 написав заяву про прийняття його на посаду начальника юридичного управління ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»та видання відповідного наказу за № 17-Л від 15 квітня 2008 року.

На підставі наказу № 10-Л від 31 травня 2010 року ОСОБА_2 було звільнено із займаної посади згідно п.1. ст. 40 КЗпП України.

Не погоджуючись з наказом, ОСОБА_2 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом про визнання звільнення таким, що проведено з порушенням трудового контракту, зміни дати та формулювання причин звільнення, стягнення грошової компенсації та тримісячного середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 грудня 2010 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено, зустрічний позов ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»задоволено та визнано недійсним письмовий трудовий договір від 31 січня 2008 року, укладений між сторонами. Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 15 лютого 2011 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, а рішення суду першої інстанції від 20 грудня 2010 року залишено без змін.

За час перебування відповідача в трудових відносинах з ТОВ «Девелопмент Констракшн Холдінг»з 05.06.2008 року по 02.06.2010 року відповідачем на виконання пункту 5.4 трудового договору № 51 від 31 січня 2008 року ОСОБА_2 виплачено надбавку до відпускних на загальну суму 79 765 грн. 28 коп.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, недійсний правочин відповідно до вимог ст. 216 ЦК України не породжує ніяких наслідків і оскільки надбавки до відпускних, виплачені ОСОБА_2 на виконання п. 5.4. укладеного між сторонами трудового договору, не входять до структури заробітної плати, до них не можуть застосовуватися положення ст. 1215 ЦК України, яка визначає види безпідставно набутого майна, що не підлягає поверненню.

Однак з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з того, що спірні правовідносини, виниклі між сторонами, врегульовуються нормами цивільного законодавства, при цьому суд не звернув увагу на те, що відповідно до ч. 1 ст. 9 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Тобто, виходячи зі змісту даної правової норми, положення Цивільного кодексу України можуть бути застосовані до трудових відносин за умови, якщо ці відносини не врегульовані нормами іншого акту законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Таким чином, правовідносини, виниклі між сторонами, з приводу стягнення грошових сум, отриманих під час виконання відповідачем трудових обов»язків, врегульовуються Кодексом законів про працю України та актами законодавства, прийнятими відповідно до нього.

Відповідно до ж норм КЗпП можливість повернення грошових сум, виплачених працівнику під час перебування останнього в трудових відносинах з підприємством, не передбачена, що відповідає самій суті інституту оплати праці, як гарантії права працівника на отримання винагороди за виконання ним трудових обов»язків.

Діючим трудовим законодавством передбачено єдиний випадок недійсності умов договорів про працю, про що зазначено в ст. 9 КЗпП України, згідно з якою умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

При цьому умови трудового договору за № 51, укладеного між сторонами 31 січня 2008 року, становище ОСОБА_2, як працівника, порівняно з законодавством України не погіршують, виплата надбавки до відпускних у такому розмірі, щоб сума нарахованих відпускних за період відпустки разом із надбавкою була не меншою, ніж розмір основної заробітної плати (місячного посадового окладу), передбачена п. 5.4. трудового договору, на підставі чого і виплачувалась відповідачу, в зв»язку з чим стягнення їх з відповідача на користь позивача в судовому порядку після припинення трудових відносин між ними порушує засади діючого трудового законодавства.

Таким чином суд першої інстанції при вирішенні справи застосував норми матеріального права, які не поширюються на спірні правовідносини, в зв»язку з чим рішення суду першої інстанції про задоволення позову в звязку з неправильним застосуванням судом норм матеріального права відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 14 вересня 2012 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення:

В задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Девелопмент Констракшн Холдінг»до ОСОБА_2 про стягнення виплат у вигляді надбавок до відпускних, здійснених на виконання умов недійсного трудового договору, відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: