АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1481/12 Справа № 22-ц/490/1481/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Котушенко С.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2012 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого Котушенко С.П.

суддів Петренко І.О., Романюк М.М.

при секретарі Шило С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «УніКредитБанк», третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Автоленд Дніпро» про визнання договору іпотеки недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ВАТ «УніКредитБанк» (після зміни найменування ПАТ «УніКредитБанк») про визнання договору іпотеки недійсним. Позивач вказував на те, що 30 травня 2008 року між відповідачем та третьою особою був укладений кредитний договір №121-СВ.

У забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 23 липня 2008 року між ним та банком було укладено іпотечний договір, предметом якого виступило належне йому на праві власності майно, а саме: вбудовані приміщення № 52 літ.А-5 загальною площею 141,0 кв.м. за адресою: вул.Чернишевського,21 у м.Дніпропетровську.

Посилаючись на те, що вказаний договір було укладено з порушенням норм чинного законодавства, оскільки земельна ділянка, на якій розташована вказана будівля є комунальною власністю міста, тобто без згоди власника земельної ділянки, позивач просив визнати цей договір недійсним; скасувати відповідні записи щодо обтяження переданого в іпотеку нерухомого майна у Єдиному реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державному реєстрі іпотек; визначити, що рішення суду в частині скасування та вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек записів щодо існуючих обмежень на нерухоме майно підлягає виконанню відповідними реєстраторами, визначеними згідно Положення про Єдиний реєстр заборон відчуження обєктів нерухомого майна, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 09 червня 1999 року №31/5 та Тимчасового порядку державної реєстрації іпотек, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року №410; судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2011 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення, як незаконного, постановленого з порушенням норм матеріального права та про ухвалення нового рішення.

Апелянт та третя особа до суду не зявилися, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи.

Як в позовній заяві, так і в апеляційній скарзі та в заяві про надання додатків до апеляційної скарги ОСОБА_2 вказує своє місце знаходження АДРЕСА_1, а місце знаходження третьої особи - вул.тупик Запорізький,5 к.3 у м.Дніпропетровську але в матеріалах справи містяться дані про те, що за вказаною адресою апелянт не знаходиться (а.с.70,93), а третя особа вибула з зазначеної адреси (а.с.152,163). Про зміну місця знаходження вказані особи суд не повідомили.

У відповідності з ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Вивчивши доводи скарги, перевіривши їх матеріалами справи, колегія суддів не вбачає передбачених законом підстав для задоволення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 30 травня 2008 року між ПАТ «УніКредитБанк» та ТОВ «Автоленд Дніпро» був укладений кредитний договір №121-СВ.

У забезпечення виконання зобовязань за цим кредитним договором 23 липня 2008 року між ОСОБА_2 та банком було укладено іпотечний договір, предметом якого виступило належне позивачеві на праві власності вбудоване приміщення №52, розташоване на вул.Чернишевського,21 у м.Дніпропетровську.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин є оспорюваним та може бути визнаний недійсним.

Отже, закон повязує виникнення підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним виключно з установленням порушень відповідних вимог закону, які були порушені під час його укладення, і за умови доведеності заінтересованою стороною цих порушень належними та допустимими засобами доказування.

Не встановивши обставин, які б свідчили про порушення вимог закону при укладенні оспорюваного договору, оскільки предметом іпотеки є вбудоване приміщення, що належить на праві власності іпотекодавцю, а не земельна ділянка, на якій воно розташоване, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для визнання договору недійсним.

При встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Згідно ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів, належить суду, який оцінює їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Посилання апеляційної скарги на незалучення до участі в справі в якості третьої особи територіальної громади м.Дніпропетровська не є підставою для скасування рішення, оскільки залучення третьої особи до участі в справі є правом, а не обовязком суду, коли це не порушує права зазначеної особи.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 08 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

.

ГОЛОВУЮЧИЙ:

СУДДІ: