Справа № 22-ц-104/2012 Головуючий у I інстанції Чугуєвська Т.П.
Категорія цивільна Доповідач - Шитченко Н. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 січня 2012 року

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4,
за участю:позивача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5 до Сезьківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області про визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2011 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати за нею право на житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по вул. Гагаріна, 7 «б», в с. Тишківка, Ічнянського району Чернігівської області.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що судом першої інстанції було допущено неповне зясування обставин, що мають значення для справи, та порушено норми матеріального права. Апелянт вказує, що хоча спірний будинок побудовано самочинно, але він розташований на земельній ділянці, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_5 з 1986 року відповідно до рішення виконавчого комітету Сезьківської сільської ради. При здійсненні будівництва відповідні норми ДБН і санітарні норми дотримані, права інших осіб порушені не були, а тому існують законні підстави для визнання за нею права власності на спірну садибу.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасовано правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що право власності на садибу за позивачем визнано бути не може, оскільки домоволодіння збудовано самовільно і на земельній ділянці, яка не відводилась у встановленому законом порядку для його будівництва.

З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_5 побудовано будинок в с. Тишківка Ічнянського району Чернігівської області. Рішенням виконкому Сезьківської сільської ради Ічнянського району Чернігівської області від 19 жовтня 2011 року садибі присвоєно поштову адресу, яка визначена як : вул. Гараріна, 7 «б» с. Тишківка, в Ічнянському районі Чернігівської області (а.с. 7).

Згідно з наданої Ічнянською районною державною адміністрацією архівної довідки за № 7-8/370 від 05 жовтня 2011 року, в протоколах засідань колгоспу „Ленінський шлях с. Тишківка відомості про виділення позивачу земельної ділянки для будівництва житлового будинку відсутні (а.с. 9).

Положеннями ч.ч. 2, 3 ст. 376 ЦК України передбачено, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому законом порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Зважаючи на вищевикладене, апеляційний суд знаходить, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, оскільки позивачем не було наведено підстав, визначених ст. 376 ЦК України, за яких може бути визнано право власності на самочинно збудоване нерухоме майно.

Доводи апеляційної скарги щодо належності ОСОБА_5 з 1986 року земельної ділянки, на якій побудований спірний будинок, належними доказами не підтверджені.

При цьому, апеляційний суд зважає на те, що за умовами ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. ОСОБА_5 в позові не навела доводів з посиланням на відповідні докази про те, що її право з боку інших осіб та держави оспорюється або не визнається. Таким чином, вимоги про визнання права власності в судовому порядку нею заявлені передчасно.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_5 не можуть вплинути на вирішення спору по суті і не є підставою для скасування правильного по суті судового рішення.

Сукупність обставин справи приводить апеляційний суд до переконання, що судом першої інстанції правильно встановлені правовідносини між сторонами і їм надана вірна юридична оцінка. Оскаржуване рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст.ст. 57-66 ЦПК України і доводи апеляційної скарги їх не спростовують та не містять передбачених законом підстав для скасування вірного по суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Ічнянського районного суду Чернігівської області від 28 листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: