Справа № Провадження №22-ц-895/12 22-ц/1090/718/12 Головуючий у І інстанціїОСОБА_1
Категорія43Доповідач у 2 інстанції Суханова
УХВАЛА

Іменем України

У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого: Суханової Є.М.,

Суддів: Кулішенка Ю.М., Коцюрби О.П.,

при секретарі : Мариняко М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, відділення громадянства, іміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, та зняття з реєстрації та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та вселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2011 року ОСОБА_3 звернулась із позовом до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням, посилаючись на те, що їй, ОСОБА_3, на підставі Договору дарування, посвідченого державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори 2 серпня 1996 року, належить на праві власності жилий будинок в с. Мощун по вул. Лісній, 61 Києво-Святошинського району Київської області. її право власності зареєстровано в установленому законом порядку в КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області», про що свідчить відмітка в будинковій книзі та технічному паспорті на будинок, який виданий БТІ. В даному жилому будинку зареєстрований з 1985 року, але не проживає її брат, відповідач у справі ОСОБА_2 Він у 1985 році повернувся із армії, проживав з своєю дружиною в м. Києві, а з 1997 року проживає з іншою дружиною в с. Мощун, вул. Кірова, 17. ОСОБА_2 добровільно, без будь-яких поважних причин залишив будинок та не проживає в даному будинку. Той факт, що він не проживає у вищевказаному жилому будинку без поважних причин з 1997 року, підтверджується актами, складеними депутатом Горенської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 17 травня 2011 року.

ОСОБА_2 не проживає на даній жилій площі без поважних причин більше одного року, а саме з 1997 року, тому згідно законодавства може бути визнаний таким, що втратив право користування даним житлом, тим більше, що він проживає вже багато років зі своєю дружиною в іншому будинку.

Оскільки він зареєстрований у належному їй будинку, то вона, як власник будинку, не може вільно розпорядитись своєю власністю.

Враховуючи викладене, ОСОБА_3 просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, та зняти його з реєстрації.

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно, вселення, посилаючись на те, що жилий будинок № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області належав його батькам ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого Четвертою Київською державною нотаріальною конторою 25 серпня 1972 року. Згаданий жилий будинок був придбаний батьками в період перебування у шлюбі, а тому є об»єктом права спільної сумісної власності і їхні частки в будинку є рівними (ст. ст. 22,28 Кодексу про шлюб та сім»ю України), який діяв на момент виникнення правовідносин. Факт перебування батьків у шлюбі стверджується копією свідоцтва про шлюб серії ЯС № 577534 від 16 березня 1951 року, де зазначене місце реєстрації шлюбу в с. Козіївка, Коростишівського району, Житомирської області. 13 серпня 1992 року батько ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини жилого будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святотошинського району, Київської області.

Спадщину із усіх спадкоємців прийняли тільки він і дружина померлого ОСОБА_4 по 1/4 частині будинку кожний згідно ст. 549 ЦК України, що діяв на час виникнення правовідносин по прийняттю спадщини. Він прийняв спадщину, так як на день смерті батька був зареєстрований в спірному будинку і проживав в ньому. Ці факти стверджуються копією будинкової книги, довідками виконавчого комітету Горенської сільської ради № 1103/7 від З червня 2011 року та № 1101/7 від 3 червня 2011 року, актом депутата Горенської сільської ради за 2011 рік та показаннями свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 В даний час його сестра ОСОБА_3 забрала ключі від вхідних дверей в спірний будинок і протиправно перешкоджає йому користуватися належною йому частиною будинку. 22 червня 2011 року він одержав із Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області. Із доданих документів до позовної заяви є договір дарування спірного будинку його матір»ю сестрі ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори по реєстру № 22741 від 2 серпня 1996 року. Про факт дарування йому стало відомо в день одержання заяви з додатками, а саме 22 червня 2011 року. ОСОБА_2 вважав, що згаданий договір дарування не може залишатися в силі як такий, що порушує його право як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини спірного жилого будинку. Іншого жилого приміщення, крім спірного жилого будинку, він не має, а тому змушений звернутися з позовом до суду.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив поновити йому початок перебігу позовної давності для звернення до суду з 22 червня 2011 року, тобто з дня отримання позовної заяви з додатками, із якої він дізнався про оспорюваний договір дарування, визнати Договір дарування будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, посвідчений 2 серпня 1996 року ОСОБА_8, державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори по реєстру за № 2-2741 та зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області»за листопад 2001 року, частково в розмірі Ул частини недійсним, визнати за ним право власності на 1/4 частину будинку з надвірними будівлями та спорудами під № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, вселити його в будинок № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, зобов»язати ОСОБА_9 не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням в будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області.

Ухвалою суду від 21 липня 2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_9 про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно та вселення прийнято до спільного розгляду та об»єдано в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_2, третя особа Відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Києво-Святошинського РВ ГУ МВС України в Київській області про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

У жовтні 2011 року ОСОБА_10 подав суду уточнену зустрічну позовну заяву до ОСОБА_9 про визнання договору дарування частково недійсним, визнання права власності на спадкове майно, вселення, посилаючись на те, що 13 серпня 1992 року помер його батько ОСОБА_11 Після його смерті відкрилась спадщина на 14 частину жилого будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області. Спадщину із всіх спадкоємців прийняли тільки він та дружина померлого ОСОБА_12- по 1/2 частині будинку кожний згідно ст. 549 ЦК України, що діяв на час виникнення правовідносин по прийняттю спадщини. Він, як спадкоємець, прийняв спадщину після смерті 13 серпня 1992 року батька ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим жилим будинком № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району Київської області протягом шести місяців після смерті спадкодавця (ст. 549 ЦК України). Доказами цього є: копія будинкової книги спадкового будинковолодіння, в якій зазначена його реєстрація в ньому з 1972 року по даний час, довідки Горенської сільської ради № 1103/7 від 3 червня 2011 року та № 1101/7 від 3 червня 2011 року, з яких вбачається, що станом на 13 серпня 1992 року, тобто на день смерті спадкодавця ОСОБА_11, і померлий, і він були зареєстровані та проживали в спадковому будинку, а саме в будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, копія його паспорту, де також зазначено місце його реєстрації на день смерті спадкодавця саме в спадковому будинку, показання свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_13 Доказом того, що він фактично прийняв спадщину, свідчать і акти депутата Горенської сільської ради ОСОБА_14 за 2011 рік, надані суду відповідачем ОСОБА_3, де зазначено, що він не проживає в спадковому будинку з 1997 року, а спадкодавець помер в 1992 році, тобто з дня смерті спадкодавця він ще майже 5 років проживав в спадковому будинку, а отже, володів і розпоряджався ним.

В даний час його сестра ОСОБА_3 забрала ключі від вхідних дверей спірного будинку і протиправно перешкоджає йому користуватися належною йому частиною будинку. Іншого жилого приміщення він не має. Відповідач ОСОБА_3 проживає в іншій країні і ключі та правовстановлюючі документи на спірний будинок знаходяться у неї, що ускладнює йому звернутися в будь-які органи для вирішення питання про її вселення в спірний будинок не в судовому порядку. 22 червня 2011 року він одержав з Києво-Святошинського районного суду Київської області позовну заяву ОСОБА_3 про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області. Із доданих документів до позовної заяви є договір дарування спірного будинку його матір»ю сестрі ОСОБА_3, посвідчений державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 2 серпня 1996 року. Про факт дарування йому стало відомо в день одержання заяви з додатками, а саме 22 червня 2011 року. ОСОБА_2 вважав, що згаданий договір дарування не може залишатися в силі як такий, що порушує його право як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини спірного жилого будинку. Іншого жилого приміщення, крім спірного будинку, він не має, а тому змушений звернутись до суду з даним позовом.

Враховуючи викладене, ОСОБА_2 просив поновити йому початок перебігу строку позовної давності для звернення до суду з 22 червня 2011 року, тобто з дня отримання позовної заяви з додатками, із якої він дізнався про оспорюваний договір дарування, визнати договір дарування будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, посвідчений 2 серпня 1996 року державним нотаріусом Першої Київської обласної державної нотаріальної контори по реєстру за 3 2-2741 та зареєстрований в КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області»за листопад 2001 року, реєстр № 139, частково в розмірі 1/4 частини недійсним, визнати за ним право власності на 1/4 частину спадкового будинку з надвірними будівлями та спорудами під № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області після померлого 13 серпня 1992 року спадкодавця ОСОБА_5, вселити його в будинок № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, так як ОСОБА_3 проживає в іншій країні, і ключі та правовстановлюючі документи на спірний будинок знаходяться у неї, і позов його вона не визнає, зобов»язати ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням у будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області шляхом передачі йому ключів від спірного будинку, та стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року було задоволено позов ОСОБА_3, у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернвся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити його зустрічний позов.

Колегія суддів, вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що вона не обґрунтована та задоволенню не підлягає.

З наявних матеріалів справи вбачається, що батьки позивача у справі (відповідача за зустрічним позовом) ОСОБА_3 та відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) ОСОБА_2, а саме ОСОБА_5 і ОСОБА_4 з 16 березня 1951 року перебували у зареєстрованому шлюбі, що стверджується свідоцтвом про одруження серії ЯС № 577534.

ОСОБА_5 помер 13 серпня 1992 року, а ОСОБА_4 померла 17 квітня 2009 року. Згідно відповіді Першої Київської обласної державної нотаріальної контори від 27 липня 2011 року спадкові справи після померлих ОСОБА_5 і ОСОБА_4 в зазначеній нотаріальній конторі не заводились.

Відповідно до наданої суду архівної довідки Київського обласного державного нотаріального архіву від 10 серпня 2011 року № 01-17-2734 згідно архівного фонду № 13 після смерті ОСОБА_5, померлого 13 серпня 1992 року, спадкова справа не заводилась та не видавалась з 13 серпня 1992 року по 31 грудня 2000 року.

Згідно Договору дарування від 2 серпня 1996 року за життя ОСОБА_4 подарувала своїй дочці ОСОБА_3 жилий будинок № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, який належав ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ЧетвертоюКиївською державною нотаріальною конторою 25 серпня 1972 року по реєстру за № 2-2856, зареєстрованого в Київському міжміському бюро технічної інвентаризації 19 червня 1996 року під реєстровим № 139.

Відповідно до листа КП «Бюро технічної інвентаризації Києво-Святошинської районної ради Київської області»від 1 серпня 2011 року № 955ю/3838 домоволодіння в с. Мощун по вул. Лісна, буд. 61, зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_3 згідно договору дарування Р№2-2784 від 2 серпня 1996 року, посвідченого Першою Київською обласною державною нотаріальною конторою.

Як зазначав апелянт ОСОБА_15, спадщину із усіх спадкоємців після смерті батька ОСОБА_5 прийняли тільки він і дружина померлого ОСОБА_4- по 1/4 частині будинку кожний згідно ст. 549 ЦК України, що діяв на час виникнення спірних правовідносин. Він прийняв спадщину, так як на день смерті батька був зареєстрований в спірному будинку і проживав в ньому. ОСОБА_2 вважав, що згаданий договір дарування не може залишатися в силі, як такий, що порушує його право як спадкоємця, що фактично прийняв спадщину у вигляді 1/4 частини спірного жилого будинку.

Як вбачається з Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 зареєстрований в спірному жилому будинку.

Згідно довідок виконавчого комітету Горенської сільської ради від З червня 2011 року № 1103/7 та № 1101/7 ОСОБА_2 проживає та зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 з 12 січня 1988 року; його батько ОСОБА_15 проживав до дня смерті (помер 13 серпня 1992 року) в с. Мощун по вул. Лісна, 61.

Відповідно до складеного акта обстеження депутата Горенської сільської ради від 29 червня 2011 року було встановлено, що ОСОБА_2 до 1992 року дійсно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, 61.3 інших складених актів депутата Горенської сільської ради від 17 травня 2011 року, від 7 липня 2011 року та Акту перевірки від 23 травня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 з 1997 року не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2; за всі ці роки ОСОБА_2 жодного разу не був зацікавлений в ремонті чи відновленню будинку за даною адресою, оскільки він приходив до будинку дуже рідко.

З іншого Акту депутата Горенської сільської ради від 15 липня 2011 року вбачається, що ОСОБА_2 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4.

Згідно вимог ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. За значені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Як зазначив апелянт, він, як спадкоємець, прийняв спадщину після смерті батька ОСОБА_5 шляхом фактичного вступу в управління та володіння спадковим будинком № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області протягом шести місяців після смерті спадкодавця.

Також ОСОБА_2 пояснював, що на момент смерті свого батька ОСОБА_16 він з своєю сім»єю проживав у будинку своїх батьків в с. Мощун, вул. Лісна, 61 протягом 3-4 місяців щорічно, оскільки необхідно було виконувати роботи по городництву та допомагати по господарству. Протягом останніх 10 років він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_5 у будинку батьків своєї нинішньої дружини.

Як пояснила свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні, вона є сусідкою ОСОБА_16 і після смерті ОСОБА_5 його син ОСОБА_2 у спірному будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун не проживав, приходив лише в гості до своєї сестри і матері, яка жила в будинку своєї дочки ОСОБА_18

Як пояснила свідок ОСОБА_19 ОСОБА_2 не проживав у будинку своїх батьків по вул. Лісній, 61 в с. Мощун.

З пояснень ОСОБА_20, яка є сусідкою сторін у справі, вбачається, що після свого одруження ОСОБА_2 приїздив влітку до своїх батьків, після розлучення з першою дружиною в подальшому проживав у будинку іншої жінки; його мати ОСОБА_4 пропонувала за життя своєму сину ОСОБА_15, щоб він проживав з нею, однак він в спірному будинку не бажав проживати.

Свідки ОСОБА_18 та ОСОБА_21, які доводяться рідними сестрою і братом сторонам по справі ОСОБА_3 і ОСОБА_2, пояснили суду, що їхній рідний брат ОСОБА_15 на час смерті батька в 1992 році і після його смерті в спірному будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району не проживав, брат ОСОБА_15 спочатку жив у м. Києві у квартирі своєї першої дружини, влітку приїздив з своєю сім»єю в будинок своєї матері. В подальшому він проживає постійно з іншою жінкою у будинку по вул. Кірова в с. Мощун. Як ствердили свідки ОСОБА_18 і ОСОБА_21, їхній рідний брат ОСОБА_15 на час смерті батька в 1992 році та після його смерті у спірному жилому будинку № 61 по вул. Лісна в с, Мощун не проживав, і взагалі на час смерті їхнього батька в спірному будинку ніхто не проживав, батьки жили у будинку своєї дочки ОСОБА_18, поховання батька ОСОБА_5 відбувалось з будинку, належного ОСОБА_18, в якому він до своєї смерті проживав; їхня мати залишилась проживати після смерті свого чоловіка, а їхнього батька ОСОБА_5, у будинку своєї дочки ОСОБА_18 і пішла проживати до спірного будинку лише в 2007 році коли за кошти ЇЇ сестри (позивачки у справі) ОСОБА_3 був газифікований будинок; у батьківському ж будинку ніхто не проживав.

Як пояснила свідок ОСОБА_14О вона, як депутат Горенської сільської ради, дійсно складала акти про непроживання ОСОБА_2 у спірному будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун з 1997 року. Одночасно свідок ОСОБА_14 0.0. пояснила суду, що вона проживає недалеко від спірного будинку і засвідчує, що ОСОБА_2 жив з своєю дружиною в м. Києві, до батьків у їхній будинок він приїздив гостювати, протягом останні 10 років він живе у іншої жінки в с. Мощун. Свідок ОСОБА_14 0.0. зазначала, що нею складались акти, в яких вона посвідчила, що ОСОБА_15 не проживає в спірному будинку з 1997 року, однак, як стверджувала сама свідок ОСОБА_14 0.0., і до 1997 року ОСОБА_15 не проживав у спірному будинку, а мешкав він у м. Києві у своєї дружини, потім жив у своєї сестри ОСОБА_18, з 1997 року живе в будинку іншої жінки в с. Мощун.

Як пояснював свідок ОСОБА_13, у 1992 році ОСОБА_15 разом із своєю дружиною і сином постійно проживали у спірному будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, обробляв разом з своєю дружиною земельну ділянку для городництва.

Свідок ОСОБА_22 надавала суперечливі показання, стверджуючи, що вона разом з першим своїм чоловіком ОСОБА_2 проживали разом 9 місяців у спірному будинку батьків її чоловіка, а потім пояснила, що вона не проживала з своїм чоловіком ОСОБА_15 у с. Мощун, вул. Лісна, 61; ОСОБА_2 жив у спірному будинку сам, а вона постійно жила у м. Києві.

Свідок ОСОБА_23, який доводиться бувшим чоловіком ОСОБА_18, суду пояснював, що ОСОБА_2 жив до смерті батька у спірному будинку, а потім після його смерті проживав ще один рік у спірному будинку, займався господарством: складав сіно, дрова, обробляв город, ремонтував огорожу.

Таким чином, суд першої інстанції, прийшов до обґрунтованого висновку про доведеність первісного позову та постановив обґрунтоване та законне рішення.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт посилається на пояснення свідків та дає їх поясненням своє тлумачення.

Жодних доказів обґрунтованості свого позову апелянт не надав, у зв»язку з чим, колегія суддів не встановила підстав для задоволення його позову та задоволення апеляційної скарги.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги, колегія суддів приймає до уваги наступне.

Апелянт не довів суду, що він вчинив дії, які б свідчили, що він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Жоден з допитаних судом свідків, і зокрема, свідків з сторони ОСОБА_15, а саме: ОСОБА_23, ОСОБА_22, ОСОБА_13 не надали суду свідчень, з яких достовірно можливо дійти висновку, що ОСОБА_15 фактично прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5; навпаки, судом було встановлено, що ОСОБА_15 на час смерті свого батька ОСОБА_5 та після його смерті у встановлений шестимісячний строк для прийняття спадщини в спірному будинку не проживав і також фактично не вступив в управління чи володіння спадковим майном, і як наслідок, не набув права власності на 1А частину спірного будинку в порядку спадкування за законом після смерті свого батька ОСОБА_5, а тому у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 в цій частині вимог суд відмовляє у його задоволенні.

Оскільки ОСОБА_15 не набув права власності на 1/4 частину спірного жилого будинку, а тому не підлягають також задоволенню його позовні вимоги щодо вселення його в будинок № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області та щодо зобов»язання ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні жилим приміщенням у будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області шляхом передачі йому ключів від спірного будинку, тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у їх задоволенні.

Відповідно до вимог ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причинами пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Суд першої інстанції обґрунтовано визнав, що позивач за зустрічним позовом апелянт ОСОБА_15 з поважних причин пропустив строк звернення до суду із зустрічним позовом, оскільки дізнався про оскаржуваний договір дарування від 2 серпня 1996 року лише в червні 2011 року, коли ОСОБА_3 звернулась до нього, як відповідача, з відповідним позовом до суду. ОСОБА_3 та її представник не надали суду доказів, що ОСОБА_2 давно було відомо про існування даного Договору дарування.

Разом з тим, це не може призвести до задоволення його зустрічного позову, так як він не доведений та не обґрунтований.

З досліджених судом письмових доказів, вищевказаних актів депутата Горенської сільської ради, показань свідків в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_15 понад один рік на спірній жилій площі в жилому будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області не проживає, що стверджується вищевказаними актами депутата Горенської сільської ради, показаннями свідків в судовому засіданні, а також поясненнями самого відповідача ОСОБА_15

Згідно вимог ст. 405 ЦК України член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Колегія суддів погоджується з висновками суду, що ОСОБА_15 втратив право користування жилим приміщенням у будинку № 61 по вул. Лісна в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області на підставі вимог ст.405 ЦК України, а тому позов ОСОБА_3 про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку № 61 по вул. Лісній в с. Мощун, Києво-Святошинського району, Київської області, та зняттю його з реєстрації підлягає задоволенню.

Апеляційна скарга не доведена та не підлягає задоволенню.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 293, 303, 304, 307, 308, 313-315

ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до касаційної інстанції.

Головуючий

Судді