Справа № 1902/1998/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2012 року

Борщівський районний суд Тернопільської області

у складі: головуючого судді Денисової Т. С.

з участю секретаря Данилюка О.П.

позивача ОСОБА_1

представника позивача-адвоката ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

представника третьої особи адвоката ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Борщеві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири удаваним правочином та визнання укладеним договору дарування квартири,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_4, приватного нотаріуса Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, в якому просить визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ним і відповідачем ОСОБА_3 та посвідчений 29 травня 2009 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, удаваним та вважати укладеним договір дарування. Вказав, що в дійсності він не купляв, а відповідач не продавала йому належну їй квартиру, він не оплачував відповідачу за квартиру будь-яких коштів, а відповідач від нього не отримувала коштів. Фактично відповідач, яка є йому сестрою, передала свою квартиру йому у подарунок. Оформлення саме договору купівлі-продажу було обумовлено тим, що за оформлення договору дарування необхідно було оплатити більшу суму коштів, ніж за купівлю-продаж. Посилаючись на те, що фактично між ним та його сестрою відповідачем по справі ОСОБА_3 відбулись цивільно-правові відносини щодо дарування квартири, просить позов задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав повністю, просить задовольнити позов з підстав, наведених у позовній заяві. Позивач пояснив, що спірну квартиру фактично купила його мати ОСОБА_8 Сестра, відповідач по справі, займалася оформленням документів на квартиру і, за згодою матері, оформила квартиру на себе. В подальшому, оскільки сестра з сім»єю залишилася проживати в батьківському будинку, мати з сестрою вирішили квартиру подарувати йому. За порадою переоформлення власника квартири звернулися до юриста районного БТІ. Останній роз»яснив, що між даруванням та купівлею-продажем буде значна різниця в оплаті держмита та податку. Через фінансову скруту в сім»ї, вирішили оформити договір купівлі-продажу. При цьому жодних коштів ні він сестрі, ні сестра йому не передавали. Його дружина, третя особа по справі ОСОБА_4, подала до суду позов про розірвання шлюбу і рішенням суду їх шлюб розірваний. В зв»язку з цим ОСОБА_4 може звернутися і з позовом про поділ майна. Ні він, ні його сім»я не бажають того, щоб ОСОБА_4 отримала те майно, яке їй не належить. Фактично в спірній квартирі ні він, ні його сім»я жодного дня не проживали, квартира потребує капітального ремонту та значних затрат на облаштування.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнала, не заперечує проти його задоволення та пояснила, що дійсною її волею було та залишається передати належну їй спірну квартиру в подарунок молодшому братові, позивачу у справі. Так сталося, що їх мати ОСОБА_8 вже тривалий час проживає та працює в місті Москві. Вона та брат росли без матері. Вона фактично замінила молодшому братові матір. До сьогодні усі питання, що виникають у житті, вони вирішують разом. На зароблені за межами України гроші мати купила у АДРЕСА_2. Оскільки мати приїжджала на Україну в короткотривалі відпустки, питання переоформлення придбаної квартири доручила їй. За згодою матері квартира була оформлена на її ім»я. Ні в той час, ні на сьогодні ніхто в квартиру не вселявся, облаштуванням квартири не займався. Спірна квартира перебуває в запущеному стані, є непридатною для проживання. Так склалося, що вона зі своєю сім»єю залишилася проживати в батьківському будинку, тому квартиру вирішили переоформити на брата. Жодної розмови про купівлю-продаж не йшло. Вона не один раз допомагала братові у вирішенні майнових проблем і питань, пов»язаних із оплатою за допомогу один одному в їх житті не виникало. Оформили договір купівлі-продажу лише заради зменшення суми сплати держмита і податку. Жодної гривні вона ні від позивача ні від його бувшої дружини чи батьків останньої не отримувала.

Третя особа ОСОБА_4 в судовому засіданні вважає, що позов до задоволення не підлягає. Пояснила, що при переоформленні спірної квартири в нотаріальній конторі, де вона давала згоду тоді ще чоловіку ОСОБА_1 на купівлю спірної квартири, розмови про дарування цієї ж квартири між учасниками угоди не йшло. Квартиру купляла вона та чоловік, як подружжя, гроші на купівлю квартири чоловіку передав її батько ОСОБА_9 Про передачу батьком грошей ОСОБА_1 знає зі слів батька, самого факту передачі коштів не бачила, суми не знає. Стверджує, що на час укладення угоди ні вона ні її чоловік своїх коштів не мали, і, відповідно, за купівлю квартири оплатив її батько.

Приватний нотаріус Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 в судовому засіданні щодо вирішення спору покладається на думку суду. ОСОБА_7 пояснила, що 29 травня 2009 року сторони, звернувшись до неї, як до нотаріуса, прийшли з чітко визначеною метою - укласли договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_3. Ціна договору була обумовлена сторонами. Факту передачі грошей вона не бачила. Як зазначено в договорі, кошти були передані учасниками сам на сам. Дійсно, при укладені договору дарування між сестрою та братом, як сторін другої черги споріднення, підлягав стягненню податок з доходів фізичних осіб у розмірі 5% вартості укладеної угоди, а за договір купівлі-продажу сплачений лище 1%.

Третя особа ОСОБА_6, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з»явився, подав заяву про слухання справи у його відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, надані сторонами, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог статті 235 Цивільного кодексу України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Відповідно до розяснень, викладених у пункті 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 6 листопада 2009 року № 9, встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі ст. 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про визнання його недійсним.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є рідними братом та сестрою по матері (свідоцтво про народження ОСОБА_1 серії І-ИД №286122, свідоцтво про народження ОСОБА_10 серії І-ИД №488738, свідоцтво про шлюб ОСОБА_6 з ОСОБА_10, свідоцтво про розірвання шлюбу матері сторін ОСОБА_8 з ОСОБА_11В.).

Різниця у віці між сторонами шість років. На час одруження відповідача ОСОБА_3 в 1995 році, позивачу ОСОБА_1 виповнилося лише 10 років.

Про намір матері сторін ОСОБА_8 придбати спірну квартиру за №13, яка розташована в будинку №5, що на вулиці Володимира Великого в місті Борщеві Тернопільської області свідчить договір завдатку, що укладений 7 серпня 2003 року між ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_8 у сумі 13780 грн., що еквівалентно 2600 дол.США.

В подальшому, право власності на спірну квартиру, за згодою матері ОСОБА_8, набула відповідач ОСОБА_3 у відповідності до договору купівлі-продажу квартири, що укладений 22 квітня 2005 року між ОСОБА_12 і ОСОБА_13 та відповідачем ОСОБА_3 Договір посвідчений 22 квітня 2005 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований в реєстрі за № 800.

За договором купівлі-продажу квартири, посвідченим 29 травня 2009 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрованим в реєстрі за № 1115, відповідач по справі ОСОБА_3 передає у власність, а позивач по справі ОСОБА_1 приймає квартиру за №13, яка розташована в будинку №5, що на вулиці Володимира Великого в місті Борщеві Тернопільської області, і сплачує її вартість за ціною та у порядку, що передбачена договором.

Право власності на квартиру у позивача виникло з моменту державної реєстрації договору купівлі-продажу, а саме, 29 грудня 2009 року, номер запису: 190 в книзі: 17 (витяг з реєстру прав власності на нерухоме майно № 24944447).

Ціна договору відповідно до п.2.1 договору визначена за домовленістю сторін у сумі 35237 грн. і , як вбачається з п.2.2 договору покупець передав продавцеві обумовлену суму сам на сам.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що є рідною тіткою позивачу ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_3 Її сестра ОСОБА_8, мати сторін, тривалий час проживає та працює у місті Москві. Остання за рахунок зароблених коштів допомагає своїм дітям. Спірна квартира була куплена за кошти сестри та оформлена на дочку ОСОБА_3 Так як дочка сестри залишилася проживати у їх сімейному будинку, а син одружився і жив у будинку батьків дружини, її сестра ОСОБА_8 вирішила квартиру віддати синові. Жодних коштів ні позивач, ні його дружина чи батьки останньої за квартиру ОСОБА_8 чи ОСОБА_3 не сплачували.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні пояснив, що проживає з ОСОБА_8 однією сім»єю в незареєстрованому шлюбі. Тривалий час ОСОБА_8 проживає і працює у місті Москві. Йому достовірно відомо, оскільки він допомагав ОСОБА_8 в усіх питаннях, що остання за власні кошти купила на цукровому заводі у місті Борщеві квартиру. Переоформленням права власності на квартиру займалася ОСОБА_3 Квартира, в результаті, була оформлена на дочку ОСОБА_3 Згодом, коли син ОСОБА_8, позивач у справі, одружився і пішов жити окремо, а дочка залишилася в батьківському домі, вирішили квартиру подарувати синові. Він був присутнім з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і в районному БТІ, де вони консультувалися з юристом і той радив оформляти договір купівлі-продажу, і в нотаріуса, де укладався договір. Змісту договору він не читав, але до останнього дня був впевнений, що діти послухались його повчань і укладають договір дарування. Про дійсний зміст договору дізнався нещодавно від дітей. Ні в нотаріуса, ні в будь-якому іншому місці гроші позивачем, його дружиною ОСОБА_4 чи батьками останніми ні ОСОБА_8, ні йому чи ОСОБА_3 не передавались. Такого навіть наміру у членів сім»ї не було.

Судом встановлено, що в спірній квартирі з часу набуття права власності на квартиру ОСОБА_3 та ОСОБА_1 ніхто не проживав. Останній має в розпорядженні ключі від квартири.

Отже, з огляду на дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що сторони по справі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 умисно оформили 29 травня 2009 року договір купівлі-продажу квартири, але насправді між ними встановилися інші правовідносини, а саме ОСОБА_3 передала ОСОБА_1 безоплатно спірну квартиру у власність.

За таких обставин суд рахує за необхідне визнати, що між сторонами відповідно до ст.ст.717,722 ЦК України укладено договір дарування.

Заперечення проти позову третьої особи ОСОБА_4 щодо сплати за придбану квартиру певної грошової суми її батьком, суд вважає безпідставними. ОСОБА_4 в судовому засіданні не змогла вказати суму переданих батьком коштів, не пояснила причину, з якої саме її батько мав сплачувати за придбану квартиру, пояснила, що не була безпосереднім очевидцем передачі коштів.

На підставі постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»від 6 листопада 2009 року № 9, ст.ст.15, 16, 203, 235, 655, 717, 722 ЦК України, та керуючись ст.ст.10,11,60,174,212 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати, договір купівлі-продажу квартири за №13 в будинку № 5 по вулиці Володимира Великого в місті Борщеві Тернопільської області укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1, посвідчений 29 травня 2009 року приватним нотаріусом Борщівського районного нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за Р № 1115, удаваним.

Визнати, що між сторонами ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, 29 травня 2009 року у місті Борщеві укладений договір дарування квартири за №13 в будинку № 5 по вулиці Володимира Великого в місті Борщеві Тернопільської області.

Судові витрати по справі покласти на сторони в межах, в яких вони їх понесли.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Борщівський районний суд до апеляційного суду Тернопільської області, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом того ж строку з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: підпис

З оригіналом згідно

Суддя Борщівського районного суду Денисова Т. С.