АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 0413/1307/12
Справа №2/413/1307/12 Головуючий в суді першої
Провадження № 22-й/491/996/12 інстанції ОСОБА_1
Категорія № 26 (3) Доповідач Савіна Г.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Савіної Г.О.,

суддів Барильської А.П., Грищенко Н.М.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника ПАТ «Кривбасзалізрудком» - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» (далі ПАТ «Кривбасзалізрудком») та просив стягнути з відповідача 180000 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2012 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, стягнуто на його користь з ПАТ «Кривбасзалізрудком» 45000 грн. У решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ «Кривбасзалізрудком» ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд не врахував, що позивачем не надано доказів на підтвердження протиправних дій відповідача щодо порушення ним норм законодавства з охорони праці, залишив поза увагою, що підставою для відшкодування моральної шкоди є висновок медичних органів, а такого висновку позивач не надав, та не звернув увагу, що робота у шкідливих умовах праці з перевищенням гігієнічних нормативів законодавчо дозволяється і наявність шкідливих умов праці є обєктивним явищем. Також суд не врахував, що при прийнятті на роботу позивачу під підпис було розяснено його права та обовязки, про умови праці, наявність на робочому місці небезпечних та шкідливих виробничих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя і позивач свідомо приймав запропоновані йому умови праці. Крім того, вважає, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 протягом тривалого часу працював у шкідливих умовах праці у ПАТ «Кривбасзалізрудком».

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 05 травня 2011 року ОСОБА_3 встановлені професійні захворювання: хронічне обструктивне захворювання легень першої-другої ст. (пиловий бронхіт першої-другої ст., емфізема легень першої-другої ст.) ЛН першого-другого ст., нейросенсорна приглухуватість першого ст. (з легким зниженням слуху), радикулопатія шийна і попереково-крижова з помірно-вираженими статико-динамічними порушеннями з нейродистрофією у вигляді остеоартрозу, в поєднанні з періартрозом, колінних і ліктьових суглобів (ПФ першого ст., двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС першого-другого ст.), у звязку з чим було складено акт розслідування хронічного професійного захворювання № 21 від 23 травня 2011 року.

Згідно п.п. 17, 19 вищезазначеного акту причиною професійних захворювань позивача є робота протягом 16 років 4 місяців в умовах запиленості повітря робочої зони і 11 років 4 місяців в умовах шуму, що перевищував ГДР, винним у профзахворюваннях позивача визнано керівництво шахти «Гвардійська» ВО «Кривбасруда» та ВАТ «Кривбасзалізрудком» у період з 16.01.1995 року по 03.10.2010 року та начальник дільниці № 1 підземного гірничого цеху шахти «Гвардійська» Сервісного управління з ремонту та монтажу шахтного обладнання ПАТ «Кривбасзалізрудком» ОСОБА_4 у період з 01.09.2010 року по час складання акту, які не виконали вимоги ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» в частині створення на робочому місці ОСОБА_3 умов праці відповідно вимог нормативних актів з охорони праці.

Крім того, 19 жовтня 2010 року з ОСОБА_3, під час виконання ним трудових обовязків стався нещасний випадок, в результаті якого позивач отримав травму: закритий злам першої плеснової кістки лівої ступні з задовільним співвідношенням уламків, про що складені акт № 3 про нещасний випадок пов'язаний з виробництвом та акт розслідування нещасного випадку на виробництві від 22 жовтня 2010 року.

Висновком МСЕК від 27 липня 2011 року ОСОБА_3 встановлено 40 % втрати професійної працездатності, з яких 25 % первинно по ХОЗЛ, 10 % первинно по радикулопатії, 5 % первинно по туговухості та 5 % повторно по трудовому каліцтву.

Згідно висновку МСЕК ОСОБА_3 потребує медичної реабілітації, медикаментозного лікування, виробів медичного призначення, обмеження праці по лінії ЛКК.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обовязку відповідача по відшкодуванню заподіяної моральної шкоди з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Відповідно до п. 27 ст. 77 Закону України «Про державний бюджет України на 2006 рік» та п. 22 ст. 71 Закону України «Про державний бюджет на 2007 рік» зупинялася дія в частині відшкодування моральної шкоди застрахованим особам та членам їх сімей абз. 4 ст. 1, підп. «є» п. 1 ч. 1 ст. 21, ч. 3 ст. 28 та ч. 3 ст. 34 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Крім того, Законом від 28 грудня 2007 року № 107-VI з п. 3 Прикінцевих положень виключені слова, які свідчили про відшкодування за умов, зазначених у цьому пункті, моральної (немайнової) шкоди потерпілим на виробництві та членам їх сімей і водночас доповнено цей пункт таким абзацом: «відшкодування Фондом соціального страхування від нещасних випадків моральної (немайнової) шкоди застрахованим особам і членам їх сімей незалежно від часу настання страхового випадку припиняється з 01 січня 2008 року».

Враховуючи те, що на час виникнення у ОСОБА_3 права на відшкодування моральної шкоди 27 липня 2011 року зазначені положення ст. ст. 21, 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», котрі передбачали відшкодування моральної шкоди не діяли, відповідно до ст. 237-1 КЗпП України обовязок по відшкодуванню моральної шкоди судом першої інстанції обґрунтовано покладено на підприємство, з вини якого заподіяно моральну шкоду позивачу.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_3 у зв'язку з його професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що при укладенні трудового договору позивачу були розяснені умови праці, попереджено про наявність шкідливих факторів та можливі наслідки їх впливу на здоровя, безпідставні, оскільки ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Інші доводи відповідачів спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Однак, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не взяв до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. (з подальшими змінами) Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоровя потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

На думку колегії суддів, розмір моральної шкоди, визначеної судом першої інстанції, є завищеним.

Беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер отриманих позивачем професійних захворювань, ступінь втрати ним професійної працездатності, ступінь вини самого позивача у нещасному випадку, який стався із ним 19 жовтня 2010 року, обсяг фізичних та моральних страждань, їх інтенсивність та довготривалість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, наслідків, що наступили, колегія суддів вважає, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 18000 грн.

За таких обставин, рішення суду необхідно змінити відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, зменшивши розмір стягнутої з відповідача на користь позивача моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 13 лютого 2012 року змінити, зменшивши розмір моральної шкоди стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь ОСОБА_3 з 45000 грн. до 18000 (вісімнадцяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Складання повного рішення відкладено до 10 квітня 2012 року.

Головуючий :

Судді: