Справа №2-3348/12
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 жовтня 2012 року. Солом’янський
районний суд м. Києва

у складі головуючого судді
Оксюти Т.Г.

при
секретарі
Прохоровій К.Д.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4,
ОСОБА_5 про відшкодування матеріальної
та моральної шкоди, –

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до
відповідачів та просила стягнути з
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 кошти за розпискою в
сумі 50000 доларів США 00 центів, що
еквівалентно 399340,00 грн., моральної
шкоди в сумі 50000 доларів США 00 центів, що
еквівалентно 399340,00 грн. та 8584,00 грн.
витрат на правову допомогу

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 05.02.2009
року проти її чоловіка ОСОБА_6 було
порушено кримінальну справу за ч. 2 ст.
368 КК України, і його самого затримано.

Відповідач ОСОБА_2, який є кумом
позивача, запропонував свої послуги
щодо пошуку адвоката для її чоловіка. У
відповідача ОСОБА_3 знаходилися кошти в
розмірі 50000 доларів США, які були
зібрані позивачем у друзів та знайомих
для оплати витрат по захисту її
чоловіка.

За вказівкою позивача відповідач
ОСОБА_3 передав вказані кошти
відповідачу ОСОБА_2, який повинен був
використати їх на оплату послуг
адвоката для її чоловіка, однак вказані
кошти не були використані на оплату
послуг адвокатів, а були привласнені.

Позивач вважає, що вказаними діями
відповідачів їй було завдано
матеріальної шкоди на загальну суму 50000
доларів США 00 центів, що еквівалентно
399340,00 грн.

Крім матеріальної шкоди позивачу також
було завдано і моральних страждань, які
виявились у глибоких душевних
переживаннях і стражданнях, яких вона
зазнала у зв’язку з відмовою ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 повернути їй гроші.

Моральну шкоду позивач оцінює в сумі
50000 доларів США 00 центів, що
еквівалентно 399340,00 грн.

На підставі вищевикладеного просила
позов задовольнити.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги своєї
довірительки підтримав у повному
обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання
не з'явився, про дату та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
надіслав на адресу суду письмові
пояснення в яких проти задоволення
позовних вимог заперечував
посилаючись на те, що він дійсно за
вказівкою позивача передав
відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в
сумі 50000 доларів США 00 центів, які
останній повинен був використати їх на
оплату послуг адвоката по захисту
чоловіка позивача, що підтверджується
розпискою.

При цьому стверджує, що він не є
солідарно відповідальним по
зобов’язанням відповідача ОСОБА_2

В частині позовних вимог до себе вважає
позов необґрунтованим, а тому просив в
цій частині відмовити, а щодо позовних
вимог до відповідача ОСОБА_2 просив
постановити рішення на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні
проти задоволення позовних вимог
заперечував та пояснив, що він дійсно
після затримання чоловіка позивача
запропонував свою допомогу щодо пошуку
адвоката для нього та одержав від
позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі
50000 доларів США 00 центів.

Зазначив, що позивачу відомо куди були
ним витрачені ці кошти у зв’язку із чим
вважає, що позов задоволенню не
підлягає.

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання
не з’явився, про дату та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
надіслав на адресу суду письмові
пояснення в яких зазначив, що він з
лютого по квітень 2009 року виконував
функції захисника обвинуваченого
ОСОБА_6 Договір про надання правової
він укладав з позивачем ОСОБА_1 Гонорар
за надані послуги отримував від
позивача. Ніяких грошових коштів від
ОСОБА_2 ніколи не отримував.

З урахуванням викладеного ОСОБА_4 при
вирішенні справи по суті покладався на
розсуд суду та просив справу
розглядати без його участі.

Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання
не з’явився про дату та час розгляду
справи повідомлений належним чином,
надіслав на адресу суду письмові
пояснення в яких зазначив, що він на
прохання відповідача ОСОБА_2 був
захисником чоловіка позивача у
кримінальній справі порушеній
відносно нього. Договір про надання
правової допомоги він укладав з
позивачем. Гонорар отримував від
позивача. Ніяких грошей від ОСОБА_2 не
отримував.

З урахуванням викладеного ОСОБА_5 при
вирішенні справи по суті покладався на
розсуд суду та просив справу
розглядати без його участі.

Вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача ОСОБА_2,
врахувавши письмові пояснення
відповідача ОСОБА_3, третіх осіб ОСОБА_4,
ОСОБА_5, дослідивши та оцінивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов’язання
має виконуватися належним чином
відповідно до умов договору та вимог
цього Кодексу, інших актів цивільного
законодавства, а при відсутності таких
умов та вимог –відповідно до звичаїв
ділового обороту або інших вимог, що
звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за
договором позики одна сторона
(позикодавець) передає у власність
другій стороні (позичальнику) грошові
кошти або інші речі, визначені родовими
ознаками, а позичальник
зобов’язується повернути
позикодавцеві таку ж суму грошових
коштів (суму позики або таку ж
кількість речей того ж роду та такої ж
якості.

Як вбачається з ч. 2 ст. 1047 ЦК України на
підтвердження укладення договору
позики та його умов може бути
представлена розписка позичальника
або інший документ, який посвідчує
передання йому позикодавцем
визначеної грошової суми або
визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 05.02.2009 року було
порушено кримінальну справу за
ознаками злочину передбаченого ч. 2 ст.
368 КК України та затримано в якості
підозрюваного ОСОБА_6, який є чоловіком
позивача ОСОБА_1

Як пояснив в судовому засіданні
представник позивача, з моменту
затримання чоловіка позивача, в якості
захисника в кримінальній справі
виступив адвокат ОСОБА_3, який не
спеціалізувався на кримінальних
справах і одразу запропонував родичам
та близьким затриманого ОСОБА_6 шукати
більш досвідченого адвоката.

Відповідач ОСОБА_2, який є кумом
позивача ОСОБА_1 та її чоловіка,
запропонував свою допомогу в пошуці
адвоката.

У відповідача ОСОБА_3 зберігалися
грошові кошти в сумі 50000 доларів США 00
центів, які були зібрані позивачем у
друзів та знайомих для оплати витрат по
захисту її чоловіка.

15.02.2009 року відповідач ОСОБА_3 за
вказівкою позивача передав вказані
гроші відповідачу ОСОБА_2, який мав
використати їх на оплату послуг
адвоката для чоловіка позивача ОСОБА_6

Вказані обставини підтверджуються
розпискою від 15.02.2009 року.

Крім того, дані обставини не
заперечувались у судовому засіданні
сторонами по справі.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за
договором доручення одна сторона
(повірений) зобов'язується вчинити від
імені та за рахунок другої сторони
(довірителя) певні юридичні дії.

Відповідно до ст. 1007 ЦК України
довіритель зобов'язаний видати
повіреному довіреність на вчинення
юридичних дій, передбачених договором
доручення.

Довіритель зобов'язаний, якщо інше не
встановлено договором: забезпечити
повіреного засобами, необхідними для
виконання доручення; відшкодувати
повіреному витрати, пов'язані з
виконанням доручення.

Довіритель зобов'язаний негайно
прийняти від повіреного все одержане
ним у зв'язку з виконанням доручення.

Довіритель зобов'язаний виплатити
повіреному плату, якщо вона йому
належить.

Відповідно до ст. 638 ЦК України
встановлено, що договір є укладеним,
якщо сторони в належній формі досягли
згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про
предмет договору, умови, що визначенні
законом як істотні або є необхідними
для договорів даного виду, а також усі
ті умови, щодо яких за заявою хоча б
однієї із сторін має бути досягнуто
згоди.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що між позивачем та відповідачем
ОСОБА_2 в усній формі було укладено
договір доручення, відповідно до якого
останній мав вчинити від імені та за
рахунок позивача певні юридичні дії, а
саме - знайти адвоката для захисту
чоловіка позивача ОСОБА_6, укласти з ним
договір про надання правової допомоги
та оплатити його послуги, а кошти в сумі
50000 доларів США 00 центів, які через
відповідача ОСОБА_3 були передані
позивачем відповідачу ОСОБА_2, є
авансом на відшкодування витрат
повіреного відповідно до п. 2 ч. 2 ст.1007
ЦК України

Відповідно до ст. 1006 ЦК України після
виконання доручення або в разі
припинення договору доручення до його
виконання повірений зобов’язаний
подати звіт про виконання доручення та
виправдні документи.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа,
яка набула майно або зберегла його у
себе за рахунок іншої особи
(потерпілого) без достатньої правової
підстави зобов’язана повернути
потерпілому це майно. Особа
зобов’язана повернути майно і тоді,
коли підстава, на якій воно було набуте
згодом відпала.

У зв’язку зі взятими на себе
зобов’язаннями, суд вважає, що
відповідач ОСОБА_2 був зобов’язаний
надати позивачу звіт про виконання
покладеного на нього доручення, а саме
–повідомити, які дії на виконання
доручення він вчинив, та які витрати
поніс.

Однак, вказаних дій зі сторони ОСОБА_2
вчинено не було.

Враховуючи, що майно передане
повіреному для виконання доручення
залишається власністю довірителя, то з
припиненням дії договору доручення
припиняються підстави для перебування
майна довірителя у повіреного і
останній зобов’язаний повернути таке
майно довірителю.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач ОСОБА_2 виконав покладене на
нього доручення частково, знайшовши
адвокатів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і
забезпечив укладення з ними договорів
про надання правової допомоги по
захисту чоловіка позивача ОСОБА_6

Однак, оплату послуг вказаних за
рахунок отриманих від позивача грошей
ОСОБА_2 не здійснював, що
підтверджується поясненнями третіх
осіб ОСОБА_4 та ОСОБА_5

При цьому, в матеріалах справи відсутні
будь-які відомості про інші витрати
понесені відповідачем ОСОБА_2 при
виконанні покладеного на нього
доручення.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на які
вона посилається як на підставу своїх
вимог або заперечень, крім випадків,
встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін, та інших
обставин, які мають значення для
вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна
сторона зобов’язана довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог або заперечень,
крім випадків, встановлених ст.61 цього
кодексу.

Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не
може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідачем ОСОБА_2 не надано суду
жодних доказів того, що отримані ним
кошти були втрачені ним на виконання
покладеного на нього доручення.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що відповідно до ст. 1212 ЦК
України ОСОБА_2 зобов’язаний повернути
отримані ним кошти позивачу в сумі 50000
доларів США, що згідно офіційного курсу
гривні щодо іноземних валют станом на
10.09.2012 року - 799,30 грн. за 100 доларів США,
становить еквівалент 399650,00 грн.

У задоволенні вимог до ОСОБА_3 слід
відмовити, оскільки з його сторони
порушень прав позивача в даному
випадку не вбачається.

Також, а ні з закону, а ні з правочинів
вчинених сторонами не вбачається
підстав для солідарної
відповідальності відповідача ОСОБА_3
за зобов’язаннями відповідача ОСОБА_2

Що стосується позовної вимоги про
відшкодування моральної шкоди в сумі
50000 доларів США 00 центів, що
еквівалентно 399340,00 грн., то слід
зазначити наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна
шкода, завдана фізичній або юридичній
особі неправомірними рішеннями, діями
чи бездіяльністю, відшкодовується
особою, яка її завдала, за наявності її
вини.

П.3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України від №4 від 31.03.1995 року «Про
судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди»встановлено, що під моральною
шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній особі незаконними діями або
бездіяльністю інших осіб. Моральна
шкода може полягати у моральних
переживаннях у зв’язку з ушкодження
здоров'я, у порушенні нормальних
життєвих зв’язків через неможливість
продовження громадського життя,
настанні негативних наслідків.

Згідно вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України
засобами доказування в цивільній
справі є пояснення сторін і третіх
осіб, показання свідків, письмові
докази, речові докази і висновки
експертів. Суд приймає до розгляду лише
ті докази, які мають значення для
справи. Обставини, які за законом
повинні бути підтвердженні певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування. Кожна сторона
має довести ті обставини, на які
посилається як на підставу своїх вимог
і заперечень.

На підставі вищевикладеного, суд не
вбачає підстав для задоволення позову
в частині відшкодування моральної
шкоди, оскільки правовідносини, що
виникли між сторонами носять
договірний характер і відшкодування
моральної шкоди в такому випадку
законом не передбачено. Крім того,
позивач не надала суду доказів, які
підтверджують факт заподіяння їй
моральних страждань або втрат
немайнового характеру.

Позивач також просила стягнути витрати
на правову допомогу в сумі 8584,00 грн., на
що слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 84 ЦПК України
передбачено, що граничний розмір
компенсації витрат на правову допомогу
встановлюється законом.

Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України
витрати на правову допомогу належать
до судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 ЦПК України
правову допомогу може надавати особа,
яка є фахівцем у галузі права і за
законом має право на надання правової
допомоги.

Статтею 1 Законом України «Про
граничний розмір компенсації витрат на
правову допомогу у цивільних та
адміністративних справах»установлено,
встановлено, що розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
справах, в яких така компенсація
виплачується стороні, на користь якої
ухвалено судове рішення, іншою
стороною, а в адміністративних справах
- суб'єктом владних повноважень, не може
перевищувати 40 відсотків встановленої
законом мінімальної заробітної плати у
місячному розмірі за годину участі
особи, яка надавала правову допомогу, у
судовому засіданні, під час вчинення
окремих процесуальних дій поза судовим
засіданням та під час ознайомлення з
матеріалами справи в суді, що
визначається у відповідному судовому
рішенні.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, на підтвердження понесених
витрат на правову допомогу позивачем
надано договір про надання правової
допомоги від 02.02.2012 року та акт
приймання-передачі правової допомоги
від 20.03.2012 року, що не є мотивованим
розрахунком відповідно до
вищевказаного Закону.

Крім того, відсутній розрахунок витрат
із посиланням на відповідні норми
права і підтвердження їх оплати.

Також, слід зазначити, що договір був
укладений з адвокатом ОСОБА_7, який не
був представником позивача у вказаній
справі.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає
за доцільне відмовити в частині
стягнення витрат на правову допомогу.

Відповідно до п. 1 ст. 88 ЦПК України
стороні на користь якої ухвалено
рішення, суд присуджує з другої сторони
понесені нею і документально
підтверджені судові витрати.

Таким чином, суд приходить до висновку,
про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на
користь позивача суми сплаченого
судового збору в розмірі 3219,00 грн.

На підставі вище викладеного та
керуючись Постановою Пленуму
Верховного Суду України від №4 від
31.03.1995 року «Про судову практику в
справах про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди», Законом України
«Про граничний розмір компенсації
витрат на правову допомогу у цивільних
та адміністративних справах», ст. 638, 1000,
1006-1007, 1167, 1212 ЦК України, ст.ст. 27, 28, 29, 30,
56-58, 60, 79, 84, 197, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України,
суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті
особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди
–задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
–НОМЕР_1, місце проживання якого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН –НОМЕР_2, яка проживає
за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, матеріальну
шкоду в сумі 50000 доларів США 00 центів, що
еквівалентно 399650,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН
–НОМЕР_1, місце проживання якого за
адресою: АДРЕСА_1, на користь ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН –НОМЕР_2, яка проживає
за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 судовий збір в
сумі 3219,00 грн.

У задоволенні позовних вимог до ОСОБА_3
та у решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до
Апеляційного суду м. Києва шляхом
подання апеляційної скарги через
Солом’янський районний суд міста
Києва в десятиденний термін з дня його
проголошення.

Суддя