Справа № 2-112/2011/0206 Провадження № 22-ц/0290/751/2012Головуючий в суді першої інстанції:ОСОБА_1
Категорія: 27 Доповідач: Денишенко Т. О.

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.03.2012 м. Вінниця
Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Гуцола П.П., Зайцева А.Ю.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю представника відповідача, апелянта ПАТ «УкрСиббанк» - ОСОБА_2, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом

ОСОБА_4 до публічного акціонерного товари-

ства «УкрСиббанк» про припинення договору поруки,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 лютого 2011 року,

В С Т А Н О В И Л А:

28 вересня 2010 року ОСОБА_4 звернувся у Замостянський районний суд м. Вінниці з позовом до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення договору поруки ( а. с. 3-4 ). Позовні вимоги мотивував тим, що 22 липня 2008 року між ОСОБА_3 та ПАТ «УкрСиббанк» був укладений договір споживчого кредиту № 0, за яким ОСОБА_3 отримав 49000,00 доларів США під відсоткову ставку 15% річних. В цей же день ОСОБА_4 уклав з банком договір поруки № 219126, згідно якого поручився перед бан-ком за належне виконання ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань за кредитним договором. З розрахунку заборгованості за кредитним договором, доданого до позову, заявленого до ОСОБА_3 та до ОСОБА_4, останній дізнався, що з 22.07.2008 року банк в односторонньому порядку збільшив відсоткову ставку з 15% до 30% річних. Це потягло збільшення відповідаль-ності перед банком поручителя - позивача у справі. Умова договору поруки з цього приводу суперечить нормам діючого законодавства України. На підставі вказаного ОСОБА_4 просить визнати договір поруки припиненим саме з підстави збільшення обсягу відповідальності поручителя без його згоди.

Ухвалою Замостянського районного суду м. Вінниці від 19 жовтня 2010 року ( а. с. 13 ) задоволено клопотання представника ПАТ «УкрСиббанк» та залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних

вимог щодо предмета спору, на стороні позивача - ОСОБА_3

Рішенням Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 лютого 2011 року у позові ОСОБА_4 відмовлено ( а. с. 77-79 ).

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_4 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати дане рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Апелянт вважає, що рішення суду першої інстанції порушує вимоги чинного цивільного процесуального законодавства. Суд не зясував обставин, які вважав встановленими, що призвело до невід-повідності висновків суду обставинам справи, наслідком чого є істотні порушення та невірне застосування судом норм процесуального і матеріального права ( а. с. 82-85 ).

Заслухавши cуддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали останньої, проаналізувавши докази в їх сукупності, пе-ревіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, тощо.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відовідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що в забезпечення взятих ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором 22 липня 2008 року ОСОБА_4 уклав з ПАТ «УкрСиббанк» договір поруки № 219126, за яким поручився перед банком за належне виконання ОСОБА_3 взятих ним зобовязань. У договорі поруки зазначені всі істотні його умови, позивач з ним був належним чином ознайомлений, власноручно його підписав.

Відповідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчен-ня строку, встановленого у договорі поруки. У разі, якщо цей строк не встановлений, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

З оспорюваного договору поруки вбачається, що вона припиняється з при- пиненням зобовязання, що забезпечене порукою. Строк виконання зобовязання за кредитним договором визначений 21.07.2023 року. За умовами кредитного договору строку припинення поруки не встановлено, тому вона може бути припинена, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Суд прийняв до уваги, що підпунктом 1.3.2. кредитного договору встановлено, що сторони погодили можливість встановлення нового розміру процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених підпунктом 1 пункту 5.2. договору. Зі змісту цього пункту вбачається, що збільшення розміру відсоткової ставки здійснюється на умовах кредитного договору. Тобто зміна умов кредитного договору в розумінні п. 2. 1. договору поруки не відбувається.

Викладене підтверджується п. 1.1. договору поруки, який визначає, що по-ручитель відповідає за забовязаннями позичальника як тих, які мають місце в кредитному договорі та існують на момент його укладення, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Це означає, що при укладенні договору поруки його сторони передбачили можливість збільшення розміру плати за користування кредитом ОСОБА_3 в порядку, встановленому розділом 5 кредитного договору, а значить передбачили похідне погодження на відповідальність поручителя відносно таких зобовязань.

Суд першої інстанції дав вірну, ґрунтовну і мотивовану оцінку заявленим ОСОБА_4 позовним вимогам, правильно визначився у правовідносинах, які склалися між сторонами у справі, застосував ті норми матеріального права, що регулюють дані правовідносини.

Мотиви апеляційної скарги ОСОБА_4 стосовно суперечності нормам чинного законодавства України окремих пунктів договору поруки, збільшення процентної ставки за кредитним договором без повідомлення його в установлені строки, не знайшли свого доведення в ході судового розгляду справи, спростовуються матеріалами останньої та не заперечують висновків, викладених в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції. Суд, дослідивши згадувані кредитний договір, договір поруки, прийшов до правильного висновку про необхідність відмови у задоволенні заявленого ОСОБА_4 позову.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Замостянського районного суду м. Вінниці від 01 лютого 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча:

Судді:

З оригіналом вірно: