АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Провадження № 22-ц/491/643/12 Головуючий в суді першої
Справа № 2п-93/11 інстанції ОСОБА_1
Категорія 41 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2012 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів Михайлів Л.В., Соколан Н.О.,

при секретарі Бондаренко І.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника Служби у справах дітей

виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 (треті особи - Сектор у справах громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Служба у справах дітей виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради м. Кривого Рогу) про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2005 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_3, який неодноразово уточнювала і доповнювала, та остаточно просила суд усунути перешкоди в користуванні власністю - квартирою № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі шляхом виселення зняття з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітньої доньки ОСОБА_7.

Відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_6 з вимогою про усунення перешкод в користуванні житлом колишнього члена сімї власника житла та, змінивши під час розгляду справи свої вимоги, просив суд визнати недійсним договір дарування 1/2 частини квартири № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі, укладений ним на користь позивачки 23 серпня 2000 року.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 16 лютого 2011 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 залишено без розгляду через його повторну неявку у судове засідання.

Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_6 задоволені, їй усунуто перешкоди в користуванні квартирою № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі, ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, виселено із спірної квартири без надання іншого жилого приміщення, а також зобов'язано Сектор у справах громадянства, імміграції, реєстрації фізичних осіб Саксаганського районного відділу Криворізького міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області зняти ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 з реєстрації в квартирі № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі.

Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 12 грудня 2011 року ОСОБА_3 відмовлено в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про відмову у позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності у нього права на користування жилим приміщенням, оскільки він є членом сім'ї власника житла, вселився у квартиру зі згоди позивача, тривалий час проживав, регулярно та своєчасно сплачував комунальні платежі за позивача, яка в свою чергу не проживала у квартирі і не користувалась нею без поважних причин. Також вважає, що виселення його разом із сім'єю без надання іншого житла є протизаконним.

У своїх запереченнях представник позивача ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін, оскільки вважає його законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що у квартирі № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний в м. Кривому Розі, належній на праві власності позивачці ОСОБА_6, проживають та зареєстровані відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_7, 28 липня 20003 року народження.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивачка посилалася на те, що у серпні 2002 року вона виїхала за межі України, а коли повернулася у серпні 2005 року, їй стало відомо, що відповідачі самовільно вселилися у спірну квартиру разом із дитиною та зареєструвалися в ній без її дозволу.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з таким рішенням суду з огляду на наступне.

Як убачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_6 та відповідач ОСОБА_8 до 10 серпня 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, під час якого 27 липня 1995 року придбали квартиру № 33 у будинку № 47 на мікрорайоні Сонячний у житлово-будівельному кооперативі «Рассвет-33» в м. Кривому Розі за договором купівлі-продажу, посвідченим державним нотаріусом Сьомої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_9 в реєстрі №1-4183 (т. 1 а.с. 171-172).

Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано в Бюро технічної інвентаризації 16 серпня 1995 року за відповідачем ОСОБА_3

09 серпня 2000 року позивачка отримала свідоцтво про право власності на 1/2 зазначеної квартири, яке видано приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 на підставі ст.. 22 КпШС України та згідно із заявою подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 182, 183).

Згідно з договором дарування, посвідченим 23 серпня 2000 року приватним нотаріусом ОСОБА_10, ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_6 прийняла в дар 1/2 частину спірної квартири, належну відповідачеві на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Сьомою Криворізькою державною нотаріальною конторою 27 липня 1995 року, реєстр №1-4183 (т. 1 а.с. 8).

Відповідно до відомостей в паспортах відповідачів ОСОБА_3 зареєстрований в спірній квартирі 24 лютого 2005 року (т.1, а.с. 27), а відповідачка ОСОБА_4 зареєстрована в цій квартирі 03 грудня 2007 року на строк до 01 грудня 2008 року, перереєстрована до 01 грудня 2009 року, а 10 грудня 2009 року зареєстрована постійно.

Із довідок, виданих у жовтні 2005 року ЖБК «Рассвет-33», убачається, що станом на 15 жовтня 2005 року відповідач погасив заборгованість за комунальні послуги та з дозволу ЖБК «Рассвет-33» за власні кошти провів капітальний ремонт квартири, замінив побутову техніку, завіз меблі та інші речі (т. 1 а.с. 72, 75, 81, 82, 84, 85, 87).

Повно і всебічно зясувавши обставини справи, надавши їм вірну юридичну оцінку, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачка не надавала згоди на вселення відповідачів у належну їй на праві власності квартиру, тому захистив її право власності шляхом виселення відповідачів із квартири без надання іншого житлового приміщення та зобовязання зняття їх з реєстрації, ухваливши у справі заочне рішення.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.

Згідно з ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

На думку колегії суддів, докази, на які посилається ОСОБА_8, не мають істотного значення для правильного вирішення справи та не містять підстав для скасування рішення суду.

Так, посилання відповідача ОСОБА_3 на положення ст.. 156 Житлового кодексу України та наявність у нього, як у колишнього члена сімї власника житла, права користування спірним житловим приміщенням, є безпідставними.

Згідно ч. 1 ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Під час розгляду справи судом встановлено, що на момент розірвання подружжям ОСОБА_3 шлюбу відповідач не проживав разом із власником квартири, що підтверджується актом №2 без дати, складеним уповноваженими особами ЖБК «Рассвет-33», згідно якого ОСОБА_3 не проживав у вищезазначеній квартирі з грудня 1996 року по 2001 рік (т. 1 а.с. 86), а також реєстрацію відповідача на цей момент за іншою адресою у квартирі АДРЕСА_1, яка припинена лише 08 лютого 2005 року (т.1, а.с. 27).

Після розірвання шлюбу відповідач добровільно визнав за позивачкою право власності на 1/2 частку квартири, подавши нотаріусу відповідну заяву, а 23 вересня 2000 року добровільно подарував позивачці належну йому 1/2 частку спірної квартири.

Про врегулювання сторонами майнових прав на спірне житло свідчать і розписки ОСОБА_3 від 31 жовтня 2000 року та 29 грудня 2000 року про те, що він не має матеріальних претензій на спірну квартиру (т. 1 а.с. 93, 94).

У звязку з цим відповідача ОСОБА_3 не можна вважати колишнім членом сімї власника, який проживав з ним після припинення сімейних відносин та за яким зберігається право користування житлом.

Безпідставні також і посилання відповідача на те, що він вселився у квартиру зі згоди позивачки, оскільки не підтверджені жодним доказом, у той час як відповідно до вимог ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 116 Житлового кодексу України особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення.

Встановивши під час розгляду справи, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та їх неповнолітня дочка ОСОБА_11 вселилися у спірну квартиру та зареєструвалися в ній без згоди власника квартири, суд першої інстанції ухвалив правильне рішення про виселення відповідачів без надання їм іншого жилого приміщення.

Посилання відповідача ОСОБА_3 на те, що він тривалий час проживав у квартирі, регулярно сплачував комунальні платежі за позивачку, яка не проживала та не користувалась житлом без поважних причин, також не можуть бути взятими до уваги.

Позивачка ОСОБА_6 є власником спірного житла, і здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд відповідно до положень ч. 1 ст. 12 Цивільного кодексу України.

Частиною другою статті 12 ЦК України встановлено, що нездійснення особою своїх цивільних прав не є підставою для їх припинення, крім випадків, встановлених законом.

Тривалість користування самоправно зайнятим жилим приміщенням не створює жодних прав на нього.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 не містить підстав для її задоволення, у звязку з чим рішення суду в частині задоволення позову ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_3 необхідно залишити без змін.

Рішення суду в іншій частині не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 23 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Складення повної ухвали відкладено до 26 березня 2012 року.

Головуючий : І.Є.Ляховська

Судді: Л.В.Михайлів

ОСОБА_12