Справа № 2-1261/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Примаченко В. О. ,

при секретарі Бараєва А. В., Третьяковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Біла Церква позовну заяву ОСОБА_1 до районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль та зобовязання зняти арешт на автомобіль

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції та ОСОБА_2, у якому просить визнати за ним право власності на автомобіль марки «Фольксваген Поло» державний номерний знак НОМЕР_1 № кузова VINWVWZZZ6KZVR002743 з 5 квітня 2008 року. Зобовязати районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з даного автомобіля, який з 14 липня 2010 року накладений постановою державного виконавця..

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що позивач 5 квітня 2008 року придбав автомобіль марки «Фольксваген Поло» державний номерний знак НОМЕР_1 у ОСОБА_2 сплативши 6 500 доларів США, які сплатив у присутності свідка, що також підтверджується відповідною розпискою, яка була складена у присутності батька відповідача - ОСОБА_3. Оскільки на час придбання автомобіля у позивача не було коштів для постановки автомобіля на облік в органах ДАІ, він його з обліку не знімав а отримав у відповідача нотаріально посвідчену Довіреність, якою позивача було уповноважено керувати, розпоряджатись та відчужувати автомобіль. Посилаючись на вказані обставини позивач вважає, що ОСОБА_2 продав позивачу автомобіль. Як на право підставу своїх вимог позивач посилається на положення ч. 1 ст. 208, 328, 334, 391 ЦК України. У подальшому позивачу стало відомо, що на автомобіль накладено арешт державним виконавцем, що перешкоджає позивачу користуватись та роз поряджатись належним йому автомобілем, та порушує його прав як власника автомобіля.

Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі з викладених у позовній заяві підстав.

Представник відповідача районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції позовні вимоги не визнав у повному обсязі та вважає, що позивач не набув права власності на автомобіль, оскільки доручення на керування та розпорядження транспортним засобом не є підставою набуття права власності, а є одним з видів представництва. Арешт накладено на автомобіль у звязку з не сплатою боржником ОСОБА_2 аліментів за рішенням суду.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку про причини неявки суд не повідомив.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

4 квітня 2008 року ОСОБА_2 у присутності свідка ОСОБА_3 надав розписку ОСОБА_1 про отримання від нього 6 500 дол. США за автомобіль марки «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_1.

5 квітня 2008 року ОСОБА_2 надав довіреність ОСОБА_1, якою уповноважив останнього незалежно один від одного експлуатувати та продати за умови сплати у встановленому законом порядку податку з доходу фізичних осіб або державного мита належний ОСОБА_2 автомобіль марки «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_1, № кузова VINWVWZZZ6KZVR002743.

Згідно із ст. 208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно із ч. ч. 1,3 ст. 238 ЦК України представник може бути уповноважений на вчинення лише тих правочинів, право на вчинення яких має особа, яку він представляє.

Представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом.

Згідно із ст. 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені зак?оном, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч. 1 ст. 334 ЦК України право власності у набувача май?на за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

В судовому засіданні позивачем не доведено у порядку та у спосіб, передбачений законом, що у нього виникло право власності на транспортний засіб, а тому суд не знаходить законних підстав для задоволення позову. При цьому суд виходить з наступного.

Як вбачається з пояснень позивача та його представника договір купівлі продажу автомобіля у письмовій формі не укладався.

Виходячи з положень ст. 218 ЦК України суд не бере до уваги показання свідка ОСОБА_3

Разом з тим, письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 7 вересня 1998 року № 1338, якою затверджені Правила державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин на шасі, автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок (далі Правила), згідно з п. 2 яких вони є обовязковими для всіх юридичних і фізичних осіб.

Відповідно до п. 8 зазначених Правил державна реєстрація транспортних засобів здійснюється за умови його попереднього зняття з обліку в підрозділі ДАІ. Правомірність придбання транспортного засобу підтверджується зазначеними в них документами, зокрема: довідкою-рахунком, виданою за формою згідно з додатком №1 до цих Правил; договором та іншими посвідченими в установленому порядку документами, що встановлюють право власності на автомобіль.

Згідно з п. 40 цих Правил зняття з обліку транспортних засобів проводиться після їх огляду в підрозділах Державтоінспекції на підставі заяви власника, документа, що посвідчує особу, виконавчого напису нотаріуса, постанови державного виконавця або рішення суду.

Сукупність зібраних судом доказів свідчить про те, що в установленому порядку договір купівлі-продажу спірного автомобіля між його власником і позивачем не укладався, а з огляду на викладене посилання позивача, як на підставу набуття права власності на автомобіль, на довіреність від 5 квітня 2008 року є безпідставним, тому що суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Спірний автомобіль не був знятий з обліку в органах ДАІ, залишався зареєстрованим за ОСОБА_2 Заява від останнього про зняття з обліку автомобіля не подавалась і його огляд органами ДАІ не здійснювався. Не надходила така заява й від позивача ОСОБА_1, який мав на те повноваження за дорученням від власника автомобіля.

Пунктом 42 Правил передбачено, що у разі коли транспортний засіб знімається з обліку у зв'язку з його відчуженням, у свідоцтві про реєстрацію (технічному паспорті) або на копії реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію на пластиковій основі, робиться запис: "Транспортний засіб знято з обліку для реалізації".

За своїм юридичним змістом договір доручення є договором про представництво, оскільки повірений зобовязується діяти від імені довірителя.

Крім того, на підставі зазначеного доручення позивач не мав права укладати угоду від імені особи, яку він представляє, відносно себе особисто.

За таких обставин суд також відхиляє доводи позивача про те, що підставою набуття права власності на автомобіль є довіреність та розписка від 04.04.2008 року як безпідставні, оскільки це суперечить вищезазначеним вимогам закону.

Таким чином суд приходить до висновку, що правових підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем права власності на автомобіль марки «Фольксваген Поло», державний номерний знак НОМЕР_1, немає.

Позовна вимога позивача про зобовязання районний відділ державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції зняти арешт з даного автомобіля, який з 14 липня 2010 року накладений постановою державного виконавця задоволенню також не підлягає, оскільки являється похідною від первісних позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 208, 237, 238, 239, 244, 328, 334 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 212 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, ОСОБА_2 про визнання права власності на автомобіль марки «Фольксваген поло», державний номерний знак НОМЕР_1 та зобовязання районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції зняти арешт на вказаний автомобіль відмовити повністю. Рішення може бути оскаржене сторонами до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення виготовлений 12.03.2012.

Суддя ОСОБА_4