Апеляційний суд Київської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 червня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Приходька К.П.,

суддів Таргоній Д.О., Голуб С.А.

при секретарі Лопатюк В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 7 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відділу РАЦС Вишгородського районного управління юстиції Київської області, третя особа: Воропаївська сільська рада Вишгородського району Київської області про встановлення факту батьківства,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач пред»явив в суді названий позов, посилаючись на те, що 06 серпня 2011 року помер його батько ОСОБА_4, який на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Після його смерті відкрилась спадщина. Готуючи необхідні для прийняття спадщини документи позивач виявив, що відсутнє свідоцтво про його народження. Отримавши копію свідоцтва про народження він вивив, що відсутній запис у графі «батько».

Вказуючи, що за життя ОСОБА_4 визнавав його своїм сином, позивач на підставі ст.ст. 53, 188 КпШС просив встановити батьківство ОСОБА_1, який помер 06.08.2011р. щодо позивача та зобов»язати РАЦС Вишгородського районного управління юстиції видати свідоцтво про народження із записом у графі «батько» - ОСОБА_4 .

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 7 травня 2012 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить вказане рішення скасувати, як незаконне, і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наведених нижче підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 06 серпня 2011 року помер ОСОБА_4, який на момент смерті був зареєстрований та постійно проживав за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.

З пояснень позивача та матеріалів цивільної справи суд встановив, що він разом із спадкодавцем ОСОБА_4 та своєю матір'ю ОСОБА_5 з народження проживав в Республіці Казахстан. Мати позивача та ОСОБА_4 проживали разом та вели спільне господарство. До 1986 року позивач проживав разом з ОСОБА_4 і своєю матір'ю ОСОБА_3І в с. Воропаїв, Вишгородського району Київської області.

Задовольняючи позов, суд першої станції виходив із того, що у судовому засіданні доведений факт спільного проживання та ведення домашнього господарства спадкодавцем ОСОБА_4 та матір»ю позивача ОСОБА_5 і факт проживання позивача разом із цими особами, що, на думку суду, є достатнім для встановлення факту батьківства.

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону про затвердження Основ законодавства Союзу РСР та союзних республік про шлюб та сім»ю від 27 червня 1968 р. в разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе її батьком, суд вправі встановити факт визнання батьківства.

Відповідно до п. 7 Указу Президії Верховної Ради УРСР від 29.12.1969 Про порядок введення в дію Кодексу про шлюб та сім»ю Української РСР ( № 2476-УП) у відношенні дітей, які народилися до 1 жовтня 1968 року від осіб, що не перебувають між собою у шлюбі, батьківство може бути встановлено за спільною заявою матері дитини і особи, яка визнає себе батьком дитини. В разі смерті особи, на утриманні якої перебувала дитина і яка визнавала себе батьком дитини, факт визнання нею батьківства може бути встановлений в судовому порядку.

Ця норма наведена у роз'ясненнях, викладених у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до якого суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини, і вирішує їх з урахуванням обставин, передбачених ст. 53 КпШС України.

Заява про встановлення факту визнання батьківства щодо дитини, народженої до 01 жовтня 1968 року, розглядаються судом у випадках, коли померла особа визнавала себе батьком дитини до цієї дати.

Відповідно до ст. 53 КпШС при встановлені батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Таким чином для встановлення факту визнання батьківства закон вимагає наявність двох умов: утримання та виховання батьком дитини та визнання ним за життя свого батьківства. Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 разом з матір»ю позивача ОСОБА_6 проживали разом і зареєстрували шлюб в 1961 році. В 1961 році у них народився син ОСОБА_7, а в 1962 році син ОСОБА_8. ОСОБА_1 виховував і утримував усіх трьох дітей, в тому числі і позивача ОСОБА_9. Ці дії були вчинені ним до 1 жовтня 1968 року. Дана обставина є достатньою, відповідно до вимог ст. 53 КпШС України для встановлення факту визнання свого батьківства ОСОБА_4 відносно ОСОБА_2

Апелянт не спростував висновків суду про те, що ОСОБА_1 утримував і виховував позивача до 1 жовтня 1968 року, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 305, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л ИЛ А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 7 травня 2012 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 та відділу РАЦС Вишгородського районного управління юстиції, третя особа: Воропаївська сільська рада Вишгородського району Київської області про встановлення факту батьківства залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді