Справа № 2-112/11
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 квітня 2012 року Білоцерківський міськрайоний суд у складі:

головуючого судді Шовкопляс О. П. ,

при секретарі Дембіцький О. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, суд, -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про виселення, мотивуючи своє рішення тим, що з 1993 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. В вересні 1999 року їм на сімю із трьох чоловік була виділена кімната № 11 житловою площею 18 кв.м. по вулиці Олеся Гончара 10 в м. Біла Церква.

В 2005 році шлюб між ними було розірвано, але відповідно до ст. 64 ЖК України, вона та донька залишились проживати у вказаній кімнаті.

Але спокійне життя у неї та дитини закінчилось. ОСОБА_2 виступає ініціатором сварок, постійно ображає її, брутально обзивається, зловживає спиртними напоями, погрожує застосуванням фізичного насильства. У звязку з чим ОСОБА_1 періодично ночує у знайомих. До квартири приходить в той час коли, ОСОБА_2 на роботі, або відїжджає в село до матері. Агресивність поведінки ОСОБА_2 підтверджується фактом побиття її, що мав місце в лютому 2010 року. У звязку з чим, перебувала на стаціонарному лікуванні з 22 січня 2010 року по 3 лютого 2010 року. Постановою 2- го МВМ Білоцерківського міського відділу МВС від 23 січня 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2. ОСОБА_2 порушує загальноприйняті правила співжиття та робить неможливим спільне проживання в одній кімнаті. Антисоціальна поведінка ОСОБА_2 негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини, травмує її психіку, а тому просить суд позов задовольнити в повному обсязі, виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати № 11 по вулиці Олеся Гончара 10 в м. Біла Церква без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_4 підтримала позовні вимоги з підстав зазначених у позовній заяві та просила суд виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з кімнати № 11 по вулиці Олеся Гончара 10 в м. Біла Церква без надання іншого житлового приміщення.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти виселення його з кімнати № 11 по вулиці Олеся Гончара 10 в м. Біла Церква без надання іншого житлового приміщення, оскільки йому немає де жити.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_4, відповідача, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що з 1993 року ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з відповідачем. Від шлюбу у них народилась донька ОСОБА_3,ІНФОРМАЦІЯ_1. В вересні 1999 року їм на сімю із трьох чоловік була виділена кімната № 11 житловою площею 18 кв.м. по вулиці Олеся Гончара 10 в м. Біла Церква.

В 2005 році шлюб між ними було розірвано, але відповідно до ст. 64 ЖК України, вона та донька залишились проживати у вказаній кімнаті після розірвання шлюбу, але періодично проживає у своїх знайомих, оскільки відповідач створює умови, які є неможливими для спільного проживання з нею та дитиною, тому відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЖК вона просить виселити ОСОБА_2 з кімнати № 11 по вулиці Олеся Гончара в м. Біла Церква без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Відповідно до постанови Пленум Верховного Суду України п. 17 від 12 квітня 1985 р. № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Йдеться, зокрема, про заходи попередження, яких застосовують суди, прокурори, органи внутрішніх справ, адміністративні комісії виконкомів, а також заходи громадського впливу, яких вживають збори жильців будинку чи члени житлово-будівельних кооперативів, трудові колективи, товариські суди й інші громадські організації за місцем роботи або проживання відповідача.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача або членів його сімї на підставі ст. 116 ЖК без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст. 29 ЦПК про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Відповідно до постанови 2- го МВМ Білоцерківського міського відділу МВС від 23 січня 2010 року було відмовлено в порушенні кримінальної справи відносно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України, оскільки громадський порядок грубо порушений не був, сварка відбулась на грунті давніх неприязних відносин.

Постановою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 квітня 2010 року в задоволенні скарги ОСОБА_1 на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 23 січня 2010 року відносно ОСОБА_2 на підставі п. 2 ст. 6 КПК України, за відсутністю в його діях ознак складу злочину, передбаченого ст. 296 КК України було відмовлено.

У матеріалах справи будь яких інших даних про те, що до відповідача застосовувалися будь-які заходи запобігання чи громадського впливу, відсутні та не було їх надано представником позивача ОСОБА_4 .

Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст.10, 11, 58, 60, 64, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_8