Справа № 2-4507/2011
Провадження №2/2604/2399/2012
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"10" травня 2012 р. Дніпровський районний
суд м. Києва в складі:

головуючого судді -
Катющенко В.П.,

при секретарях –          Парубець
Ю.Г., Корнієнко О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в залі суду, в м. Києві,
цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом до ОСОБА_2, в якому просить суд
зобов`язати ОСОБА_2 виплатити їй
вартість ? частини легкового
автомобіля НОМЕР_1 в розмірі 65775 гривень
та стягнути з відповідача на її користь
судові витрати по справі.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 30
грудня 2007 року по 22 грудня 2010 року
перебувала у зареєстрованому шлюбі з
відповідачем. У період їх шлюбу, 04 січня
2008 року був придбаний автомобіль
НОМЕР_1. Відповідно до довідки салону
«Автоград», де був придбаний
автомобіль, його вартість складає 131550
гривень. Автомобіль був зареєстрований
за відповідачем, який ним і
користується з моменту придбання для
власних потреб. Після розірвання шлюбу
відповідач ухиляється від мирного
розподілу цього майна. Відповідно до
ст. 60 СК України вона має право на ?
частку транспортного засобу, що
складає 65775 гривень.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі, з підстав викладених у
позовній заяві, просив суд позов
задовольнити. Додатково пояснив, що
після розірвання шлюбу відповідач
самостійно використовує спірний
автомобіль, у зв`язку з чим вартість
компенсації повинна вираховуватися з
вартості автомобіля, за яку він був
придбаний.

Відповідач в судовому засіданні позов
визнав частково, пояснив, що позивач
дійсно має право власності на ? частину
автомобіля, однак вартість цієї частки
повинна вираховувати з реальної
вартості автомобіля на сьогоднішній
день, яка підтверджується проведеним
ним звітом про оцінку колісного
транспортного засобу.

Суд вислухавши пояснення представника
позивача, відповідача, дослідивши
матеріали справи, оцінивши зібрані у
справі докази, приходить до наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3
перебували в зареєстрованому шлюбі з 30
грудня 2007 року по 04 січня 2011 року (а.с.8,
9).

Відповідно до листа ТОВ «Автоград»від
24 травня 2011 року, 04 січня 2008 року ТОВ
«Автоград»продало, а ОСОБА_2 купив за
договором купівлі-продажу, автомобіль
марки «Mitsudishi Lanser X», вартість якого
становила 131550 гривень (а.с.11).

Відповідно до листа Управління
державної автомобільної інспекції в м.
Києві, автомобіль НОМЕР_1
зареєстрований за ОСОБА_2 (а.с.12).
Вказані обставини також
підтверджуються свідоцтвом про
реєстрацію транспортного засобу (а.с.65).

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу
України, майно, набуте подружжям за час
шлюбу, належить дружині та чоловікові
на праві спільної сумісної власності
незалежно від того, що один з них не мав
з поважної причини (навчання, ведення
домашнього господарства, догляд за
дітьми, хвороба, тощо) самостійного
заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час
шлюбу, крім речей індивідуального
користування, є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст. 368 Цивільного
кодексу України, майно, набуте
подружжям за час шлюбу, є їхньою
спільною сумісною власністю, якщо інше
не встановлено договором або законом.

Статтею 63 Сімейного кодексу України
встановлено, що дружина та чоловік
мають рівні права на володіння,
користування і розпорядження майном,
що належить їм на праві спільної
сумісної власності, якщо інше не
встановлено домовленістю між ним.

Таким чином, виходячи з норм діючого
законодавства, суд вважає, що спірне
рухоме майно автомобіль НОМЕР_2 є
об’єктом спільного сумісної власності
подружжя, оскільки придбане подружжям
за час перебування у шлюбі.

Відповідно до ч. 1 ст. 68 Сімейного
кодексу України, розірвання шлюбу не
припиняє права спільної сумісної
власності на майно, набуте за час шлюбу.

Дружина та чоловік мають право на поділ
майна, що належить їм на праві спільної
сумісної власності, незалежно від
розірвання шлюбу (ч.1 ст. 69 СК).

Відповідно до ч.1 ст. 70 Сімейного
кодексу України, у разі поділу майна, що
є об’єктом права спільної сумісної
власності подружжя, частик майна
дружини та чоловіка є рівними, якщо
інше не визначено домовленістю між
ними або шлюбним договором.

Згідно ч.1 ст. 71 Сімейного кодексу
України, майно, що є об’єктом права
спільної сумісної власності подружжя,
ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовились
про порядок поділу майна, спір може
бути вирішений судом. При цьому суд
бере до уваги інтереси дружини,
чоловіка, дітей та інші обставини, що
мають істотне значення.

Таким чином, частки майна подружжя в
розрізі даного спору є рівними та
підлягають виділенню по ? частині
автомобіля НОМЕР_1 кожному з подружжя, а
саме ? частина - ОСОБА_1 та ? частина
автомобіля НОМЕР_1 –ОСОБА_2.

Відповідно до частини 4 ст. 71 Сімейного
кодексу України, присудження одному з
подружжя грошової компенсації замість
його части у праві спільної сумісної
власності на майно, зокрема на житловий
будинок, квартиру, земельну ділянку,
допускається лише за його згодою, крім
випадків, передбачених Цивільним
кодексом України.

Частиною 3 ст. 370 Цивільного кодексу
України визначено, що виділ частики із
майна, що є у спільній сумісній
власності, здійснюється у порядку,
встановленому статтею 364 цього Кодексу.

Статтею 364 Цивільного кодексу України,
встановлено, що якщо виділ у натурі
частки із спільного майна не
допускається згідно із законом або є
неможливим (частина 2 статті 183 цього
Кодексу), співвласник, який бажає
виділу, має право на одержання від
інших співвласників грошової
компенсації або іншої матеріальної
компенсації вартості його частки.

Об’єктом поділу майна подружжя
виступає автомобіль НОМЕР_1, що в
розумінні ч. 2 ст. 183 Цивільного кодексу
України є неподільною річчю, оскільки
виділити в натурі частку майна без
втрати її цільового призначення не
можна.

Як роз`яснено в п. 22 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 21.12.2007 року
№11 «Про практику застосування судами
законодавства при розгляді справ про
право на шлюб, розірвання шлюбу,
визнання його недійсним та поділ
спільного майна подружжя», поділ
спільного майна подружжя здійснюється
за правилами, встановленими статтями
69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що
підлягає поділу, визначається за
погодженням між подружжям, а при
недосягненні згоди - виходячи з дійсної
його вартості на час розгляду справи.

Відповідно до звіту про оцінку
колісного транспортного засобу «Mitsudishi
Lanser X»державний номер НОМЕР_3, що
належить ОСОБА_2, проведеного товарною
біржою «Універсальна-нова»від 28 квітня
2012 року ринкова (дійсна) вартість
автомобіля НОМЕР_4, на дату оцінки, з
урахуванням ПДВ, складає 95643 гривні 90
копійок (а.с.47-61).

Аналізуючи наведені вище доводи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 щодо компенсації ?
частини вартості майна подружжя,
підлягає частковому задоволенню, а
саме суд вважає за наявним при
визначені ціни об`єкту поділу
керуватися звітом про оцінку
транспортного засобу, а саме виходячи з
розміру вартості спірного автомобіля
95643 гривні 90 копійок, у зв`язку з чим
вважає за можливе стягнути з
відповідача на користь позивача
вартість ? частини автомобіля НОМЕР_5 в
сумі 47821 гривня 95 копійок.

Крім того, відповідно до ст.
88 ЦПК України з відповідача на користь
позивача підлягають стягненню судові
витрати пропорційно до задоволених
вимог.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 60, 68, 70-72 Сімейного кодексу
України, ст.ст. 183, 364, 368, 370 Цивільного
кодексу України, ст.ст. 10, 11, 57, 59-61, 208, 209,
212-215, 218, 294 Цивільного процесуального
кодексу України суд –

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл
спільного майна –задовольнити
частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в
рахунок відшкодування вартості ?
частини автомобіля НОМЕР_1 в сумі 47821
гривня 95 копійок, та судові витрати по
справі: судовий збір (мито) в сумі 478
гривень 20 копійок та витрати на
інформаційно-технічне забезпечення
розгляду справи в сумі 120 гривень, а
всього: 48420 (сорок вісім тисяч чотириста
двадцять) гривень 15 (п`ятнадцять)
копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду може
бути подана протягом десяти днів з дня
його проголошення. Особи, які брали
участь у справі, але не були присутні у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, можуть
подати апеляційну скаргу протягом
десяти днів з дня отримання копії цього
рішення.

Суддя: