Номер провадження № 22-ц/1590/5113/12
Головуючий у першій інстанції Панчук
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2012 м. Одеса

Судова колегія судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого судді Сватаненка В.І.

судді Суворова В.О.

судді Черевка П .М.

за участю секретаря Лисенко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 лютого 2012 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 Про стягнення витрат на проведення ремонту, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, в якому зазначав, що проживав з відповідачем однією сімєю без реєстрації шлюбу та за час проживання однією сімєю за рахунок власних та сумісних коштів, частково власними силами та частково укладаючи договори з фізичними особами він здійснив ремонт у належних відповідачу квартирі за адресою у АДРЕСА_1 та у житловому будинку у м. Роздільна, вул. Східна, 14. У квартирі він оштукатурив стіни, обличкував кахлем ванну кімнату, кухню, шпаклював в кімнатах стіни, стелі, бетонував підлоги, виготовив та встановив 6 міжкімнатних дверей та виконав інші роботи на сумісні кошти 34000 грн. та витратив особисто 780 доларів США, що становить 6216,60 грн. У житловому будинку він встановив індивідуальне опалення, оштукатурив та зовнішнє оздобив, замінив вікна, відремонтував дах, на що витратив 32817 грн. За період з 2005 по 2007 роки для проведення ремонту він отримав пять кредитів на загальну суму 30777 грн. З рахунок власних коштів він розрахувався за послуги електропостачання квартири 169,65 грн., житлового будинку за період з грудня 2002 р. по червень 2006 р. 2122,02 грн. За власні кошти він повернув ВАТ Ощадбанкотриманий відповідачем кредит з нарахованими відсотками у суму 18532,51 грн. Власними коштами він допоміг розрахуватися з позичальниками за період з грудня 2002 року по вересень 2007 року: Самодєлову 900 євро; матері відповідача 200 доларів США; ОСОБА_4 3000 доларів; ОСОБА_5 200 доларів; ОСОБА_6 200 доларів. Та поніс інші витрати на оформлення документів. Всього ним понесені витрати на ремонт майна відповідача 56625,10 грн. та вищезазначені інші витрати, а всього на загальну суму 91968,85 грн.

Позивач у судовому засіданні пояснив, що він розраховував на те, що ОСОБА_3 можливо буде з ним жити, але вона поїхала за кордон та там працює. Вважає, що зазначена сума підлягає стягненню на підставі ст.ст.62, 70, 74 СК України та ст. 368 ЦК України.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на те, що 26.01.2009 року його довірительниця на законних підставах придбала у позивача житловий будинок № 14 по вул.. Східній у м.Роздільна, сплатила його вартість 269992 грн., тому кощти, потрачені на ремонт будинку увійшли у його вартість. Що стосується періоду з 26.01.2009 року, то ОСОБА_7 не проживала однією сімєю з позивачем.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 лютого 2012 року в задоволенні позові відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, оскільки суд першої інстанції дав не правильну оцінку встановленим фактичним обставинам по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову, районний суд виходив з того, що позивач не довів належними доказами, що позивач проживав спільно однією сімєю з ОСОБА_3, та що на ремонт житлового будинку та квартири і інші витрати позивача були витрачені сумісні кошти.

Судом встановлені такі обставини по справі.

26.01.2009 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 був укладений нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу житлового будинку № 14 по вул. Східній у м. Роздільна Одеської області з господарчими спорудами, за яким продавцем - позивачем по справі ОСОБА_1 були отримані кошти за будинок , покупець ОСОБА_3 отримала у власність вказаний житловий будинок.

У подальшому, ОСОБА_3 були укладені договори на постачання газу, електроенергії, а також ОСОБА_3 належним чином зареєструвала зазначений договір купівлі-продажу в Бюро технічної Інвентаризації.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності на майно набувається на підставах , що не заборонені законом і вважається набутим правомірно , якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Право приватної власності на вказаний будинок ОСОБА_3 набула правомірно.

Позивач ОСОБА_1, звертаючись до суду з вищезазначеним позовом зазначає, що він проживає разом з відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю без зареєстрованого шлюбу, тому вважає, що половина грошових коштів, витрачених ним на проведення будівельних робіт житлового будинку та квартири, а також оплати інших витрат, підлягають стягненню з ОСОБА_3 на його користь.

Між іншим, ОСОБА_1 не вказує з якого часу та з якого періоду він проживає з ОСОБА_3 однією сімєю.

З матеріалів справи вбачається, що заявлені вимоги по стягненню витрат ОСОБА_1 заявив як за період до 26.01.2009 року та за період після укладання договору купівлі-продажу з ОСОБА_3, після чого договору на виконання відповідних робіт між ними укладено не було.

З досліджених матеріалів справи не вбачається належних доказів того, що ОСОБА_1 витрачав свої особисті кошти на проведення ремонтних робіт нерухомого майна, власником якого є ОСОБА_3

ОСОБА_1 не довів судові, що він проживав з ОСОБА_3 однією сімєю, більш того не вказував період з якого він проживає з відповідачем однією сімєю.

Позовних вимог про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 ОСОБА_1 не заявляв. А без встановлення такого факту не настають передбачені положеннями СК України наслідки проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу.

Оскільки, судом під час розгляду даної справи не був встановлений факт спільного проживання однією сімєю позивача з відповідачем, то вимоги позивача про стягнення грошових коштів є безпідставними та відповідно не підлягаючими задоволенню.

Доводи та пояснення ОСОБА_1 не можуть прийматись судом належним доказом саме факту проживання однією сімє та ведення спільного господарства, наявність спільного сімейного бюджету, тобто саме тих ознак, які притаманні поняттю сімя.

Сімя розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки, що й є ознаками сімї.

Набуте подружжям під час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності, навіть якщо один із них не мав самостійного заробітку. Підставою набуття подружжям права спільної сумісної власності є лише одна обставина: набуття (придбання) майна за час шлюбу, крім випадків встановлених законом або договором. Набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності, що означає, що ні дружина, ні чоловік не зобовязанні доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте ними у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ч. 1 ст. 74 СК України).

Положення вказаної статті передбачають, що для визначення та встановлення, що майно є спільною сумісною власністю необхідна умова проживання однією сімєю, спільне проживання.

Судом не був встановлений факт, що позивач ОСОБА_1 проживав з відповідачем ОСОБА_3 однією сімєю, що в них був спільний бюджет, а тому суд вважає позовні вимоги позивача недоведеними та необґрунтованими.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підтвердження своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підставі ч. 1 ст. 59 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування.

Частиною 3 ст. 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

З матеріалів цивільної справи не вбачається, що позивачем по справі були надані належні допустимі письмові докази на підтвердження доводів та позовних вимог.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, зясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованих висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

Висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи та вимогам закону.

Апеляційна скарга не містить доводів, які мають бути підставами для скасування рішення суду.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч. 1 п.1, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 27 лютого 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Сдді апеляційного суду Одеської області ОСОБА_8

ОСОБА_9

ОСОБА_10