Справа № 1416/1812/2012
Номер провадження 2/1416/1674/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 серпня 2012 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В., при секретарі Антоненко А. С.,

за участі позивача ОСОБА_1, представника позивача адвоката ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача адвоката ОСОБА_4, відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 Державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконною реєстрації речових прав, визнання права власності на частку квартири,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2011 на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнання незаконною реєстрації речових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на 34/100 часток житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві, визнання за позивачем права власності на 17/100 частини житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 03.08.1968 року знаходилася в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_9 (далі за текстом - спадкодавець). 22 червня 1970 року спадкодавцем за договором купівлі-продажу придбано 34/100 частки житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві. Посилається на те, що вказана частка є спільною сумісною власністю, натомість ОСОБА_6 ОСОБА_7 Державною нотаріальною конторою в порушення її права власності видано свідоцтво про право на спадщину за законом на всю частку, по 17/100 ОСОБА_3 та ОСОБА_5

В судовому засіданні позивач підтримала позов в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені нею в позовній заяві, наполягала на задоволенні позову. Вказала, що проживала зі спадкодавцем в зареєстрованому шлюбі з 1968 року. В період шлюбу, а саме 22.06.1970 спадкодавцем укладено договір купівлі-продажу частки будинку, за яким він придбав 34/100 частки житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві. Вказала, що в 1996 році дізналася про те, що чоловік уклав шлюб з ОСОБА_3 та проживає з нею в будинку, однак до суду не зверталась, бо не хотіла втручатися в нову сімю спадкодавця. Звернулась до суду тільки після того як дізналася від відповідача ОСОБА_5, яка є її донькою, що спадщину оформлено на всю частку.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити. Проти застосування строку позовної давності заперечувала посилаючись на те, що позивачем ставиться питання не про поділ майна подружжя, а про визнання права власності.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнала, проти його задоволення заперечувала, вказавши, що спадкодавець говорив їй, що будинок належить йому, з колишньою дружиною він розрахувався, і казав, щоб частку будинку розподілили між донькою і ОСОБА_3 Надала суду заперечення проти позову, в якому посилалася на пропуск позивачем строку позовної давності, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнала, проти його задоволення заперечувала. Вказала на те, що до спірних правовідносин необхідно застосовувати законодавство, яке діяло на момент розірвання шлюбу. Посилається на те, що позивач знялася з реєстрації в 1988 році, після розірвання шлюбу в будинку не проживала, пропустила трирічний строк позовної давності, який почав перебіг в 1995 році, коли позивач дізналася про розірвання шлюбу.

Відповідач ОСОБА_5 в судовому засіданні позов визнала, вважала його таким, що підлягає задоволенню. Вказала, що її батьки, спадкодавець та позивач, придбали спірну частку будинку, а тому позивач має право на половину частки. Вказує, що строк позовної давності не стік, оскільки право позивача не порушувалось.

Відповідач ОСОБА_7 державна нотаріальна контора в судове засідання представника не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Через канцелярію суду надійшла заява про те, що нотаріальна контора є неналежним відповідачем, не повинна залучатись до участі у справі та просить розглядати справу за відсутності представника.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не зявилась, про час і місце розгляду справи повідомлялась, про причини неявки суду не повідомила.

Судом постановлено ухвалу про розгляд справи за відсутності відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_7 державної нотаріальної контори та третьої особи ОСОБА_8

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ІІ-ЯК № 0109252 між ОСОБА_9 та ОСОБА_10 03 серпня 1968 року зареєстровано шлюб.

Згідно з договором купівлі-продажу від 22 червня 1970 року ОСОБА_9 придбав 34/100 частини житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія у м. Миколаєві. Відповідно до витягу з реєстру прав на нерухоме майно від 23.09.2011 спірна частка зареєстрована спадкодавцем в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про розірвання шлюбу, шлюб між спадкодавцем та позивачем розірвано 14 грудня 1995 року.

Статтею 22 Кодексу про шлюб та сімю (далі за текстом - КпШС), який діяв на момент укладення договору від 22.06.1970, встановлено, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Згідно із записами домової книги ОСОБА_1 знята з реєстрації за адресою м. Миколаїв, вул. 12-та Лінія, буд. 89 у 1988 році і більше не реєструвалась. ОСОБА_3 зареєстрована за вказаною адресою з 1996 року.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії І-ФП № 013149 між ОСОБА_9 та ОСОБА_11 30 грудня 1995 року зареєстровано шлюб.

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-ФП № 134047 ОСОБА_9 помер 01 січня 2011 року.

Позивач в судовому засіданні посилається на те, що між нею та спадкодавцем існувала домовленість про те, що їй буде належати право власності на половину частки будинку не залежно від укладення нового шлюбу та проживання відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку. Відповідачем ОСОБА_3 ці обставини заперечуються з посиланням на те, що зі слів спадкодавця він з колишньою дружиною розрахувався.

Суду не надано належних та допустимих доказів на підтвердження ані наявності такої домовленості між позивачем і спадкодавцем, ані на підтвердження заперечень відповідача ОСОБА_3

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідачем ОСОБА_3 подано заперечення, в яких вона просить відмовити в задоволенні позову, застосувавши строк позовної давності.

Як пояснила позивач в судовому засіданні, в січні 1996 року їй стало відомо про те, що спадкодавець уклав новий шлюб з ОСОБА_3 та проживає з нею в спірному будинку. Ці обставини сторонами не заперечувались.

Відповідно до ч. 3 ст. 29 КпШС для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності. Статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР було визначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Згідно зі ст. 76 Цивільного кодексу Української РСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов; право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

Позивач знялася з реєстрації із спірного будинку в 1988 році, пояснила, що не проживала в ньому приблизно з 1994 року. З моменту реєстрації наступного шлюбу, а саме з грудня 1995 року в будинку проживала та користувалась ним разом зі спадкодавцем, відповідач ОСОБА_3

Порушення права позивача полягало в тому, що частка будинку, яка вибула з володіння позивача, була надана у користування іншій особі, а саме відповідачу ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що перебіг трирічного строку позовної давності почався в січні 1996 року, а саме коли позивач дізналася про укладення спадкодавцем наступного шлюбу та проживання відповідача ОСОБА_3 в спірному будинку.

На поважність причин пропуску позовної давності позивач не вказує.

Протягом встановленого законом трирічного строку позовної давності позивач не виявила бажання звернутися за захистом свого порушеного права.

Суд також звернув увагу на ту обставину, що навіть після смерті спадкодавця (01 січня 2011 року) протягом року позивач не зверталась до відповідача ОСОБА_3 з вимогою про звільнення частини будинку або до суду за захистом своїх прав, оскільки спадкодавець, на якого було оформлено нерухоме майно помер, а її частка жодним чином не оформлена.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовної вимоги про визнання за ОСОБА_1 права власності на 17/100 частини житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві належить відмовити у звязку з пропуском строку позовної давності.

У звязку з відмовою у визнанні за позивачем права власності на частку будинку в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.09.2011 на імя ОСОБА_3 та ОСОБА_5, визнання незаконною реєстрації речових прав ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на 34/100 часток житлового будинку № 89 по вул. 12-та Лінія в м. Миколаєві належить відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст. ст. 22, 28, 29 КпШС України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_7 Державної нотаріальної контори, третя особа ОСОБА_8 про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання незаконною реєстрації речових прав, визнання права власності на частку квартири відмовити в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржена до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, яка брала участь у справі, але не була присутня у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В. В. Кокорєв