АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/2444/12 Справа № 22-ц/490/2444/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Міхеєва В.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2012 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Міхеєвої В.Ю.

суддів Гайдук В.І., Макарова М.О.

при секретарі Качур Л.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи відділ громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб АНД РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області, Комунальне житлово-експлуатаційне підприємство № 54, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою № 23 в будинку № 15 по вул. Донецьке шосе в м. Дніпропетровську, посилаючись на те, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає у ньому без поважних причин понад шість місяців (а.с.5,6).

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2011 року у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.121).

В апеляційній скарзі позивачка просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вислухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

Згідно з положеннями ст. ст. 71, 72 ЖК України особа може бути визнана судом такою, що втратила право користування жилим приміщенням, якщо не проживає в ньому понад шість місяців без поважних причин. Якщо наймач був відсутнім з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 (із змінами та доповненнями) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» розяснив судам, що у справах цієї категорії необхідно зясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності суд може продовжити пропущений строк.

Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі та 09 липня 1990 року згідно ордеру № 3372, виданого виконкомом Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів, їх сімї на склад із 3-х чоловік, в тому числі і на їх доньку, була надана квартира АДРЕСА_1 (а.с.8).

Згодом сімя розпалася та 20 квітня 1999 року шлюб було розірвано (а.с.12). Позивачка 12 травня 1999 року уклала шлюб зі ОСОБА_4 (а.с.13).

Згідно довідки виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради № С-З6 від 14 липня 2008 року, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у спірній квартирі з 10 серпня 1990 року по теперішній час (а.с.11).

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, виходив з тих обставин, що громадянин України відповідач ОСОБА_3 був відсутній за місцем реєстрації та не проживав у спірній квартирі з поважних причин, так як тимчасово мешкав у Російській Федерації, республіка Комі м. Печора, де перебував на тимчасовому реєстраційному обліку (довідка федеральної міграційної служби Росії по Республіці Комі від 24 січня 2008 року № 12/53, а.с.70, копія паспорту відповідача, а.с.56,57,71), періодично перетинав кордон та прибував до м. Дніпропетровська (міграційні карти перетину відповідачем кордону від 28 липня 2009 року і 02 жовтня 2009 року,а.с.104,105) .

Крім того, протягом останніх шести місяців до звернення позивачки з позовом до суду, ОСОБА_3 приїздив до м. Дніпропетровська, проживав у спірній квартирі, звертався до відділу міліції 30 вересня 2009 року із заявою про факт шахрайства з боку ОСОБА_2 (а.с.93,95) та з 07 жовтня 2009 року перебуває на обліку в Амур-Нижньодніпровському районному управлінні Пенсійного фонду України і отримує пенсію за віком (копія довідки від 22 липня 2010 року, а.с.61).

Судова колегія погоджується з висновком суду щодо відсутності підстав для задоволення позову, оскільки він ґрунтується на досліджених у судовому засіданні доказах.

Доводи позивачки в апеляційній скарзі що відповідач проживає на території Росії не за умовами та характером його роботи, а виїхав для працевлаштування, і тому за ним не може бути збережене житлове приміщення в розумінні ст. 71 ЖК України, є безпідставними та спростовуються матеріалами справи та висновками суду, а посилання позивачки на невиконання відповідачем обовязків зі сплати житлово-комунальних послуг не є підставою для задоволення позову.

Справу розглянуто у межах позовних вимог та на підставі наявних у ній доказів, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду.

Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення не встановлено, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді