Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-3807/12
РІШЕННЯ

Іменем України

08.11.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі: головуючого судді Дубас Т.В. при секретарі Дідур М.О. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Садове товариство "Тюльпан" про поділ майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2012 року позивач звернувся з цим позовом до суду, посилаючись на те, що 26.03.1983 року він одружився з Відповідачкою. За час шлюбу ним було набуто у власність садовий будинок №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташований на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан". Також в порядку приватизації ним було набуто у власність земельну ділянку площею 0,0622 га, надану для ведення садівництва і розташовану на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", на якій розташований вищезазначений садовий будинок.

Позивач звернувся до відповідачки з проханням надати згоду на розпорядження садовим будинком; оскільки він с його особистою власністю, збудований за його кошти, про що відповідачці достовірно відомо та підтверджується квитанціями про придбання будматеріалів, однак, відповідачка з ним не погодилась, та вважає, що садовий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Посилаючись на ст.57 СК України та ст. 392 ЦК України просив суд визнати право особистої приватної власності за ОСОБА_1 на садовий будинок загальною площею 49,1 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами, розташований на території Княжицької сільської ради Київської області, Києво-Святошинського району, в садовому товаристві "Тюльпан" будинок №45.

Відповідачка звернулась до суду з зустрічним позовом в якому проти задоволення основного позову заперечувала посилаючись на те, що 26.02.1983 року вона вступила до. шлюбу з ОСОБА_3. На даний час шлюб між ними не розірваний. На підставі протоколу №1 від 1 лютого 1990 року відповідача ОСОБА_1 прийнято членом до садового товариства "Тюльпан" та виділено йому в користування на сім'ю з двох осіб - на ОСОБА_2 та ОСОБА_1 земельну ділянку №45 в селі Жорнівка, що на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", що підтверджується членською книжкою садівника.

Після отримання в користування вищезазначеної земельної ділянки ними спільно побудовано на ній садовий будинок №45, загальною площею 49,1 кв.м.

22 вересня 1999 року, на підставі рішення 3 сесії 23 скликання Княжицької сільської Ради народних депутатів від 29 січня 1999 року, ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №022771, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №231, на підставі якого він став власником земельної ділянки площею 0,0622га, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

18 травня 2012 року, на підставі рішення виконкому Княжицької сільської ради №43 від 27 квітня 2012 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на садовий будинок №45 загальне^ площею 49,1 кв.м., розташований на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

Оскільки вищезазначена земельна ділянка та садовий будинок були набуті ОСОБА_2 та ОСОБА_4 в період перебування у зареєстрованому шлюбі, то на думку позивачки за зустрічним позовом це майно, згідно ст.22 КпШтС України (1969 року) та ст.60 СК України, є спільною сумісною власністю їхнього подружжя. Оскільки відповідно до ч.І ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.Шлюбного договору сторони не складали,

Оскільки ОСОБА_1 заперечує право ОСОБА_2 на ? частину спірної земельної ділянки та садового будинку, то остання просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0622 га, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", та на 1/2 частину садового будинку №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташованого на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан",

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали з підстав зазначених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову заперечували в повному обсязі посилаючись на те, що спірний садовий будинок було збудовано за кошти, що належали особисто позивачу по справі, відповідачка ніколи не була членом садового товариства "Тюльпан" та їй не надавалась в користування спірна земельна ділянка, таке право; належало лише позивачу по справі. В подальшому він приватизував спірну земельну ділянку, тому дане майно не є спільною сумісною власністю подружжя, а є особистою власністю позивача по справі.

Представник відповідача проти задоволення основного позову заперечував в повному обсязі, зустрічний позов підтримав.

Третя особа без самостійних вимог - Садове товариство "Тюльпан" до суду не з'явилась, належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши та оцінивши матеріали, справи, приходить до висновку, що основний позов підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 26 лютого 1983 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб,; зареєстрований у Вишневому Відділі реєстрації актів громадянського стану Київської області, актовий запис №26 від 26.02.1983р., що підтверджується свідоцтвом про одруження від 26.02.1983 року.

На час розгляду справи шлюб між сторонами не розірваний.

На підставі протоколу №1 від 1 лютого 1990 року відповідача ОСОБА_1 -прийнято членом садового товариства "Тюльпан" та виділено йому в користування земельну ділянку №45 в селі Жорнівка, що на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

Судом також встановлено, що на даній земельній ділянці збудовано садовий будинок №45, загальною площею 49,1 кв.м. Дана обставина підтверджується технічним паспортом на садовий будинок.

22 вересня 1999 року, на підставі рішення 3 сесії 23 скликання Княжицької сільської Ради народних депутатів від 29. січня 1999 року, ОСОБА_1 видано державний акт на право приватної власності на землю серії І-КВ №022771, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №231, на підставі якого він став власником земельної ділянки площею 0,0622 га, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан". 18 травня 2012 року, на підставі рішення виконкому ІСняжицької сільської ради №43 27 квітня 2012 року, ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності нерухоме майно, а саме на садовий будинок №45 загальною площею 49,1кв.м., розташований на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

Стаття 60 ЦГЖ України визначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд вважає що позивач не надав належні та допустимі докази на підтвердження того, що спірний будинок був збудований ним особисто без участі відповідачки за його особисті кошти, а тому є його особистою власністю.

Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5, яка суду повідомила, що вона разом з сестрою ОСОБА_6 в 1988 році подарували своєму брату ОСОБА_1 дванадцять тисяч доларів США для будівництва будинку в селі Жорнівка. Дані покази суд не може вважати достовірними оскільки в 1988 році обіг іноземної валюти був заборонений, крім того на 1988 рік садового товариства "Тюльпан» не існувало, а земельна ділянка була надана позивачу по справі лише у 1990 році, що підтверджується протоколом №1 від 1 отого 1990 року.

Суд не приймає до уваги також покази свідка ОСОБА_6, яка суду повідомила,

Що вона разом з сестрою ОСОБА_7 в 1988 році подарували своєму брату ОСОБА_1 занадцять тисяч рублів для будівництва будинку в селі Жорнівка. Покази даного свідка суд г може покласти в основу даного рішення оскільки її покази також протирічать письмовим доказам по справі, а саме протоколу №1 від 1 лютого 1990 року, згідно з яким спірна земельна ділянка в селі Жорнівка була виділена позивачу лише в 1990 році, а тому свідок не

1ла дарувати позивачу в 1988 році кошти для будівництва будинку на спірній земельній ілянці. Крім того даний свідок повідомила суду що має неприязні відносини з ідповідачкою, що дає підстави суду вважати покази даного свідка недостовірними.

Суд також критично ставиться до дарувальної розписки від 26.06.1988 року що кладена позивачем та свідками ОСОБА_5 ОСОБА_6 в 1988 році, відповідно о якої свідки ОСОБА_5 ОСОБА_6 подарували своєму брату ОСОБА_1 у 988 році дванадцять тисяч рублів для будівництва будинку в селі Жорнівка; оскільки дана розписка, відповідно до вимог закону нотаріального не посвідчена.

Суд також не може покласти в основу свого рішення квитанції на придбання будівельних матеріалів, оскільки в матеріалах справи відсутні докази, що вказували б на те що всі ці будівельні матеріали були придбані саме позивачем по справі за його особисті кошти і були використані саме при будівництві спірного будинку.

Ст. 22 КпІШС України визначала, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Після побудови садового будинку і по час розгляду справи сторони продовжують в тому проживати, про що в судовому засіданні зазначали позивач ОСОБА_1 та представник відповідача. Крім того позивач в судовому засіданні зазначав, що під час будівництва будинку відповідачка не приймала участі у будівництві, але готувала їжу.

За таких обставин суд приходить до висновку, що на підставі ст. 22 КпШС України, що діяв на час будівництва будинку, спірний садовий будинок №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташований на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскільки він збудований сторонами по справі під час перебування в шлюбі.

Відповідно до ч.І ст.70 CK України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з матеріалів справи між сторонами по справі шлюбний договір не укладався, а тому суд приходить до висновку, що частки сторін по справі в спільній сумісній власності на садовий будинок є рівними. Тому суд задовольняє позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на 1/2 частину садового будинку №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташованого на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

З цих самих підстав суд вважає за можливе частково задовольнити позов ОСОБА_1 та визнати за ним право власності на 1/2 частину садового будинку №45 загальною площею 49.1 кв.м., розташованого на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан".

Суд вважає законними та обгрунтованими позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0622 га, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві " Тюльпан", з наступних підстав.

Пунктом 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 16.04.2004 року" "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" (Із змінами, внесеними згідно з Постановою Верховного Суду України N 2 від 19.03.2010 року) передбачено, що відповідно до положень статей 81,116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК України, 377 ЦК України.

Ч. 1 ст. 120 ЗК України визначає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

4.1 ст.377 ЦК України визначає, що до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Оскільки суд визнає за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину спірного садового будинку то у відповідності до ч, 1 ст. 120 ЗК.України та ч.І ст.377 ЦК України суд вважає за можливе визнати за нею також право власності на 'А частину земельної ділянки на якій він розташований, тобто на земельну ділянку площею 0,0622 га, наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан". На іншу 1/2 частину земельної ділянки суд визнає право власності за ОСОБА_1 .

Керуючись ст.22 КпШС України, ст.ст. 60, 70 СК України, ст. 377 ЦК України, ст.120 ЗК України, ст.ст. З, 4, 10. 11, 57-60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права особистої приватної власності задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину садового будинку №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташованого на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2012 року.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0622 га, наданої для ведення садівництва, розташованої-на території Сняжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", що належить ОСОБА_8 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ № 022771 від 22 вересня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №231. І В решті позову відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа Садове товариство "Тюльпан", про поділ майна подружжя задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,0622 га. наданої для ведення садівництва, розташованої на території Княжицької сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", що належить ОСОБА_1 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії І-КВ №022771 від 22 вересня 1999 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №231.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину садового будинку №45 загальною площею 49,1 кв.м., розташованого на території Княжицької і сільської ради в садовому товаристві "Тюльпан", що належить ОСОБА_1 і на підставі свідоцтва про право власності від 18.05.2012 року.

Суддя