Справа № 1306/2-226/12 Головуючий у 1 інстанції: Івасівка А.П.
Провадження № 22-ц/1390/2342/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І. Категорія: 51
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 вересня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

з участю секретаря Рванцової О.О.

з участю ОСОБА_2, ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «МіК», з участю третьої особи філії ТзОВ «МіК» молочний комплекс «Карпатські Луки», про поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2012 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2

Рішення оскаржила ОСОБА_2

В апеляційній скарзі апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що працювала у відповідача майстром виробництва. До роботи відносилася сумлінно, не порушувала трудової дисципліни. Звільнена з роботи наказом № 41 від 27 квітня 2010 року у звязку з втратою довіри. Стверджує, що на підприємстві неналежним чином зберігаються матеріальні цінності та ведеться їх облік, про що вона неодноразово повідомляла доповідними записками, які були проігноровані керівництвом. Вважає, що її вини у нестачі матеріальних цінностей немає, її звільнення є незаконним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити. Суд першої інстанції на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього зясування фактичних обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, прийшов до правильного висновку, що підстав для поновлення позивача на роботі, що тягне за собою оплату середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Встановлено, що згідно запису в трудовій книжці Гиряк 0.3. ( а.с.5) вона 1 лютого 2008 року наказом №2к прийнята на роботу в філію ТзОВ «МіК молочний комплекс «Карпатські луки» майстром виробництва, а 27 квітня 2010 року наказом № 41 майстра зміни ОСОБА_2 було звільнено на підставі п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіря (а.с.4).

При прийомі на роботу ОСОБА_2З відповідно до вимог ст. 29 КЗпП України ознайомлена з умовами праці та правилами трудового розпорядку, з нею укладено договір про повну матеріальну відповідальність (а.с.42,47). Відповідно до цього договору ОСОБА_2 приймає на себе повну матеріальну відповідальність за збереження ввірених підприємством матеріальних цінностей, веде їх облік, зобовязана належним чином обліковувати такі, дбайливо ставитись до ввіреного їй майна, вживати заходи щодо попередження збитків. Відповідно до ст. 135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо повязані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Безпосереднім обслуговуванням товарних цінностей є їх прийняття і збереження.Відповідно до «Переліку посад і робіт, які заміщуються або виконуються робітниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, які були передані їм для збереження, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування в процесі виробництва, а також типового договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність», майстер виробництва є тією особою з якою може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність, оскільки такий виконує роботи, зазначені у названому Переліку, і які дають підстави для укладення з таким договору про повну матеріальну відповідальність.

Ревізіями (акти від 12 квітня, 1 і 15 грудня 2009 року, 16 січня, 6 лютого 2010 року) виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей, з якою позивач погодилася, акти підписала без застережень. Службовим розслідуванням причин нестачі визначено, що така виникла в результаті недотримання технологічних процесів на виробництві, що потягнуло втрати на виробництві, а також неналежним обліком та зберіганням товарних цінностей. Порушення допущені матеріально-відповідальними особами.

Відповідно до п. 2 ч. І ст. 41 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довіря до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Підставою для розірвання трудового договору у звязку з втратою довіри є здійснення працівником винних дій. Форма вини при цьому значення не має. Необережна вина працівника також може бути підставою для звільнення так, як і вина умисна.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 41 КЗпП України, розірвання договору у випадках, передбачених цією статтею, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40 цього Кодексу, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3, - також вимог статті 43.

Верховний Суд України у п. 28 постанови Пленуму №9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснив, що при розгляді справ про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктами 2 і 3 ст. 41 КЗпП, судам слід враховувати, що розірвання трудового договору з цих підстав не є заходом дисциплінарного стягнення і тому вимоги статей 148, 149 КЗпП про строк і порядок застосування дисциплінарних стягнень на ці випадки не поширюються. Разом з тим при вирішенні справ про звільнення з цих підстав суди мають брати до уваги відповідно час, що пройшов з моменту вчинення винних дій чи аморального проступку, наступну поведінку працівника і інші конкретні обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Звільнення з підстав втрати довіря (п. 2 ст. 41 КЗпП) суд може визнати обґрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т. п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довіря (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями).

Розірвання трудового договору за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України допускається відповідно до ст. 43 КЗпП України лише за попередньою згодою профспілкової організації. На підприємстві профспілкова організація відсутня.

З посадової інструкції майстра виробництва незбираного молока та кисломолочної продукції, масла та згущеного молока (а.с.52-53) вбачається, що майстер зобовязаний здійснювати облік поступаючої речовини, вести виробничо-технічні журнали, а також облік сировини.

З рапорту від 2 січня 2010 року про переробку продукту згущеного і виготовлення продукту вареного вбачається, що Гиряк 0.3. не вказала залишку продукту на початку дня та на його кінець. Актом ревізії від 9 лютого 2010 року підтверджується наявність нестачі продукту згущеного. При перевірці ведення обліку виявлені порушення, що полягають у відсутності підписів матеріально-відповідальних осіб.

Відповідно до пункту 11.1. Інструкції про інвентаризацію основних засобів, нематеріальних активів, товарно-матеріальних цінностей, грошових коштів і документів та розрахунків, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 11 серпня 1994р. №69, для проведення інвентаризаційної роботи на підприємствах, розпорядчим документом їх керівника створюються постійно діючі інвентаризаційні комісії у складі керівника структурного підрозділу, головного бухгалтера, які очолюються керівником підприємства або його заступником. Пунктом 11.2. Інструкції передбачено, що робочі інвентаризаційні комісії очолюються представником керівника підприємства, який призначив інвентаризацію. Інвентаризація проводиться повним складом інвентаризаційної комісії та у присутності матеріально-відповідальної особи. За вимогами пункту 11.4. робочі інвентаризаційні комісії несуть відповідальність за повноту і точність внесення до інвентаризаційних описів даних про фактичні залишки майна; оформляють протоколи із зазначенням у ньому результатів інвентаризації і висновків щодо них, пропозицій про залік нестач та лишків по пересортиці, списанню нестач в межах норм природних втрат, а також понаднормових нестач і втрат від псування цінностей із зазначенням вжитих заходів щодо запобігання таким втратам і нестачам. Виявлена внаслідок проведення інвентаризації товарно-матеріальних цінностей нестача свідчить про неналежне виконання своїх трудових обовязків матеріально-відповідальною особою та наявність в її діях вини у вигляді необережності.

На підставі аналізу наявних у справі доказів суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність доказів того, що керівництво не створило для позивача умов, необхідних для нормальної роботи і забезпечення повного збереження продукції, яку вона отримувала під звіт, зокрема незабезпечення тарою для продукції, про що позивачем подавалися службові записки, оскільки відомістю по матеріалах в експлуатації стверджується про наявність надлишку пакувальної тари (а.с.153-154), а також не здобуто доказів того, що таке є причиною нестачі продукції.

Разом з тим судом встановлено, що наказом №25 від 1 квітня 2009 року відносно ОСОБА_2 застосовано штрафні санкції за спробу винести 300 г продукту згущеного без відповідних документів, а наказом №15 від 11 лютого 2010 року за халатне відношення до своїх службових обовязків ОСОБА_2 винесено догану.

Аналізуючи наявні у справі докази в їх сукупності, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що відповідачем доведено факт порушення і вину матеріально-відповідальної особи ОСОБА_2 у виникненні нестачі товарно-матеріальних цінностей. Відтак, звільнення ОСОБА_2 з підстав втрати довіри (п.2 cт. 41 КЗпП України) слід визнати обґрунтованим, оскільки власник при вирішенні спору довів факт порушення, що полягало у нестачі товарно-матеріальних цінностей, допущеній особою, яка несе повну матеріальну відповідальність перед роботодавцем та безпосередньо обслуговує товарні цінності, порушила правила проведення операцій із матеріальними цінностями, що є такими діями, які дають власнику підстави для втрати довіри до позивача.

З наказу про прийом на роботу вбачається, що позивач прийнята на посаду майстра виробництва. Така посада передбачена і штатним розкладом підприємства. Цю обставину ствердила і позивач. У наказі про звільнення вказано, що позивача звільнено з посади майстра зміни. Така посада штатним розкладом не передбачена, позивача не було переведено на таку посаду. Відтак, у наказі про звільнення допущено неточність, яка не може впливати на вирішення спору по суті.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі наявних у справі доказів.

З такими висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК, колегія суддів,- У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 січня 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: