АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/2090/5927/2012 р. Головуючий 1 інстанції: Проценко Л.Г.
Справа № 2024/2к/11 Доповідач: Івах А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 листопада 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Івах А.П.,

суддів Пшенічної Л.В., Борової С.А.,

при секретарі Варюшичевої А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою голови Державного концерну «Туркменнефть»ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 18 травня 2012 року по справі за клопотанням голови Державного концерну «Туркменнефть»ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення ОСОБА_1 казиєта Туркменистан від 21 червня 2006 року про стягнення суми з ВАТ «Веста», -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року голова Державного концерну «Туркменнефть»ОСОБА_1, у відповідності до статті 7 угоди «Про порядок вирішення спорів, повязаних із здійсненням господарської діяльності»від 20 березня 1992 року, ратифікованої Україною у грудні 1992 року, звернувся до Вищого господарського суду України з клопотанням про визнання та виконання на території України рішення ОСОБА_1 казиєта Туркменистана від 21 червня 2006 року про стягнення суми з ВАТ «Веста»на користь Державного концерну «Туркменнефть»41000 доларів США боргу, 3280 доларів США штрафу та 4428 доларів США держмита.

Вказане клопотання було передано для розгляду до Ленінського районного суду міста Харкова, за місцезнаходженням боржника по справі.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Харкова від 18 травня 2012 року в задоволенні клопотання голови Державного концерну «Туркменнефть»ОСОБА_1 про визнання та виконання на території України рішення ОСОБА_1 казиєта Туркменистана від 21 червня 2006 року про стягнення суми з ВАТ «Веста»відмовлено.

В апеляційній скарзі голова Державного концерну «Туркменнебіт»ОСОБА_1 просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову, якою клопотання про визнання та виконання на території України рішення ОСОБА_1 казиєта Туркменистана від 21 червня 2006 року про стягнення суми з ВАТ «Веста»задовольнити. При цьому посилається на: порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Особа, що звернулася до суду з клопотанням та апеляційною скаргою на ухвалу суду першої інстанції, в судове засідання не зявилася, направила телеграму з проханням розглянути справу за відсутності представника ДК «Туркменнефть»на підставі наявних у справі та наданих раніше документів.

Представник ВАТ «Веста»в ході апеляційного розгляду справи заперечував проти задоволення доводів апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ВАТ «Веста», перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд першої інстанції керувався тим, що ДК «Туркменнефть»звернувся з ним після закінчення трирічного строку після набрання рішенням законної сили.

Розглядаючи питання щодо надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, суд першої інстанції на виконання вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення клопотання, у своїй ухвалі навів підстави, передбачені ст.ст. 391, 396 ЦПК України для такої відмови.

Висновок суду, з яким погоджується судова колегія, відповідає вимогам ст.ст. 57, 59, 60, 64 ЦПК України і погоджується з положеннями ст.ст. 72, 391, 396 ЦПК України

По справі достовірно встановлено, що рішення ОСОБА_1 казиєта Туркменистана від 21 червня 2006 року у справі за позовом ДК «Туркменнефть»м.Туркменабат до ТОВ «Веста м.Харкова про стягнення суми набрало законної сили 1 липня 2006 року (а.с. 7-13).

Згідно зі ст. 391 ЦПК України рішення іноземного суду може бути пред'явлено до примусового виконання в Україні протягом трьох років з дня набрання ним законної сили, за винятком рішення про стягнення періодичних платежів.

У пункті «е»ст.55 Конвенції визначено, що у визнанні передбачених ст.52 рішень та у наданні дозволу на примусове виконання може бути відмовлено у випадках, якщо минув термін давності примусового виконання, передбачений законодавством Договірної Сторони, суд якої виконує доручення.

Пунктом 5 ч.2 ст.396 ЦПК України передбачено, що у задоволенні клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду може бути відмовлено, якщо пропущено строк предявлення рішення іноземного суду до примусового виконання в Україні, встановлений міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України та цим Законом.

Таким чином, рішення суду могло бути предявлене до примусового виконання на території України до 1 липня 2009 року.

Разом з тим, клопотання про визнання та примусове виконання рішення було подане у лютому 2011 року, отже після закінчення трирічного строку предявлення рішення іноземного суду до примусового виконання на території України.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що 22 лютого 2007 року ДК «Туркменнефть»направляв аналогічне клопотання на імя голови Вищого Арбітражного Суду України з проханням надати допомогу в прийнятті законного рішення, але ж відповіді не було отримано, а тому, виходячи з вимог ст.73 ЦПК України слід вважати процесуальний строк перерваним, судовою колегією не може бути прийнято до уваги, оскільки у відповідності до положень ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На виконання вимог вказаного закону особа, що звернулася з клопотанням, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів.

Сама копія клопотання від 22 лютого 2007 року за №Т 06-08/043 (а.с.17) на імя голови Вищого Арбітражного Суду України не може служити належним та допустимим доказом на обгрунтування посилання щодо поважності пропуску процесуального строку на предявлення до примусового виконання в Україні рішення іноземного суду, оскільки дані про його одержання адресатом та про подальший рух - відсутні.

За таких обставин, судова колегія вважає, що суд першої інстанції за результатами оцінки наявних у справі доказів, виконавши вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, ухвалив судове рішення (ухвалу), що відповідає вимогам ст.ст. 208, 209, 213-214, ч.2 п.5 ст.396 ЦПК України, навів мотиви прийняття рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу голови Державного концерну «Туркменнефть»ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду міста Харкова від 18 травня 2012 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: