Апеляційний суд Івано-Франківської області
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2012 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Васильковського В.М., Матківського Р.Й.

секретаря Возняк В.Д.

з участю:ОСОБА_1;представників відповідача - ОСОБА_2, ОСОБА_3 третьої особи - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Державного підприємства «Коломийське лісове господарство», третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог-директора ДП «Коломийське лісове господарство» - ОСОБА_4 про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 лютого 2012 року,-

в с т а н о в и л а:

В жовтні 2011 року ОСОБА_5 звернулась до Коломийського міськрайонного суду з позовом про поновлення на роботі і стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Рішенням суду від 20 лютого 2012 року у позові ОСОБА_5 відмовлено.

На дане рішення позивачка подала апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апелянт зазначає, що згідно ст. 42 КЗпП при скороченні чисельності чи штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці, їй мали надати переважне право залишення на роботі, як працівнику з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Судом першої інстанції при вирішенні її спору не дотримано _____________________________________________________________________________

Справа № 2/0909/1994/2011 Головуючий І інстанції: Беркещук Б.Б.

Провадження № 22ц/0990/704/2012 Суддя-доповідач: ОСОБА_6

Категорія 52

вимог законодавства в частині надання переваги залишення її на роботі як працівника з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві. При цьому не враховано, що в неї на утриманні є неповнолітній син та те, що вона має більш високу кваліфікацію ніж працівники, які були залишені на роботі, а саме: ОСОБА_7 та ОСОБА_8

У звязку з вищенаведеним, вважає, що є всі підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення із задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

В судовому засіданні апелянт підтримала доводи апеляційної скарги, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позову.

Представники відповідача вимоги скарги заперечили, вважають її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просили залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, доводи апелянта, заперечення проти скарги представників відповідача, пояснення третьої особи й перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно ч.ч.1,2 ст.492 КЗпП України, про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

За змістом ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 цього Кодексу може бути проведено лише за попередньою згодою профспілкового органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, звільнення ОСОБА_5 було обумовлене реорганізацією структури ДП «Коломийське лісове господарство» та скороченням чисельності працівників. Про заплановане вивільнення позивача попереджено 04.07.2011 року, однак від підпису ОСОБА_5 відмовилася, а 25.08.2011 року профспілковий комітет надав згоду на її звільнення.

З огляду на положення ст.42 КЗпП України та виходячи з фактичних обставин у справі вбачається, що відповідачем враховано обставини, що обумовлюють переважне право працівників на залишення на роботі при вивільненні у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці. Щодо доводів апелянта про наявність на час звільнення інших відповідних вакансій, які не були їй запропоновані слід зазначити наступне.

Згідно оглянутих в судовому засіданні апеляційного суду штатних розписів вбачається, що після реорганізації установи скорочено посаду робітниці на лісокультурних роботах, яку обіймала ОСОБА_5, інші вакантні посади, які могли бути їй запропоновані були відсутніми, а тому позивачка не могла мати переважного права залишення на роботі, про що остання стверджувала в поданій нею апеляційній скарзі .

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив докази та дав їм оцінку і рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення не встановлено.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.218, 307,308,313-315,317 ЦПК України, колегія суддів , -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 20 лютого 2012 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: В.М. Васильковський

ОСОБА_9