Справа № 22-ц-1454/12 Головуючий у 1 інстанції: Курилець А. Р.
Провадження № 22-ц/1390/1454/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2012 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

ОСОБА_2

суддів: Шандри М.М., Мусіної Т.Г.

при секретарі: Гордій У.М.

з участю: ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2011 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства ВТБ Банкдо ОСОБА_4, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Портал-інвест группро стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк, третя особа Товариство з обмеженою відповідальністю Портал-інвест группро визнання договору поруки припиненим,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням первісний позов задоволено.

Рішення суду оскаржив відповідач.

В апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задоволити зустрічні позовні вимоги в повному обємі.

Вислухавши доповідача, пояснення на підтримання апеляційної скарги, заперечення, перевіривши матеріали справи і доводи скарги, колегія суддів вважає, що її слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

В судовому засіданні встановлено, що позивач звернувся до відповідача із позовом в якому просив стягнути з останнього суму боргу за кредитним договором № 10.76/07-КД від 13.08.2007р., укладеними між сторонами. Сума заборгованості відповідача за вказаним договором становить 11319132,05 гривень та судові витрати, які просив стягнути у судовому порядку. Для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором було укладено договір поруки, між банком та та ОСОБА_4 В обгрунтування позовних вимог посилався на додані до позовної заяви письмові докази, які підтверджують право вимоги до відповідача та розмір заборгованості останнього.

ОСОБА_4 подав до суду зустрічний позов, в якому просив визнати договір поруки припиненим.

Судом встановлено, що як вбачається з копії кредитного договору 13.08.2007 року між позивачем та ТзОВ Портал-інвест групбув укладений кредитний договір №10.76/07-КД, згідно якого ТзОВ Портал-інвест групотримало кредит в сумі 1585000 доларів США, зі сплатою 13% річних на строк до 12 серпня 2013 року.

В забезпечення зобовязання за вказаним вище кредитним договором було укладено договір поруки від 13.08.2007 року між позивачем та ОСОБА_4, згідно якого поручитель зобовязався відповідати за невиконання ТзОВ Портал-інвест групусіх зобовязань перед кредитором, що виникли з кредитного договору №10.76/07-КД від 13.08.2007 року в повному обсязі.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач виконав зобов'язання за вказаним кредитним договором №10.76/07-КД від 13.08.2007 року, а саме кредитним договором та виписками про рух коштів на банківських рахунках відповідача, якими підтверджується факт передачі відповідних сум коштів відповідачу.

Таким чином суд, задовольняючи позовні вимоги, вірно виходив з того, що Взятих на себе зобов'язань, за відповідач за кредитним договором № 139-В/46 від 02.09.2008р. не виконав, у зв'язку з чим виникла заборгованість в розмірі 11282234,75 гривень.

Вказані розрахунки складені у відповідності до умов кредитного договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення

повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася.

Статті 47 та 49 Закону України "Про банки і банківську діяльність" визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції незалежно від виду валюти, яка використовується. Указані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Порядок надання дозволу НБУ на банківські операції та генеральних ліцензій встановлюється також Положенням про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операції, затвердженим постановою Правління НБУ від 17 липня 2001 року № 275, у п. 5. З якого зазначено, що письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностям, що перераховані в цьому Положенні, є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом КМУ.

Правовий аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що банк як фінансова установа, отримавши в установленому законом порядку банківську ліцензію та відповідний письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями, який є генеральною ліцензією на валютні операції, має право здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до вимог ст. 227 ЦК України правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

Згідно з банківською ліцензією, виданою АТ "Факторіал-Банк" (правонаступником якого є ПАТ "СЕБ Банк") Національним банком України, ПАТ "СЕБ Банк" має право здійснювати банківські операції, зокрема, надавати кредити в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин, суд приходить до висновку, про безпідставність покликань апелянта ОСОБА_5В на те, що суд не застосував ст.99 Конституції України та ст.ст. 192, 193, 203, 215, 524, 533 ЦК України, де зазначено, що зобовязання має бути виражене в грошовій одиниці України гривні або у грошовому еквіваленті іноземної валюти і недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог законодавства, оскільки вчиняючи (укладаючи) оспорюваний кредитнийдоговір,банк мав на це відповідні дозволи (ліцензії),як того вимагало,діюче на той час спеціальне законодавство.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, при триманням. завдатком.

Договором поруки від 02.09.08 року забезпечено вимоги кредитодавця, що випливають з кредитного договору № 139-В/46.

Частиною 1 ст. 559 ЦК України передбачено, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання.

Рішення відповідає вимогам процесуального та матеріального права, доводи скарги висновків суду не спростовують, тому її слід відхилити.

Керуючись ч.1 п. 1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2011 року відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 10 листопада 2011 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_6