Справа № 1813/3138/2012
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"04" грудня 2012 р. Охтирський міськрайсуд Сумської області в складі:

головуючого Сидоренка Р.В.,

при секретарях Куцай В.Ф., Максаковій Ю.М., Зубатовій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

його представника, адвоката ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу не дійсним, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -

В С Т А Н ОВ И В:

ОСОБА_1 22.05.2012 р. звернувся з позовом до відповідача про стягнення боргу по договору позики в якому просить суд стягнути з відповідача кошти в сумі 8514 грн. 60 коп. (8000 боргове зобовязання, 300 грн. витрати на правову допомогу, 214.60 грн. сплачена ним сума судового збору). Свої вимоги мотивує тим, що 8.11.2009 р. він передав у власність відповідачу автомобіль DAF FT 95 білого кольору 1991 року випуску. За зазначений автомобіль останній мав сплатити йому 45000 грн. з розстрочкою з 8.11.2009 р. по серпень 2010 р. у сумі по 5000 грн. щомісяця. У підтвердження зазначеного факту між ними було складено акт прийому-передачі транспортного засобу та складена розписка за якою відповідач зобовязався виплатити йому зазначену суму. Деякий час він виконував свої зобовязання добросовісно і сплатив йому 37000 грн. решту грошей відповідач йому не повертає не дивлячись на неодноразові звернення з його боку із цього приводу. Тому прохав вимоги задовольнити у повному обсязі. Заявами від 20.08.2012 р. та від 4.12.2012 р. позивач уточнив вимоги прохаючи додатково стягнути на свою користь 2300 грн. витрат на правову допомогу адвоката, 750 грн. витрат за відвідування адвокатом судових засідань, 420 грн. витрат на оплату оголошення про виклик до суду, долучивши копію договору про надання юридичних послуг та квитанції про оплату.

ОСОБА_4 20.07.2012 р. звернувся до ОСОБА_1 із зустрічним позовом прохаючи визнати недійсним вищезазначений правочин купівлі-продажу автомобіля DAF FT 95 білого кольору 1991 року випуску від 8.11.2009 р. внаслідок того, що ОСОБА_1 не будучи власником зазначеного транспортного засобу вчинив його не маючи на це права, а також через те, що останній не виконав усно оговорену між сторонами істотну умову зазначеного правочину щодо документального оформлення транспортного засобу, його постановки на облік на імя ОСОБА_4.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі. При цьому пояснили, що автомобіль ОСОБА_1 був проданий відповідачеві під розібрання на запчастини, про що була попередня домовленість. Попередній власник зазначеного автомобіля ОСОБА_8, з яким співпрацював позивач, раптово помер. Однак за життя він зняв даний транспортний засіб з реєстрації, оскільки мав намір його продати, бо даний автомобіль через характеристики двигуна був не придатний для подальшої його експлуатації під час міжнародних перевезень. Збутом зазначеного автомобіля займався позивач за попередньою домовленістю з спадкоємцем померлого власника ОСОБА_9 на підставі укладеного між ними договору. Істотні умови договору купівлі-продажу щодо його предмета та ціни між сторонами були досягнуті та відбулось його часткове виконання сторонами. Зокрема він передав відповідачеві автомобіль, а той, у свою чергу, провів частковий розрахунок із ним, що підтверджується відповідним актом та розпискою. Тому вимагає стягнути зазначену суму коштів на його користь. Зустрічні позовні вимоги не визнають. Пояснили, що відповідач свідомо придбавав транспортний засіб на запчастини. Домовленості про сприяння у постановці транспортного засобу на облік не було. Обману відповідача також не було, адже він був обізнаний із тим, що продавець не є власником транспортного засобу. Йому разом із автомобілем було передано також і технічний паспорт на зазначений автомобіль на імя померлого ОСОБА_8. Доказом того, що автомобіль придбавався під розбір на запчастини є також те, що відповідач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності і надає послуги з реалізації запчастин вантажних автомобілів DAF, MAN, SKANIA, RENAULT, VOLVO та ціна правочину, адже домовленість про продаж автомобіля була досягнута за ціною нижчою за звичайну ціну на аналогічні транспорті засоби. Будь-яких претензій на адресу ОСОБА_1 з приводу неможливості реєстрації автомобіля до цього часу ОСОБА_4 не предявляв. Позивач ОСОБА_1 має право звернення до суду із зазначеним позовом, адже він не отримав зазначену у договорі із спадкоємницею після смерті батька ОСОБА_9 суму винагороди за продаж автомобіля.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні вимоги не визнав. Повністю підтримує зустрічний позов. Пояснив що ОСОБА_1 не мав права продавати зазначений автомобіль, бо не є його власником. Договір доручення на який він посилається як на такий, що давав йому право реалізації автомобіля та звернення до суду із позовом, є сумнівним із точки зору його законності, ставить під сумнів підпис ОСОБА_9 під ним. Звертає увагу на те, що ані ОСОБА_9, ані інші спадкоємці після смерті власника автомобіль у спадщину не прийняли, отже не мали права розпоряджатись ним на той час. Дану спадщину слід вважати відумерлою. При реалізації автомобіля буди порушені вимоги щодо письмової форми правочину, що передбачено ст. 208 ЦК України.

Треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи у судове засідання не зявились, про причини не явки до суду не повідомили.

Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що первинні та зустрічні позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне.

Судом встановлено, що між тереновою І.О. та відповідачем ОСОБА_4 існують договірні відносини з купівлі продажу автомобіля DAF FT 95 білого кольору 1991 року випуску. Підтвердженням укладення сторонами зазначеного договору є розписка ОСОБА_4 від 8.11.2009 р. (а.с. 5)

Правомірність реалізації ОСОБА_1 зазначеного транспортного засобу під розбір на автозапчастини підтверджується договором доручення від 29.07.2009 р. укладеним між позивачем та спадкоємницею померлого колишнього власника зазначеного транспортного засобу ОСОБА_8 ОСОБА_5. За даним договором позивач зобовязався від імені та за рахунок довірителя продати під розбір на автозапчастини вантажний автомобіль DAF FT 95, який належав її батькові ОСОБА_8 та був знятий з державної реєстрації за його життя для продажу (п. 1.1 Договору). Згідно ч. 2 зазначеного Договору ОСОБА_1 узяв на себе обовязок укладати від імені та в інтересах довірителя договори а також підписувати та оформляти документи щодо продажу вантажного автомобіля у будь-якій формі. Продати автомобіль за ціною не менше 40000 грн.. Після закінчення строку дії Договору повернути Довірителю суму отриманих від покупців коштів, якщо сторонами не узгоджено інше. У разі порушення покупцем обовязків щодо проведення повного та своєчасного розрахунку за продаж автомобіля проводити претензійно-позовну роботу по стягненню боргу. (а.с. 46-47)

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно акту приймання-передачі ОСОБА_1 здав, а ОСОБА_4 прийняв автомобіль DAF FT 95 білого кольору 1991 року випуску. Останній претензій до продавця щодо технічного стану транспортного засобу не має.

Згідно розписки ОСОБА_4 від 8.11.2009 р. останній взяв на себе зобовязання сплатити ОСОБА_1 гроші в сумі 45000 грн. з розстроченням платежу по 5000 грн. щомісяця з розстрочкою з 8.11.2009 р. по серпень 2010 р..

Також згідно матеріалів справи, ОСОБА_1 листом від 23.01.2012 р. звертався до ОСОБА_4 з проханням погасити несплачену частину заборгованості згідно розписки. Даний лист був отриманий ОСОБА_4 2.02.2012 р. (а.с. 12, 13)

Судом встановлено, що на даний час відповідачем не у повному обсязі проведено оплату за отриманий товар (грошові кошти в сумі 8000 грн.).

Відповідно до ч. 1 ст. 706 ЦК України покупець зобовязаний оплатити товар за ціною, оголошеною продавцем у момент укладення договору, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті зобовязання.

Належних та допустимих доказів того, що дану сума коштів була сплачена відповідач не надав.

При вирішенні первинного позову суд виходить з положень ст. 15 ЦК України згідно якої кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ст. 1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені і за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя.

З огляду на викладене суд прийшов до висновку про те, що незважаючи на встановлену судом наявність у ОСОБА_4 боргу за придбаний автомобіль, ОСОБА_1 не має права вимоги зазначеної суми на саме на свою користь. Укладенням договору купівлі-продажу у останнього до ОСОБА_4 не виникло будь-яких прав та обовязків.

До твердження представника ОСОБА_1 про те, що він має право вимоги до відповідача так як залишилась ним не отриманою сума винагороди, що визначена у п. 4.1 договору доручення від 29.07.2009 р., суд відноситься критично. Питання винагороди згідно зазначеного пункту договору має вирішуватись між його сторонами якими є ОСОБА_1 та ОСОБА_5. ОСОБА_4 не є стороною зазначеного договору.

З огляду на викладене, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення боргу слід відмовити за безпідставністю.

При вирішенні зустрічного позову суд не погоджується із доводами представника про те, що під час реалізації транспортного засобу ОСОБА_1 діяв в особистих інтересах, адже факт виконання останнім вищезазначеного договору доручення та передачі ОСОБА_5 сплаченої частини суми коштів отриманої ним від відповідача ОСОБА_4 у сумі 37000 грн. підтверджується його повідомленням на адресу останньої. У повідомленні ОСОБА_1 зазначає про наявність заборгованості відповідача у сумі 8000 грн. та ОСОБА_5 письмово засвідчує факт отримання нею від ОСОБА_1 сплаченої відповідачем суми коштів внаслідок реалізації автомобіля (а.с. 54).

Не погоджується також суд із доводами представника про недійсність договору доручення від 29.07.2009 р. укладеним між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з огляду на сумнівність справжності її підпису під зазначеним договором, оскільки належних та допустимих доказів що б підтверджували даний факт ним не надано, клопотання про призначення експертизи для зясування зазначених обставин не заявлялось.

Суд також вважає неналежними доводи позивача про недійсність правочину купівлі-продажу транспортного засобу з огляду на недотримання його письмової форми.

Обовязкова державна реєстрація зазначеного правочину не вимагається. Договір купівлі продажу-транспортного засобу належить вчиняти у письмовій формі, оскільки його ціна перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Однак відповідно до ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Як зазначено вище, допустимим та належним доказом укладеного правочину купівлі-продажу автомобіля є розписка, що була написана власноручно самим відповідачем ОСОБА_4, що у судовому засіданні не заперечували сторони.

Також як на підставу недійсності правочину ОСОБА_4 у зустрічній позовній заяві посилається на введення його ОСОБА_1 в оману щодо його істотних обставин. Зокрема, щодо обіцянки ОСОБА_1 поставити автомобіль на облік в органах МРЕВ ДАІ для його подальшої експлуатації. Також зазначив про те, що ОСОБА_1 приховав від нього відомості про те, що він не був на час продажу власником транспортного засобу. До даних тверджень позивача за зустрічним позовом ОСОБА_4 та його представника у судовому засіданні, суд відноситься критично. Дані твердження у судовому засіданні не знайшли будь-якого підтвердження належними та допустимими доказами. Суд виходить із того що ОСОБА_4 знав про те, що транспортний засіб не належить ОСОБА_1, адже останній разом із автомобілем передав йому і свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, де було зазначено як власника автомобіля, померлого ОСОБА_8 Суд приймає до уваги як належні докази того, що автомобіль придбавався саме під розбір на запчастини те, що відповідач зареєстрований як субєкт підприємницької діяльності і надає послуги з реалізації запчастин вантажних автомобілів DAF, MAN, SKANIA, RENAULT, VOLVO (а.с. 57) та враховує ціну правочину, адже домовленість про продаж автомобіля була досягнута за ціною нижчою за звичайну ціну на аналогічні транспорті засоби (а.с. 60). Будь-яких претензій на адресу ОСОБА_1 з приводу неможливості реєстрації автомобіля до часу розгляду справи ОСОБА_4 не предявляв.

Стосовно заявлених у судовому засіданні доводів представника відповідача про відсутність права на продаж автомобіля у ОСОБА_5, яка не прийняла спадщину, не переоформила автомобіль на своє імя, не отримала згоду на відчуження у інших спадкоємців, суд виходить з наступного.

Правомірність реалізації ОСОБА_1 зазначеного транспортного засобу під розбір на автозапчастини, як зазначалось вище, підтверджується договором доручення від 29.07.2009 р. укладеним між позивачем та спадкоємницею померлого колишнього власника зазначеного транспортного засобу ОСОБА_8.

Згідно ч. 1,2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину чи не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи застереженням.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як було встановлено у судовому засіданні згідно свідоцтва про право на спадщину від 2.07.2009 р. ОСОБА_5 є спадкоємцем ? частини спадкового майна після смерті батька ОСОБА_8, який помер 14.08.2009 р.. Спадкове майно складається із грошових вкладів у банку. Свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частину спадкового майна було видано дружині спадкодавця ОСОБА_6 та ще не видане синові спадкодавця ОСОБА_7 (а.с. 48)

Фактичний вступ в управління або володіння будь-якою частиною спадкового майна розглядається як прийняття усієї спадщини. Реалізація транспортного засобу мала місце після отримання донькою та дружиною померлого свідоцтв про право на спадщину частини належного йому за життя майна.

Таким чином, суд прийшов до висновку про те, що ОСОБА_5, зі згоди інших спадкоємців (ст. 369 ЦК України), правомірно розпорядилась транспортним засобом, не провівши його реєстрацію в органах МРЕВ на власне імя та не отримавши свідоцтво про право на спадщину.

Як зясовано у судовому засіданні, автомобіль померлим власником був знятий із реєстрації 15.07.2008 р. для його подальшої реалізації. Спадкоємець померлого не маючи наміру його подальшого використання збула зазначений транспортний засіб скориставшись допомогою позивача ОСОБА_1 на розбір під запчастини.

За таких обставин суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу вантажного автомобіля DAF FT 95 не дійсним.

Судові витрати слід залишити за сторонами без відшкодування.

На підставі викладеного, ст. ст. 203, 208, 215, 369, 706, 1000, 1003, 10, 1268 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення боргу відмовити за безпідставністю.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу транспортного засобу не дійсним відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Сумської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк із дня проголошення рішення апеляційної скарги, у разі відсутності осіб у судовому засіданні під час проголошення рішення з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після спливу строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_10