№ 2-3762/12
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 жовтня 2012 року

м. Київ

Суддя Солом‘янського районного суду м.
Києва Бурлака О.В., розглянувши заяву
ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про
забезпечення позову у цивільній справі
за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3,
ОСОБА_4, третя особа: Головне управління
юстиції у м. Києві про поновлення
строку для подачі заяви про прийняття
спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду з позовом до відповідачів про
поновлення строку для подачі заяви про
прийняття спадщини, в якому просить
визначити йому додатковий строк у
шість місяців для подання ним заяви до
П’ятої Київської державної
нотаріальної контори про прийняття
спадщини після померлої 07 січня 2010 року
ОСОБА_5.

Ухвалою Солом'янського районного суду
м. Києва від 21.05.2012 року відкрито
провадження по справі за позовом
ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа:
Головне управління юстиції у м. Києві
про поновлення строку для подачі заяви
про прийняття спадщини.

28 вересня 2012 року представник позивача
ОСОБА_1 –ОСОБА_2 звернувся до суду із
заявою про забезпечення позову,
зареєстровану в канцелярії суду 02.10.2012
року за Вх. №64425, в якій просить
накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1.

Свою заяву мотивує тим, що предметом
спору є поновлення строку для
прийняття спадкового майна –квартири
АДРЕСА_1. Невжиття заходів забезпечення
позову може в подальшому утруднити
виконання рішення суду, оскільки
вважає, що відповідачі мають намір
швидко відчужити спадкове майно до
моменту, коли суд постановить рішення з
предмету спору.

Дослідивши матеріали справи,
співставивши їх вимоги у відповідності
до вимог чинного законодавства, суд
вважає, що заява про забезпечення
позову не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України
суд за заявою осіб, які беруть участь у
справі, може вжити, передбачені цим
Кодексом, заходи забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається на
будь-якій стадії розгляду справи, якщо
невжиття заходів забезпечення може
утруднити чи зробити неможливим
виконання рішення суду.

Згідно ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов
забезпечується: накладенням арешту на
майно або грошові кошти, що належать
відповідачеві і знаходяться у нього
або в інших осіб; забороною вчиняти
певні дії; встановленням обов’язку
вчинити певні дії; забороною іншим
особам здійснювати платежі або
передавати майно відповідачеві чи
виконувати щодо нього інші
зобов’язання; зупиненням продажу
арештованого майна, якщо подано позов
про визнання права власності на це
майно і про зняття з нього арешту;
зупиненням стягнення на підставі
виконавчого документа, який
оскаржується боржником у судовому
порядку; передачею речі, яка є
предметом спору, на зберігання іншим
особам.

Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЦПК України
заява про забезпечення позову
розглядається судом, у провадженні
якого перебуває справа, в день її
надходження без повідомлення
відповідача та інших осіб, які беруть
участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 152 ЦПК України види
забезпечення позову мають бути
співмірними із заявленими позивачем
вимогами.

Співмірність заходу забезпечення
позову, що застосовується судом, окрім
іншого, полягає у наявності зв`язку між
конкретним видом забезпечення позову і
предметом позовної вимоги.

Законом передбачено, що забезпечення
позову можливе лише в разі достатньо
обґрунтованого припущення про те, що
невжиття заходів забезпечення може у
майбутньому утруднити чи зробити
неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про
практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову»передбачено, що
розглядаючи заяву про забезпечення
позову, суд (суддя) має з урахуванням
доказів, наданих позивачем на
підтвердження своїх вимог,
пересвідчитися, зокрема, в тому, що між
сторонами дійсно виник спір та існує
реальна загроза невиконання чи
утруднення виконання можливого
рішення суду про задоволення позову;
з'ясувати обсяг позовних вимог, дані
про особу відповідача, а також
відповідність виду забезпечення
позову, який просить застосувати особа,
котра звернулася з такою заявою,
позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення
позову, суд має брати до уваги інтереси
не тільки позивача, а й інших осіб,
права яких можуть бути порушені у
зв'язку із застосуванням відповідних
заходів.

Враховуючи викладене та суть позовних
вимог, зважаючи на те, що представник
позивача, порушуючи питання про
накладення арешту на вищевказану
квартиру, не надав суду будь-яких
доказів того, що відповідачами можуть
бути вчинені дії по відчуженню даної
квартири, або існує реальна загроза
невиконання чи утруднення виконання
рішення суду у разі задоволення позову,
представником позивача не
обґрунтовано необхідність
застосування вибраного виду
забезпечення позову, а також
враховуючи те, що вимоги позивача не є
співмірними з вартістю квартири, на яку
представник позивача просить накласти
арешт, суд приходить до висновку, що
дана заява є не обґрунтованою,
передчасною, а тому задоволенню не
підлягає.

Керуючись пунктом 4 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9
«Про практику застосування судами
цивільного процесуального
законодавства при розгляді заяв про
забезпечення позову», статтями 151-153,
208-210, 293, 294 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі
представника ОСОБА_2 про забезпечення
позову у цивільній справі за позовною
заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя
особа: Головне управління юстиції у м.
Києві про поновлення строку для подачі
заяви про прийняття спадщини
–відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду
подається протягом п'яти днів з дня її
проголошення. У разі якщо ухвалу було
постановлено без участі особи, яка її
оскаржує, апеляційна скарга подається
протягом п'яти днів з дня отримання
копії ухвали.

Суддя Солом'янського

районного суду м.
Києва

О.В. Бурлака