Справа № 2-5257/11
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2012 року Дзержинський районний суду міста Харкова у складі:

головуючого - судді - Лосєвої Д.А.

при секретарі - Долговій К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, сектор у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області про усунення перешкод к користуванні і розпорядженні житловим приміщенням та анулювання державної реєстрації

встановив:

24.05.2011 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом, в якому просять усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні квартирою № 63 в будинку № 9 по вулиці Старицького в м. Харкові., анулювати державну реєстрацію відповідачу ОСОБА_4, та зобов'язати Сектор у справах міграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області зняти з реєстраційного обліку ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло їм належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_2.

09 жовтня 1999 року ОСОБА_3 зареєстрував шлюбу з відповідачкою - ОСОБА_3 (до шлюбу прізвище Луценко ) О.П.

22 березня 2000 року ОСОБА_4 була зареєстрована в нашій квартирі. 05 квітня 2000 року від шлюбу у них народилась дитина - дочка ОСОБА_5.

Під час сімейного життя між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не склалися стосунки та почались сварки. 13 жовтня 2010 року ОСОБА_4 разом з донькою поїхала мешкати до своїх батьків. Приблизно через тиждень вона повернулася забрала свої особисті речі, речі доньки та документи. З цього часу вона жодного разу не приходила до квартири та не яким чином не намагалась в подальшому проживати в ній.

14 січня 2011 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірвано, на теперішній час житлом ОСОБА_4 не цікавиться, плату за користування житлом та комунальні послуги не здійснює, чим створює їм матеріальні труднощі.

Хоча реєстрація ОСОБА_4 у зазначеній квартирі носить формальний характер, вони не мають можливості розпоряджатися майном на свій розсуд.

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала, що виселиться з квартири, тільки, коли позивачі повернуть їй коштовності, які знаходились в цій квартирі.

Третя особа сектор громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ УМВС України у Харківській області у судове засідання не зявився, надав суду заяву з проханням розглядати справу у їх відсутності, розгляд справи по суті залишили на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

У відповідності до ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18 листопада 1997 року № 893 квартира АДРЕСА_2 належить позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності. (а.с. 13)

Як вбачається з свідоцтва про одруження 09 жовтня 1999 року позивач ОСОБА_3 зареєстрував шлюбу з відповідачкою - ОСОБА_4 (до шлюбу прізвище Луценко ) (а.с. 9)

Згідно довідки з місця мешкання про склад сімї та прописки, виданої комунальним підприємством Жилкомсервісдільниця № 2 ОСОБА_4 22.03.2000 року була прописана в квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів своєї сім'ї, і мають право розпоряджатися своєю власністю на свій розсуд.

Відповідно до ст. 155 ЖК України, жилі квартири, що є у приватній власності, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користування квартирою, крім випадків передбачених законом.

Судом встановлено та не заперечується відповідачкою ОСОБА_4, що 14 січня 2011 року шлюб між позивачем ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_4 розірвано, що підтверджує рішення Дзержинського районного суду м. Харкова (а.с. 10), після розірвання шлюбу вона разом з донькою поїхали мешкати до своїх батьків.

Допитані в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 також підтвердили факт не проживання відповідачки з жовтня 2010 року в вищезазначеній квартирі.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97 ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Відповідно до ст. 150 ЖК України і ст. 383 ЦК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно вимог ст.ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів.

Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, що права позивача порушені, а тому підлягають судовому захисту шляхом усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном, а державну реєстрацію відповідачки ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_2 анулювати.

Керуючись статтями 10, 11, 27, 28, 29, 30, 60 ЦПК України, ст.ст. 321, 383, 386, 391 ЦК України, ст.ст. 109, 150, 155 ЖК України, ст. 41 Конституції України суд суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 задовольнити:

Усунути перешкоди у користуванні і розпорядженні АДРЕСА_3 ОСОБА_8, ОСОБА_2, ОСОБА_3 Олексійовиу та зобов'язати сектор у справах громадянства, міграції та реєстрації фізичних осіб Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області анулювати державну реєстрацію ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_4.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: