Справа №22-2690/1604/12 Головуючий у 1-й інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач: Невідома Т.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

9 лютого 2012 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Невідомої Т.О.

суддів Пікуль А.А., Левенця Б.Б.

при секретарі Дем'яненко В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м Києва від 04 листопада 2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, ДругаКиївська державна нотаріальна контора, про визнання факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, визнання права спільної сумісної власності на майно, визнання постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зміну черговості у спадкуванні,

Встановила:

В лютому 2010 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про визнання факту проживання однією сім'єю із спадкодавцем, визнання права спільної сумісної власності на майно, визнання постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, зміну черговості у спадкуванні.

На обґрунтування своїх вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла ОСОБА_7, з якою він перебував у зареєстрованому шлюбі з 1967 року, в 1973 році шлюб було розірвано, однак після їх розлучення і до смерті ОСОБА_8 вони проживали однією сім'єю. Не зважаючи на розірвання шлюбу, вони з померлою продовжували проживати разом, піклуватись один про одного, мали спільний бюджет, купували речі, спільно проводили відпочинок. В цей час їх спільною працею та за спільні кошти було придбано АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2 , жилий будинок в АДРЕСА_3 , а також отримано ОСОБА_8 у спадок житловий будинок з надвірними будівлями на земельній ділянці, розташованій в АДРЕСА_4. Вказане майно він, позивач, вважає їх спільною сумісною власністю з померлою, оскільки майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї. Також зазначає, що до дня смерті він проживав з померлою однією сім'єю більше ніж п'ять років, а отже є спадкоємцем четвертої черги. В той же час він зазначає, що протягом тривалого часу він опікувався померлою, матеріально її забезпечував, надавав їй іншу допомогу, оскільки через свій вік, тяжку хворобу ОСОБА_8 була у безпорадному стані. З 1995 року померла не працювала, і все матеріальне забезпечення родини було за рахунок його заробітку. ОСОБА_8 протягом тривалого часу знаходилась під наглядом лікарів, проходила курси лікування, а останній час проходила лікування він тяжкої хвороби. Весь цей час він,позивач, опікувався нею і вважає , що має право на рівні

з спадкоємцями другої черги, відповідачами по справі, спадкувати майно померлої ОСОБА_8.

За викладених підстав просив визнати факт проживання його та ОСОБА_8 однією сім'єю, але не перебуваючи у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі;

визнати за ним ОСОБА_2 право спільної сумісної власності на 1/2 частину : АДРЕСА_5, АДРЕСА_1, будинку та земельної ділянки розміром 15 соток, які розташовані в Чернігівській області АДРЕСА_6, земельної ділянки розміром 6 соток, яка розташована в АДРЕСА_7; встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 із спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини; змінити черговість у спадкуванні за законом та надати право на спадкування ОСОБА_2 разом із спадкодавцем другої черги, які мають право на спадкування на все спадкове майно, яке залишилось після смерті ОСОБА_7, а також відшкодувати судові витрати.

Рішенням Печерського районного суду м Києва від 04 листопада 2011 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що відповідачі ухилялися від надання ОСОБА_8 допомоги в той час, як вона перебувала в безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби. Суд першої інстанції безпідставно не прийняв до уваги надані позивачем докази на підтвердження того, що спадкодавець отримувала допомогу від ОСОБА_2, який ніс додаткові витрати на утримання та комунальні послуги. Просила скасувати вищезазначене рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 в повному обсязі.

В суді апеляційної інстанції представник позивача ОСОБА_1 підтримала апеляційну скаргу з наведених в ній підстав та просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухваливши нове, яким повністю задовольнити позовні вимоги.

ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_9 заперечували проти апеляційної скарги, вважали, що спір судом вирішений правильно.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, представники третіх осіб - Головного управління юстиції в м.Києві, 2-ї Київської державної нотаріальної контори не з'явились, про час та місце розгляду справи зазначені особи повідомлені належним чином, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність учасників судового розгляду, які не з'явились в суд апеляційної інстанції, відповідно до вимог ч.2 ст.305 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При ухваленні рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

11 липня 1967 року Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 За час шлюбу спільних дітей у ОСОБА_2 та ОСОБА_8 не було.

08 травня 1973 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 був розірваний.

Із акту складеного 29 вересня 2010 року мешканцями АДРЕСА_8 вбачається, що в період з 1976 року по 1987 рік ОСОБА_2 та ОСОБА_8 проживали разом в АДРЕСА_9 Відомості викладені в зазначеному акті знайшли своє підтвердження в показах допитаних в суді свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12 , ОСОБА_13

Згідно даних Житлово-будівельного кооперативу «Хімік» ОСОБА_2 дійсно проживає за адресою АДРЕСА_1 з 20 липня 1987 року по даний

час. При цьому за даними ЖБК «Нептун» зареєстрований в АДРЕСА_10.

16 липня 1987 року ОСОБА_8 проживала та була зареєстрована за цією ж адресою.

АДРЕСА_1 належить ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, виданого 16 квітня 1998 року на підставі наказу Головного управління житлового забезпечення,як такій, що повністю внесла свій пай за квартиру в грудні 1987 року.

АДРЕСА_5 була придбана ОСОБА_8 14 серпня 1998 року відповідно до договору купівлі-продажу .

31 жовтня 1978 року ОСОБА_8 набула у власність майно в порядку спадкування за законом, а саме житловий будинок з надвірними будівлями, розташований в АДРЕСА_6.

05 серпня 1981 року ОСОБА_8 відповідно до договору купівлі-продажу набула права власності на будинок, розташований в АДРЕСА_3.

ОСОБА_2 працював до 01.04.1985 р. БМУ 4, а з 01.04.1985 р. по 09.04.2009р. на підприємстві БМУ З ВАТ «Київметробуд» на посаді ізолювальника.

ОСОБА_8 працювала до червня 1995 року .

ІНФОРМАЦІЯ_2 року померла ОСОБА_8 звернулась до Київської міської клінічної лікарні №12 із скаргами на погане самопочуття, де знаходилась до 21 серпня 2009 року. Під час обстеження було виявлено захворювання, яке ІНФОРМАЦІЯ_1 року стало причиною її смерті.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_8 померла. Витрати по похованню ніс ОСОБА_2

10 вересня 2009 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори із заявою про

прийняття спадщини після ОСОБА_8

Із спадкової справи №845/09 до майна померлої ОСОБА_8, вбачається, що із заявами про прийняття спадщини звернулись рідні сестри померлої : ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3

Рішенням Дарницького районного суду м. Києві від 02.02.2011р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання розірвання шлюбу фіктивним, встановлення факту фіктивності розірвання шлюбу, зобов'язання анулювати актовий запис про розірвання шлюбу, відмовлено.

Судом було взято до уваги те, що під час розірвання шлюбу між сторонами було вирішено спір про розподіл спільного майна, а саме рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 17 вересня 1973 року було задоволено вимоги ОСОБА_8 та визнано за нею і ОСОБА_2 в порядку розподілу майна подружжя по 1/2 частині паю та ізольованій кімнаті в АДРЕСА_11.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими при вирішенні справи доведені.

Висновки суду щодо підстав для відмови у задоволенні позовних вимог відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів та безпідставно, з порушенням процесуальних норм, надана перевага одним доказам над іншими, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Всі ці висновки суду першої інстанції повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б дали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга представника позивача не містить, в ході апеляційного розгляду представник позивача, ОСОБА_1, також не навела таких обставин.

Посилання представника позивача ОСОБА_1 на той факт, що суд першої інстанції, встановивши в ході судового розгляду факт проживання ОСОБА_2 з померлою ОСОБА_8 однією сім'єю більше ніж 5 років до смерті, що знайшло своє відображення в тексті судового рішення, безпідставно відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_14 є таким , що не заслуговує на увагу, оскільки встановлення факту проживання однією сім'єю зі спадкодавцем, при недоведеності позовних вимог щодо зміни черговості у спадкуванні, не породжує для позивача права на спадкування., а тому суд правомірно відмовив ОСОБА_14 у позові.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 , 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м Києва від 04 листопада 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду шляхом подання касаційної скарги до цього суду

Головуючий:

Судді: