АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/1399/2012
Головуючий по 1-й інстанції Чабаненко
Суддя-доповідач: Буленко О. О.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 квітня 2012 року
м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Буленка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Триголова В.М.,

при секретарі: Ачкасовій О.Н.,

розглянувши у відкритому судовому
засідання в м. Полтаві цивільну справу
за апеляційною скаргою представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 02 березня 2012
року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_4
до ОСОБА_2 про відшкодування заробітку,
втраченого внаслідок злочину і
каліцтва,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до
ОСОБА_2 про відшкодування заробітку,
втраченого внаслідок злочину і
каліцтва, вказуючи на те, що внаслідок
ДТП, яке трапилося з вини відповідача,
ним були отримані тяжкі тілесні
ушкодження. До отримання травми у ДТП
позивач працював у Полтавському
регіональному підрозділі ТзОВ - фірма «
ГАБЕН» на посаді менеджера, однак з
даної роботи змушений був звільнитись,
оскільки він втратив працездатність та
був визнаний інвалідом 2-ої групи.

Крім того, позивачем було зазначено, що
з часу отримання травми і до
теперішнього часу, він не має змоги
працювати, в зв'язку з чим просив
стягнути з відповідача на його користь
суму відшкодування за втрату
професійної працездатності, за період
починаючи з 25.01.2008 року по 15.03.2011 року у
розмірі 72679,74 грн. , з 16.03.2011 року
провадити стягнення з ОСОБА_2 - 1929 грн.
щомісячно.

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02 березня
2012 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування заробітку, втраченого
внаслідок злочину і каліцтва -
задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 суму відшкодування за втрату
професійної працездатності, за період
починаючи з 25.05.2008р. по 15.03.2011 року
включно у розмірі 64963,74 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
починаючи з 16 березня 2011 року за втрату
позивачем професійної працездатності
відшкодування у розмірі 1929 грн.
щомісячно

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4
понесені судові витрати у вигляді
оплати проведення судово - медичної
експертизи у розмірі 1140 грн. та оплати
послуг адвоката у розмірі 5000 грн., а
всього 6140 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
держави 649,6 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі представник
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить
рішення суду скасувати та постановити
нове рішення, яким відмовити в
задоволені позовних вимог ОСОБА_4 в
повному обсязі, в зв'язку з
неправильним встановленням обставин,
які мають значення для справи судом
першої інстанції.

При цьому апелянтом було вказано,
що місцевим судом не було враховано, що
ОСОБА_2 було відшкодовано позивачу
матеріальну та моральну шкоду, що
підтверджується розпискою ОСОБА_4

Судова колегія, заслухавши доповідь
судді - доповідача, пояснення сторін у
справі, перевіривши матеріали справи й
обговоривши доводи апеляційної скарги,
вважає, що вона підлягає задоволенню
частково.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції апеляційний суд має право
скасувати рішення суду першої
інстанції і ухвалити нове рішення по
суті позовних вимог.

Виходячи з положень п 4 ч. 1 ст. 309
ЦПК України підставами для скасування
рішення суду першої інстанції і
ухвалення нового рішення є порушення
або неправильне застосування норм
матеріального або процесуального
права.

Так, частково задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про
відшкодування заробітку, втраченого
внаслідок злочину і каліцтва, суд
першої інстанції виходив з того, що
внаслідок ДТП, яке трапилось внаслідок
протиправних дій відповідача, ОСОБА_4
отримав тяжкі тілесні ушкодження,
внаслідок чого втратив працездатність
на 75% та був визнаний інвалідом 2 групи,
в зв'язку з чим до стягнення підлягає
відшкодування втраченого заробітку з
дати травмування по 15 березня 2011 року в
розмірі 64963,17 грн., з послідуючим
стягненням втраченого заробітку у сумі
1929 грн. щомісячно.

Однак погодитись з таким висновком
місцевого суду щодо послідуючого
стягнення з ОСОБА_2 щомісячного
відшкодування в розмірі 1929 грн., не
можна, оскільки висновки суду не
відповідають обставинам справи, суд не
правильно застосував норми
матеріального та процесуального
закону.

Судова колегія вважає, що висновки
суду в частині задоволення позовних
вимог ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 про
відшкодування втрати працездатності,
починаючи з 16 березня 2011 року, у розмірі
1929 гривень щомісячно , призвели до
неправильного вирішення справи, тому
суд апеляційної інстанції на підставі
п.3, п.4 ст. 309 ЦПК України рішення суду
першої інстанції скасовує та ухвалює
нове рішення за наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечувалось сторонами у справі, 25
січня 2008 року ОСОБА_5, керуючи
автомобілем ГАЗ -330202 -414, порушуючи
правила дорожнього руху України,
допустив зіткнення з автомобілем ВАЗ
211540, під керуванням ОСОБА_4, чим
спричинив йому тяжкі тілесні
ушкодження.

Вироком Коломацького районного суду
Харківської області від 13 липня 2010
року, ОСОБА_5 було визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст.
286 КК України. Вирок набрав законної
сили.

До отримання травми у ДТП, позивач
працював у ТзОВ фірма « Габен» та його
середньомісячний заробіток складав
1205,55 грн., що підтверджується довідкою
про доходи № 20 від 21.10.2010 року.

Як вбачається з пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого 23 червня 2010 року,
ОСОБА_4 втратив працездатність та був
визнаний інвалідом 2 -ої групи з 07.10.2008
року.

Висновком комплексної судово-медичної
експертизи № 175 від 25.11.2011 року
встановлено, що у позивача стійка
втрата загальної працездатності
складає 75%, розмір втрати професійної
працездатності складає -75%.

Відповідно до ч. 1 ст. 1195 ЦК України,
фізична або юридична особа, яка завдала
шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров"ю фізичній особі, зобов'язана
відшкодувати потерпілому заробіток
(дохід), втрачений ним внаслідок втрати
чи зменшення професійної або загальної
працездатності.

Згідно з ст. 1197 ЦК України розмір
втраченого заробітку, що підлягає
відшкодуванню визначається у
відсотках від середньомісячного
заробітку ( доходу), який потерпілий мав
до каліцтва, з урахуванням ступеню
втрати потерпілим професійної
працездатності, а за її відсутності
загальної працездатності. Якщо
середньомісячний заробіток ( дохід)
потерпілого є меншим від п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати,
розмір втраченого заробітку
обчислюється виходячи з п'ятикратного
розміру мінімальної заробітної плати.

Оскільки розмір середньої заробітної
плати позивача є меншим від
п'ятикратного розміру мінімальної
заробітної плати, яка була на час
виникнення спірних правовідносин,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
проведення розрахунку
середньомісячного заробітку позивача
за правилами п. 2 ч.1 та ч.2 ст. 1197 ЦК
України.

Разом з тим, оскільки розмір
втраченого заробітку, що підлягає
відшкодуванню визначається з
урахуванням ступеню втрати потерпілим
професійної працездатності, а за її
відсутності загальної працездатності,
а як зазначено вище, вказаний
заробіток підлягає стягненню на
користь позивача одноразово за весь
період, на який встановлено його
інвалідність.

Як вбачається з довідки МСЕ № 0291718 / а.с.
11/ ОСОБА_4 було встановлено другу групу
інвалідності до 1 листопада 2011 року, що
в свою чергу, також підтверджується і
посвідченням серії НОМЕР_1 / а.с.9/, яке
містить дані про продовження
призначення пенсії по інвалідності до
31.10.2011 року. Будь - яких відомостей щодо
наступного встановлення інвалідності
ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, висновки місцевого суду
щодо стягнення з ОСОБА_2 на користь
ОСОБА_4 за втрату професійної
працездатності відшкодування до 15
березня 2011 року з подальшими
щомісячними у розмірі 1929 грн.
щомісячно, без зазначення кінцевої
дати такого стягнення, передчасними,
оскільки даному випадку право
позивача на подальше отримання даного
виду виплат щомісячними платежами
припиняється 01.11.2011 р. /строк закінчення
встановленої інвалідності/ і в
послідуючому може виникнути тільки у
разі наступного встановлення йому
інвалідності та ступеню втрати
професійної працездатності
відповідними органами
медико-соціальної експертизи. Тому
позовні вимоги щодо зобов'язання
відповідача сплачувати щомісячно на
користь ОСОБА_4 по 1929 грн. втраченого
внаслідок каліцтва заробітку,
починаючи з 16 березня 2011 року до
повного відновлення його
працездатності, задоволенню не
підлягають.

При цьому, колегія суддів виходить з
положень ч. 1 ст. 10 ЦПК України та ч. 1 ст.
11 ЦПК України, нормами яких визначено,
що цивільне судочинство здійснюється
на засадах змагальності сторін. Суд
розглядає справи не інакше як за
зверненням фізичних чи юридичних осіб,
поданим відповідно до цього Кодексу, в
межах заявлених ними вимог і на
підставі доказів сторін та інших осіб,
які беруть участь у справі. Відповідно
до ч. 1 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд
під час розгляду справи в апеляційному
порядку перевіряє законність і
обґрунтованість рішення суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги та вимог, заявлених у суді
першої інстанції.

З цих підстав колегія суддів
приходить до висновку про скасування
рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02 березня
2012 року в частині стягнення
відшкодування втраченого заробітку з
16.03.2011 року у розмірі 1929 грн. щомісячно,
ухваливши нове, про відмову у
задоволенні цих вимог.

В іншій частині рішення суду
першої інстанції слід залишити без
змін.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК
України, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу представника
відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 -
задовольнити частково.

Рішення Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 02 березня
2012 року -скасувати в частині
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 на
користь ОСОБА_4 про відшкодування
втрати працездатності, починаючи з 16
березня 2011 року, у розмірі 1929 гривень
щомісячно, ухваливши в цій частині нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
цих вимог.

В іншій частині рішення суду залишити
без змін.

Рішення набирає законної сили з
моменту його проголошення і може бути
оскаржено протягом двадцяти днів з дня
набрання ним законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий: О. О. Буленко

Судді: