Справа № 2-2724/2011
Провадження № 2/2604/1933/2012
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"23" лютого 2012 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі

головуючої судді Яровенко Н.О.

при секретарі Зіньковська Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики посилаючись на те, що між ним та відповідачем укладено в письмовій формі договір позики, за яким він 30 травня 1995 року позичив відповідачу 316 млн. крб., 20 вересня 1995 року 555 млн. крб., а всього 871 млн. крб., що еквівалентно 5 000 доларів США. Відповідач зобовязався повернути йому борг протягом двох місяців із виплатою процентів, але повернув лише 1 000 доларів США.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 квітня 2004 року допущено правонаступника позивача ОСОБА_3 ОСОБА_1

В подальшому позивачем декілька разів уточнювались позовні вимоги в звязку з ти, що відповідач вже тривалий час не виконує свої зобовязання за укладеним договором позики та не повертає грошові кошти.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з відповідача на його користь борг з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, що разом складає 81 918 грн. 70 коп.; моральну шкоду в сумі 1 700 грн.; судові витрати покласти на відповідача.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити в звязку з тим, що строк позовної давності по обом розпискам сплинув ще в 2008 році.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з пояснень та матеріалів справи, 30 травня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого останній взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 316 000 000 карбованців, що еквівалентно 2 000 доларів США, що підтверджується копією розписки від 30 травня 1995 року (а.с.6). Відповідно до договору відповідач брав кошти під 10% в місяць на два місяці. 20 вересня 1995 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики, згідно якого останній взяв в борг у ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 555 000 000 карбованців, що еквівалентно 3 000 доларів США, що підтверджується копією розписки від 20 вересня 1995 року (а.с.7). Відповідно до договору відповідач брав кошти під 10% в місяць на два місяці.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК та інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) у власність або оперативне управління гроші, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошей.

Копіями розписок від 11.03.1998 року та від 18.07.1998 року (а.с.8, 9) підтверджується, що відповідачем частково повернуто борг, а саме в сумі 1 000 доларів США. Даний факт сторонами не оспорюється.

Заперечуючи проти позову представник відповідача звернулась з заявою про застосування строку позовної давності та пояснила, що строк позовної давності по обом розпискам сплинув ще в 2008 році, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 ст. 264 Цивільного кодексу України передбачено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку.

Отже, часткову сплату боргу відповідачем у 1998 року можна вважати дією, що свідчить про визнання ним свого боргу, а тому перебіг строку позовної давності переривається. Тому строк позовної давності не може бути застосований, оскільки обчислюється з 18.07.1998 року, а позов предявлений 14.12.2000 року.

Відповідно до п. 3 та 4 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні» від 25 серпня 1996 року № 762/96, українські карбованці підлягають обміну на гривні (банкноти та розмінну монету) за курсом 100000 карбованців на 1 гривню. З 2 вересня 1996 року по 16 вересня 1996 року на території України функціонують у готівковому обігу гривня, а також український карбованець, який поступово вилучається з обігу. Починаючи з 24 годин 16 вересня 1996 року, функціонування українського карбованця в готівковому обігу припиняється. З цього моменту єдиним законним засобом платежу на території України є гривня.

А тому в перерахунку з карбованців на гривню борг відповідача за розпискою від 30.05.1995 року складає 3 160 грн., по розписці від 20.09.1995 року 5 500 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також

три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки, позивачем не ставилось питання стягнення відсотків за договорами позики, а лише стягнення боргу з врахуванням індексу інфляції та 3% річних за весь час прострочення, тому стягненню з відповідача на користь позивача підлягає:

1) по розписці від 30.05.1995 року: сума основного боргу 2 144 грн. 05 коп., індекс інфляції 22 769 грн. 81 коп. та 3% річних в сумі 1 056 грн. 81 коп., а всього 25 970 грн. 72 коп.;

2) по розписці від 20.09.1995 року: сума основного боргу 4 491 грн. 05 коп., індекс інфляції 33215 грн. 80 коп. та 3% річних в сумі 2 168 грн. 62 коп., а всього 39 875 грн. 47 коп.

Отже, суд, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 6635 грн. 10 коп. основного боргу, 55985 грн. 66 коп. індексу інфляції, 3225 грн. 43 коп. 3% річних, а всього 65846 грн. 19 коп.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то вони не підлягають задоволенню, оскільки договором про надання грошових коштів не передбачено стягнення моральної шкоди, а також позивачем не надано жодного доказу на підтвердження спричинення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений в дохід держави судовий збір в розмірі 511 грн. 50 коп. та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Отже, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 526, 625, 1046, 1050 ЦК України, п. 3 та 4 Указу Президента України «Про грошову реформу в Україні»від 25 серпня 1996 року № 762/96, ст.ст. 10, 11, 58, 60, 88, 131, 208, 209, 212- 215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 6635 грн. 10 коп. основного боргу, 55985 грн. 66 коп. індексу інфляції, 3225 грн. 43 коп. 3% річних, а всього 65846 грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 511 грн. 50 коп. судового збору та 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В решті позову відмовити.

До суду може бути подана апеляційна скарга на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя