Справа № 2-11/12
Провадження № 2/1015/55/12
РІШЕННЯ

Іменем України

17.07.2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

за участю секретаря Василенко Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання права власності на самочинно проведені добудови, поділ будинку в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2005 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна.

Свої позовні вимоги позивач мотивувала тим, що їй та відповідачу на праві власності належить по ? частині житлового будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом за реєстраційним № 2-2262 від 27 серпня 1991 року та реєстраційним № 3-1225 від 05 травня 2001 року. Вказаний будинок між сторонами не поділений в натурі, тому між ними часто останнім часом виникають сварки щодо користування ним. Біля будинку знаходиться земельна ділянка площею 0,4 га.

Посилаючись на викладене вище, позивач просила суд поділити між нею та відповідачем житловий будинок № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, виділивши в її користування ? частину будинку та залишивши у користуванні відповідача ? частину будинку.

В подальшому позивач неодноразово уточнювала та збільшувала позовні вимоги, остаточно просила суд: визнати за нею право власності на ? частину самочинно проведеної добудови під літерою «а» розміром 3,65х5,39 та самочинно проведених переобладнань в будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, іншу частину самочинної добудови та самочинних переобладнань залишити в користуванні відповідача та визнати за ним право власності на ? частину самочинно проведеної добудови під літерою «а» розміром 3,65х5,39 та самочинно проведених переобладнань в будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області; поділити між нею та відповідачем житловий будинок № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, виділивши в її користування ? частину будинку та залишивши у користуванні відповідача ? частину будинку; визначити порядок користування земельною ділянкою, що знаходиться біля спірного житлового будинку між нею та відповідачем відповідно до долі кожного із співвласників в успадкованому будинку.

Не погоджуючись з позовом ОСОБА_1, відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов, обґрунтовуючи його тим, що йому та позивачці за первісним позовом на праві власності належить по ? частині житлового будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом за реєстраційним № 2-2262 від 27 серпня 1991 року та реєстраційним № 3-1225 від 05 травня 2001 року. Вказаний будинок 1934 року побудови, раніше належав на праві спільної сумісної власності їх зі ОСОБА_1 батькам. Після смерті батька їх мати переїхала жити до ОСОБА_1, у спірному будинку залишився проживати він зі своєю сімєю. Позивачка за первісним позовом просила залишити у її користуванні лише житлову кімнату площею 16 кв. м, ОСОБА_2 закрив двері до цієї кімнати і не користувався нею, але і ОСОБА_1 не користувалась нею, постійно проживала в Києві. Також після смерті батька ОСОБА_2 зробив ремонт у своїй частині будинку, викинув непридатну для використання грубу, провів у свою частину електропостачання. Після смерті матері ОСОБА_1 так і не користувалась своєю частиною житлового будинку, ніяких ремонтних робіт там не проводила, внаслідок чого глиняні стіни з її боку обвалились, дах будинку почав руйнуватись, спірний будинок став повністю аварійним і потребував негайної перебудови. На прохання ОСОБА_2 колишній голова сільської ради запропонував ОСОБА_1 взяти участь у будівельних роботах щодо перебудови будинку, проте вона відмовилась, зазначаючи, що будинок її не цікавить, її цікавить тільки сарай «Б» 1976 року побудови, де знаходиться літня кухня, сарай та гараж. У звязку з аварійним станом будинку ОСОБА_2 негайно потрібно було здійснити його перебудову, що він і зробив. Внаслідок цих перебудов було зруйновано старий будинок і на його місці фактично було зведено новий, а тому право власності ОСОБА_1, на його думку, на її частину спірного будинку припинилось.

Посилаючись на викладене вище, ОСОБА_2 просив суд: припинити право власності за ОСОБА_1 на ? частину житлового будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

У судовому засіданні 23 листопада 2009 року у якості третіх осіб було притягнуто до участі у справі інспекцію державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області та Михайлівсько-Рубежівську сільську раду Києво-Святошинського району Київської області.

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним у судове засідання направила своїх представників, які первісні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у первісному позові, зустрічний позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним у судове засідання теж направив своїх представників, які первісні позовні вимоги не визнали, просили в їх задоволенні відмовити, а зустрічні позовні вимоги задовольнити повністю з підстав, викладених у зустрічному позові.

Представник третьої особи за первісним позовом інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області в судове засідання зявився, проти задоволення первісного позову заперечував, вказуючи на те, що спірне майно являється самочинним, у звязку з чим існує спеціальний порядок визнання на нього права власності та його поділу, а тому неможливо в судовому порядку визнавати право власності на самочинне будівництво та ділити його.

Третя особа за первісним позовом Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області свого представника у судове засідання не направила, про день, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний та зустрічний позови не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторонам у справі на праві власності належить по ? частині житлового будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом за реєстраційним № 2-2262 від 27 серпня 1991 року та реєстраційним № 3-1225 від 05 травня 2001 року. Державна реєстрація в органах БТІ даних прав власності на житловий будинок проведена. що підтверджується відповідними реєстраційним посвідченням та штампом БТІ на свідоцтві про право на спадщину за законом за реєстраційним № 3-1225 від 05 травня 2001 року.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 січня 2007 року було визнано незаконним рішення 14 сесії 23 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 січня 2002 року про передачу ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Радянській в с. Забуччя Києво-Святошинського району.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04 червня 2007 року було визнано незаконним рішення 15 сесії 21 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради від 23 грудня 1993 року в частині передачі ОСОБА_2 у приватну власність земельну ділянку площею 0,25 га по вул. Радянській в с. Забуччя Києво-Святошинського району.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 20 грудня 2007 року було визнано недійсним Державний акт на право приватної власності на землю площею 0,25 га Серії IV-КВ № 026398 від 25 березня 2002 року, виданий на ім'я ОСОБА_2.

Згідно з листами виконавчого комітету Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області за № 159 від 11 квітня 2007 року, за № 103 від 26 березня 2008 року ОСОБА_2 дозвіл на перебудову житлового будинку № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, не надавався, даний будинок вважається як самочинно побудований, в експлуатацію не приймався.

Рішенням 10 сесії 5 скликання Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 12 червня 2008 року було надано сторонам у користування земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських приміщень і споруд в селі Забуччя по вул. Радянській, 102 у рівних долях кожному.

Зважаючи на лист № 7/10-1227 від 19 червня 2009 року інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області, було зафіксовано, що земельна ділянка не була звільнена від існуючих будівель 1934 року побудови, самовільно виконаний комплекс будівельних робіт, повязаних з відновленням або покращенням експлуатаційних показників, із заміною та відновленням несучих або огороджувальних конструкцій та інженерного обладнання зі зміною техніко-економічних показників. Тому правильним визначенням буде самовільна реконструкція існуючого житлового будинку у с. Забуччя по вул. Радянська № 102 Києво-Святошинського району Київської області. Складовою частиною реконструкції обєкта може бути його капітальний ремонт. Виконання будівельних робіт на обєктах без одержання дозволу або його завчасної перереєстрації, а також виконання не зазначених у дозволі будівельних робіт уважається самовільним і тягне за собою відповідальність згідно з чинним законодавством.

Відповідно до даних з технічного паспорту від 20 березня 2009 року на житловий будинок № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, в даному житловому будинку є самовільно збудовані та переобладнані приміщення, що вбачається з відмітки КП «БТІ Києво-Святошинської районної ради Київської області». За інформацією з характеристики цього будинку, яка є частиною згаданого технічного паспорту, самовільні перебудови та переобладнання у будинку були здійснені 2006 року.

Враховуючи зміст заявлених вимог, суд приходить до висновку про необхідність аналізу наступних правових норм.

У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Частинами. 2, 3 ст. 13 ЦК України встановлено, що при здійсненні цивільних прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди іншим особам.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 332 ЦК України переробкою є використання однієї речі (матеріалу), в результаті чого створюється нова річ. Особа, яка самочинно переробила чужу річ, не набуває право власності на нову річ і зобов'язана відшкодувати власникові матеріалу його вартість.

Статтею 346 ЦК України передбачено, що право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом.

Зважаючи на ст. 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. У разі знищення майна, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на це майно припиняється з моменту внесення за заявою власника змін до державного реєстру.

Згідно зі ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб.

Виходячи зі змісту ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», поняття «будівництво» включає в себе нове будівництво, реконструкцію, реставрацію, капітальний ремонт.

У Наказі Державного комітету ядерного регулювання України № 181 від 26 листопада 2004 року визначено, що реконструкція комплекс будівельних робіт, пов'язаних із зміною техніко-економічних показників чи використанням об'єкта за новим призначенням у межах існуючих будівельних габаритів. Складовою частиною реконструкції об'єкта може бути його капітальний ремонт.

У відповідності до п.п «а» п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року № 157/6445, оформлення права власності на нерухоме майно проводиться з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення прав власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування фізичним та юридичним особам на новозбудовані, реконструйовані обєкти нерухомого майна за наявності документа, що посвідчує право на земельну ділянку, та документа, що відповідно до вимог законодавства засвідчує відповідність закінченого будівництвом обєкта проектній документації, державним будівельним нормам, стандартам і правилам.

Статтею 125 ЗК України 2001 року визначено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

У статті 126 ЗК України 2001 року, яка кореспондується й зі ст. 23 ЗК України 1990 року, зазначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами, право оренди підтверджується договором оренди.

Відповідно до ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вище перелічені правові норми в розрізі наданих суду матеріалів, суд приходить до наступних висновків.

Сторони правомірно в порядку спадкування набули у рівних частках право власності на спірний житловий будинок № 102, що знаходиться по вул. Радянській у с. Забуччя Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, який у 2006 році був самочинно реконструйований ОСОБА_2 без погодження з іншим співвласником цього будинку ОСОБА_1

Право власності, право користування або право оренди на земельну ділянку, на якій розміщений вказаний будинок, у сторін по справі не виникло, оскільки у них відсутні будь-які правовстановлюючі документи (державні акти або договори). На підставі ж рішення органу місцевого самоврядування відповідно до вимог законодавства права на землю не виникають, виникає лише право на оформлення правовстановлюючого документу на цю землю.

За наявності таких умов суд може визнати право власності на самочинний спірний будинок лише за умови, що земельна ділянка під ним буде передана у власність або користування особам, які претендують на таке право, що будівництво велося з додержанням архітектурних, будівельних, санітарних, екологічних та інших норм і правил згідно із законодавством, містобудівною та проектною документацією, що даним будівництвом не порушені права третіх осіб, що власник земельної ділянки (Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області) не заперечує проти цього, а також у разі, якщо ці обставини були предметом розгляду компетентного державного органу. Проте, на час прийняття рішення суд з матеріалів справи не вбачає наявності таких умов. Навпаки, на даний час чинним є Порядок прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків I та II категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затверджений наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року № 91, - у звязку з чим суд вбачає, що сторони у справі не вичерпали можливість набути право власності на самочинно реконструйований спірний житловий будинок шляхом звернення до інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області для введення його в експлуатацію та Михайлівсько-Рубежівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області для визнання за ними права власності на нього та видачі відповідного свідоцтва про право власності, тобто їх права не порушені.

Так як не виявляється можливим визнання права власності на спірний будинок, то й неможливо здійснювати його розподіл, оскільки відповідно до вимог законодавство передбачений лише поділ майна, яке перебуває у власності (або у спільній частковій, або спільній сумісній). Зважаючи на це, у даному випадку можливий розподіл лише матеріалів, конструкцій та обладнання, з якого було здійснено спірне самочинне будівництво, однак сторони таких вимог суду не заявляли.

Щодо припинення права власності на частку ОСОБА_1 у звязку з її знищенням, то суд не вбачає цього з наданих йому доказів, так як спірне майно в дійсності не було знищено, а було лише реконструйоване, на інші ж підстави ОСОБА_2 при висуванні таких вимог не посилався, а тому суд в силу ст. 11 ЦПК України не в праві визначати, чи є інші підстави для припинення права власності ОСОБА_1 на її частку в спірному будинку.

Також суд вважає за необхідне зауважити, що ОСОБА_1 не має права заявляти перед судом вимогу про визнання права власності за ОСОБА_2, оскільки для фізичних осіб законодавством передбачено захист в судовому порядку лише власних прав або прав осіб, яких вони законно представляють.

До того ж, оскільки спірний будинок являється самочинним у звязку з його самочинною перебудовою, то ніяких прав у сторін на нього немає, по суті у них залишились права лише на елементи старого будинку, які стали частиною спірного самочинного будівництва Також, як було вказано вище, ні права власності, ні права користування, ні права оренди або іншого права у сторін на спірну земельну ділянку не виникло. Тобто, якщо не існує права, то воно не може бути невизнаним, порушеним або оспореним. А тому, виходячи зі змісту ст. 3 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, на час розгляду справи відсутні будь-які порушення по відношенню до прав сторін, які захищаються законом та судом, у звязку з чим позови являються беззмістовними.

Отож, з врахуванням викладеного суд вважає за необхідне залишити як первісний, так і зустрічний позови без задоволення.

Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 3, 13, 15, 16, 182, 321, 328, 331, 332, 346, 349, 376 ЦК України, ст.ст. 125, 126 ЗК України 2001 року, ст.ст. 22, 23 ЗК України 1990 року, ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність», .п «а» п. 8.1 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 07 лютого 2002 року № 7/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 року № 157/6445, Наказу Державного комітету ядерного регулювання України № 181 від 26 листопада 2004 року, Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: інспекція державного архітектурно-будівельного контролю у Київській області, Михайлівсько-Рубежівська сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, про визнання права власності на самочинно проведені добудови, поділ будинку в натурі, визначення порядку користування земельною ділянкою відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про припинення права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів, починаючи з дня його проголошення.

Суддя