АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Справа: № 213/914/2012 Головуючий: 1 інстанції
Провадження: № 22-ц-/2090/7330/2012 Яценко Є.І.
Категорія: сімейні Доповідач: Даниленко В.М
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 листопада 2012 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Швецової Л.А.,

при секретарі: Каменській Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: служба у справах дітей Зачепилівської районної державної адміністрації Харківської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2012 року позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в подальшому уточненим, у якому вказувала на те, що її донька - відповідачка по справі ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яку вона народила, не перебуваючи в зареєстрованому шлюбі й тому має статус матері-одиначки.

Після народження доньки ОСОБА_4 відповідачка проживала з нею в її будинку, але у 2006 році переїхала в с. Нагірне Зачепилівського району Харківської області до ОСОБА_5, з яким стала мешкати однією сім'єю.

При неодноразових відвідуваннях доньки та онуки позивачка виявила, що онука не завжди вчасно нагодована, хворіє на алергію, ніякого лікування їй не проводиться. В будинку збираються п'яні компанії, що негативно впливає на дитину.

Вона запевнила доньку, що так відноситися до своєї дитини не можна, на що вона привезла онуку їй та залишила у неї на постійне проживання.

Увесь цей час позивачка зі своїм чоловіком виховує онуку, створює їй належні умови проживання, утримує її матеріально, купляє їй взуття, одяг, інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує її навчання.

Що ж стосується матері малолітньої ОСОБА_4 - відповідачки ОСОБА_2, то вона дуже рідко відвідує свою доньку, про її фізичний та духовний розвиток не піклується, інтересами дитини не цікавиться й вихованням її не займається.

Крім того, не беручи участі у вихованні своєї дитини відповідачка не надає й коштів для покращення її утримання.

Посилаючись на вказані обставини, а також на те, що весь тягар обов'язків по належному утриманню та вихованню малолітньої онуки, піклуванню за станом її здоров'я, фізичним та моральним розвитком і навчанням вона взяла на себе, а її рідна мати - відповідачка ОСОБА_2 ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо останньої, позивачка ОСОБА_3 просила суд:

- позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

- встановити опіку над її малолітньою онукою - ОСОБА_4, призначивши її, позивачку опікуном останньої.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 підтримала заявлені нею позовні вимоги й наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 заявлені до неї вимоги не визнала та заперечуючи проти задоволення цих вимог, посилалась на їх безпідставність, позаяк вихованням своєї малолітньої доньки ОСОБА_4 та її утриманням вона займається в силу своїх фінансових можливостей та вільного часу, при цьому її донька впродовж років фактично насильно утримується позивачкою ОСОБА_3, яка позбавляє її можливості вільно спілкуватися з дитиною, піклуватися нею та займатися її вихованням у повному обсязі.

Представник служби у справах дітей Зачепилівської РДА пояснила суду, що між позивачкою ОСОБА_3 та відповідачкою ОСОБА_2 вже давно існують складні взаємовідносини, в тому числі й що стосується місця проживання малолітньої ОСОБА_4, при цьому як у бабусі, так і у матері є відповідні матеріально-побутові умови для виховання та проживання дитини, однак відповідачка та її чоловік ніде не працюють, у зв'язку з чим вважала за доцільне позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки.

Прокурор, який приймав участь у справі, проти задоволення заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог заперечував, вважаючи недоцільним позбавлення відповідачки ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітньої доньки ОСОБА_4.

Рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Суд позбавив відповідачку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановивши опіку над цією дитиною та призначивши її опікуном бабусю останньої - позивачку по справі ОСОБА_3

Не погодившись із таким рішенням районного суду, відповідачка ОСОБА_2 в апеляційній cкарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволенні заявлених її матір'ю - позивачкою ОСОБА_3 вимог за їх безпідставністю.

В обгрунтування своєї скарги апелянт посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, безпідставно позбавив її батьківських прав щодо її власної дитини - малолітньої доньки ОСОБА_4, позаяк вона була позбавлена можливості належним чином займатися вихованням доньки, її розвитком та піклуванням у зв'язку з протиправною поведінкою позивачки, яка свідомо чинила їй перешкоди у реалізації її батьківських прав.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Проте, в даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 та позбавляючи відповідачку ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітньої доньки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка протягом тривалого часу зі своєю дитиною не спілкується, нею не піклується, батьківської турботи до неї не проявляє, її фізичним та духовним розвитком, навчанням не займається, тобто фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків.

Однак, із таким висновком районного суду судова колегія погодитися не може, оскільки цей висновок є помилковим і таким, що не ґрунтуються на законі.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Статтею 151 СК України передбачено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Підстави для позбавлення батьківських прав матері чи батька визначені законодавцем у ст. 164 СК України, перелік цих підстав є вичепрним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Тому жодні інші обставини, в тому числі й ухилення матері чи батька від утримання дитини, не можуть призвести до позбавлення батьківських прав.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав зокрема, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Як роз'яснено в абз. 2 п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками .

Пунктом 15 указаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст. 243 СК України опіка, піклування встановлюються над дітьми-сиротами і дітьми, позбавленими батьківського піклування.

Як встановлено по справі, відповідачка ОСОБА_2 є матір'ю малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, дійсно народженої поза шлюбом.

У жовтні 2006 року відповідачка ОСОБА_2 у зв'язку із улаштуванням свого особистого життя, переїздом на постійне місце проживання до іншого населеного пункту та створенням нової сім'ї тимчасово залишила малолітню доньку ОСОБА_4 проживати зі своєю матір'ю - позивачкою по справі ОСОБА_3, що підтверджується її власною заявою до опікунської ради й сторонами спору фактично не заперечується (а.с. 11).

На теперішній час відповідачка ОСОБА_2 перебуває у шлюбі, проживає у с. Нагірне Зачепилівського району Харківської області разом зі своїм чоловіком та двома іншими малолітніми дітьми, народженими у шлюбі, - доньками ОСОБА_6 та ОСОБА_7, 2009 та 2011 року народження, відповідно.

При цьому за місцем проживання подружжя ОСОБА_2 характеризуються позитивно, будь-яких претензій чи скарг з боку сусідів та місцевої громади не мають, ведуть домашнє господарство, виховують дітей та створюють сприятливі умови для їхнього розвитку (а.с. 54, 55, 56, 57).

По справі також встановлено, що між позивачкою ОСОБА_3 та її донькою - відповідачкою ОСОБА_2 на протязі тривалого часу існують вкрай неприязні (ворожі) особисті стосунки, щодо погляду на сімейне життя, виховання дітей, у тому числі й стосовно місця проживання та виховання малотньої доньки відповідачки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає у бабусі.

Як встановлено рішенням Зачепилівського районого суду Харківської області від 25 листопада 2008 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відібрання дитини, позивачка ОСОБА_2 не ухилялася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини - доньки ОСОБА_4, проте її мати - ОСОБА_3 перешкоджає їй у здійсненні її законного права на виховання цієї дитини, посилаючись на неспроможність забезпечити нормальні умови її розвитку та проживання, вдаючись при цьому й до реальних погроз для здоров'я та життя своєї доньки ОСОБА_2

Цим же рішенням районного суду було зобов'язано ОСОБА_3 повернути малолітню дитину - ОСОБА_4 її матері - ОСОБА_2 (а.с. 52-54).

Проте, як встановлено по справі, зазначене судове рішення й до цього часу залишається невиконаним, не зважаючи на неодноразові звернення матері дитини ОСОБА_2 до різноманітних державних органів з метою захисту своїх порушених прав, і її малолітня донька ОСОБА_4 продовжує залишатися проживати у бабусі - позивачки ОСОБА_3 (а.с. 38-51).

За таких обставин, враховуючи наведене вище, висновок суду першої інстанції про те, що відповідачка ОСОБА_2 самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню своєї доньки - малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто з власної вини свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, що є підставою для позбавлення її батьківських прав відносно останньої, не може бути визнано виваженим і обгрунтованим, а рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року, ухвалене по справі, законним і справедливим, у зв'язку з чим судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні заявлених позивачкою ОСОБА_3 вимог за їх безпідставністю.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 151, 164, 243 СК України, ст.ст. 1, 3, 4, 303, 304, 307, 309, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 02 жовтня 2012 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, встановлення опіки над цією дитиною та призначення їй опікуна - відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: