Апеляційний суд Івано-Франківської області
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„22 лютого 2012р. м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого-судді Соколовського В.М.,

суддів: Шишка А.І., Фединяка В.Д.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю: апелянтів ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4, представника третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_5, відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту на спільне користування проїздом та усунення існуючих перешкод у користуванні проїздом; за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Івано-Франківський міськвиконком, управління архітектури та містобудування Івано-Франківського міськвиконкому, ЖЕО № 3 міста Івано-Франківська, Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому, Івано-Франківська обласна санітарно-епідеміологічна станція, про усунення перешкод в користуванні присадибною ділянкою біля будинків №№ 8, 10, 10-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську; за позовами третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту на спільне користування проїздом та усунення існуючих перешкод у користуванні проїздом,

_____________________________________________________________________________

Справа № 2/0907/5126/2012 Головуючий у 1 інстанції Островський Л.Є.

Провадження № 22ц/0990/234/2012 Суддя-доповідач ОСОБА_13

Категорія 45

за апеляційною скаргою ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2011 року,-

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту на спільне користування проїздом та усунення існуючих перешкод у користуванні проїздом. Позов мотивував тим, що будучи власником земельної ділянки біля свого будинку та квартири АДРЕСА_1, має право на користування спільним проїздом до будинку, що веде до його гаража. Проїзд із вул. Шевченка до прибудинкової території будинку № 6 пролягає з часу існування будинків, тобто з 1935 року, повз будинок № 8 та по прибудинкових територіях будинків № 10 та № 10-А, в квартирах яких проживають відповідачі. Цим проїздом безперешкодно користувалися мешканці будинків №№ 8, 10, 10-А, 6 та 6-А, однак, з 2008 року ОСОБА_8 на спільному проїзді між будинками № 8 і № 12 самочинно встановив металеві ворота, а ОСОБА_1 встановила навісний замок, що перешкоджає йому в користуванні спільним заїздом. Незважаючи на те, що обєктивна необхідність користування даним проїздом встановлена службовими особами Управління архітектури та містобудування обласної державної адміністрації, відповідачі не допускають його користуватись спільним проїздом, у звязку з чим просив встановити земельний сервітут.

ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_14 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Івано-Франківський міськвиконком, Управління архітектури та містобудування Івано-Франківського міськвиконкому, ЖЕО № 3 міста Івано-Франківська, Управління житлово-комунального господарства Івано-Франківського міськвиконкому, Івано-Франківська обласна санітарно-епідеміологічна станція, про усунення перешкод у користуванні присадибною ділянкою (двором) біля будинків №№ 8, 10, 10-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську. Позовні вимоги мотивували тим, що відповідач протягом тривалого часу безпідставно та зі шкодою для каналізаційної та газової систем, що проходять до їх будинків, використовує проїзд повз їхні будинки до свого самочинно збудованого гаража. При цьому під час будівництва гаража ним було зруйновано дитячий майданчик та сад. Користування проїздом між будинками створює значні незручності для проживання, тоді як такий заїзд він може здійснювати через двір обласної санітарно-епідеміологічної станції зі сторони вул. Січових Стрільців. Тому просили заборонити ОСОБА_4 користуватися присадибною ділянкою (двором) в м. Івано-Франківську по вул. Шевченка біля будинків №№ 8, 10, 10-А шляхом заборони вїзду в двір автомобільним транспортом.

В свою чергу треті особи, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулись до суду з позовами до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про встановлення земельного сервітуту на спільне користування спірним проїздом та усунення існуючих перешкод у його користуванні.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 20 червня 2011 року вищевказані позови обєднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи без самостійних вимог Івано-Франківський МВК, управління архітектури та містобудування Івано-Франківського МВК, ЖЕО № 3, УЖКГ, Івано-Франківська обласна СЕС, про усунення перешкод в користуванні присадибною ділянкою біля будинків №№ 8, 10, 10-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську - відмовлено за недоведеністю.

Позовні вимоги ОСОБА_4 та третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про встановлення земельного сервітуту на спільне користування проїздом та усунення існуючих перешкод у користуванні проїздом - задоволено в повному обсязі.

Встановлено постійний безоплатний земельний сервітут на право проїзду транспортними засобами по існуючому проїзду, котрий пролягає із вул. Шевченка в місті Івано-Франківську повз будинок № 8 та через прибудинкові території будинків №№ 10, 10-А по вул. Шевченка в місті Івано-Франківську до прибудинкової території будинків №№ 6, 6-А по вул. Шевченка в місті Івано-Франківську та до земельної ділянки, площею 0,0031 га, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4.

Зобовязано ОСОБА_1 зняти навісний замок із металевих воріт, які перекривають проїзд.

Зобовязано ОСОБА_8 демонтувати самочинно облаштовані металеві ворота, які перекривають спільний проїзд до будинків №№ 6, 6-А, 8, 10, 10-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську та до земельної ділянки, площею 0, 0031 га, яка належить на праві власності ОСОБА_4.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, вказуючи на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянти зазначають, що судом порушено вимоги ст. 213 ЦПК України та Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, згідно яких рішення повинно бути законним та обґрунтованим. Також всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України суд не надав належної оцінки їхнім доказам та відкинув ту обставину, що від позивача ОСОБА_4 та від третіх сторін, які заявили самостійні вимоги на предмет спору, вони не отримували в установленому порядку проекта договору на встановлення земельного сервітуту, чим порушено вимоги ст. ст. 401, 402, 403 ЦК України та ст. ст. 100, 101 ЗК України.

Вважають, що, оскільки, ОСОБА_4 не погоджував з ними ні будівництво гаража, ні проїзд до нього через їхню прибудинкову територію і те, що ОСОБА_4 до 2009 року користувався проїздом через двір обласної СЕС зі сторони вул. Січових Стрільців, то таким чином він з 2009 року незаконно, без згоди мешканців систематично користується прибудинковою територією їхніх будинків № 8, № 10, № 10-А. Внаслідок такого користування транспортним засобом спірним проїздом в їхніх будинках зявилися тріщини, що призводить до їхнього руйнування, пошкоджується покриття прибудинкової території та зовнішніх санітарно-технічних мереж і газопроводу.

Суд першої інстанції не дав оцінку вищезазначеним доводам та незаконно відхилив клопотання про призначення будівельно-технічної експертизи для визначення впливу руху транспортних засобів різної тоннажності через спірний проїзд повз будинок № 8 та прибудинковою територією будинків № 10, № 10-А по вул. Шевченка на стан їхніх будинків та бетонного покриття двору, чим проявив упередженість та необєктивність, що призвело до неправильного вирішення спору.

В звязку з наведеним просили оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким їхній позов задовольнити, а в позові ОСОБА_4 та третіх осіб, які заявили самостійні вимоги на предмет спору, ОСОБА_10, ОСОБА_15, ОСОБА_12 - відмовити.

В судовому засіданні апелянти ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 вимоги апеляційної скарги підтримали з наведених вище мотивів та просили її задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_6 і ОСОБА_7 скаргу визнали та просили її задовольнити.

Позивач ОСОБА_4 та представник третіх осіб із самостійними вимогами на предмет спору ОСОБА_5 скаргу не визнали, вважають її безпідставною, а рішення законним і обґрунтованим, яке просили залишити в силі, відмовивши у задоволенні скарги.

Вислухавши доповідача, доводи апелянтів та відповідачів на підтримку апеляційної скарги, заперечення проти скарги позивача та представника третіх осіб із самостійними вимогами, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач-відповідач ОСОБА_4 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1, квартирі № 4 по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську з 1991 року. 25 лютого 1994 року квартира ОСОБА_4 була приватизована, про що свідчить свідоцтво про право власності на квартиру, видане на підставі рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 22.02.1994 року за № 45-р. (т.1, а.с.6).

Відповідачі-позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_14, відповідач ОСОБА_8 проживають в будинках № 8, 10, 10-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську. Треті особи із самостійними вимогами ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 проживають ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирах №№ 1, 6, 3 в м. Івано-Франківську.

Як вбачається з матеріалів справи, 20.04.2010 року ОСОБА_4 рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради надано у приватну власність земельну ділянку, площею 0.0031 га, для індивідуального гаражного будівництва по вул. Шевченка, 6 в м. Івано-Франківську. 08.09.2010 року ОСОБА_4 видано Державний акт на право приватної власності на дану земельну ділянку (т.1, а.с.8).

26 листопада 2009 року рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради за № 596 ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво гаража.

Вищенаведене доводить те, що ОСОБА_4 на законних підставах побудовано гараж.

Проектом забудови земельної ділянки по вул. Шевченка, 6/4, затвердженого головним архітектором міста, пропоновано схему виїзду на вул. Шевченка від гаража забудівника ОСОБА_4 саме між будинками №№ 8, 10, 10-А, 12, оскільки, іншої можливості проїзду немає.

Також ОСОБА_4 з даного приводу в інспекції ДАБК отримав сертифікат готовності на побудований гараж від 16.03.2011 року за № ІФ 00303.

У звязку з побудовою гаража у позивача виникла необхідність проїзду до нього.

Оскільки, іншого заїзду немає, що підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_4 звернувся з письмовими заявами до мешканців будинків № 8, 10, 10-А про встановлення сервітуту на спільне користування спірним заїздом, на що згоди від них не отримав (т.1, а.с. 14-19).

Відповідачі-позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 не заперечили того факту, що ними з метою перешкоджання в користуванні спірним заїздом позивачу-відповідачу ОСОБА_4 та третім особам із самостійними вимогами, які проживають у будинках №№ 6, 6-А по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську, було облаштовано ворота, які зачинені на навісний замок.

Питання встановлення сервітуту підтверджено рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 20.04.2010 року № 93, яким визнано за необхідне встановлення земельного сервітуту на використання прибудинкової території біля будинків №№ 8, 10, 10-А, 12 по вул. Шевченка в м. Івано-Франківську для проїзду транспортними засобами до будинків №№ 6 та 6-А по цій же вулиці.

Таким чином, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, керуючись нормами статтей 98, 100 Земельного кодексу України та статтями 401, 402, 386, 391 Цивільного кодексу України, прийшов до правильного висновку, що встановлення права проїзду повз будинок № 8 та через прибудинкові території будинків №№ 10, 10-А до прибудинкової території будинків №№ 6, 6-А та до земельної ділянки, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_4 і на якій він встановив на законних підставах гараж, без обтяження сервітутом з правом проїзду транспортними засобами є неможливим і найбільш оптимальним для сторін. Вимог щодо встановлення платного сервітуту сторони не ставили.

Обгрунтованим є і висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі за первісним позовом ОСОБА_16 та за позовами третіх осіб із самостійними вимогами ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 чинять перешкоди останнім у здійсненні проїзду до своїх гаража та будинків без будь-яких на те правових підстав, тому порушене право позивача ОСОБА_4 та третіх осіб із самостійними вимогами підлягає захисту в судовому порядку.

Також вірно судом першої інстанції відмовлено відповідачам-позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 в задоволенні позову до ОСОБА_4 за недоведеністю позовних вимог, оскільки, вони не надали належних і допустимих доказів у підтвердження заявлених вимог, зокрема, щодо наявності юридично оформленого права на прибудинкову землю при зверненні до суду про заборону заїзду.

Твердження апелянтів про неврахування судом всіх обставин по справі, невірне застосування діючого законодавства та порушення норм процесуального права є безпідставними і голослівними, які спростовуються матеріалами справи.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Стаття 10 ЦПК України визначає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Сукупність всіх матеріалів по справі та доказів, які надали сторони, дає підстави колегії суддів зробити висновок, що суд першої інстанції повно, всебічно і обєктивно встановив обставини справи, дав їм вірну юридичну оцінку стосовно встановлених правовідносини, які склалися між сторонами, врахував всі доводи сторін та обґрунтовано ухвалив рішення, а доводи апелянтів не спростовують законності постановленого рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, ОСОБА_9, ОСОБА_2, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 грудня 2011 року залиши без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

ОСОБА_17 ОСОБА_13

Судді: А.І. Шишко

ОСОБА_18