Апеляційний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 червня 2012року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі: головуючого судді Сидоренко І.П., суддів Сєвєрової Є.С., Цюри Т.В., при секретарі Криворучці Ю.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 і апеляційну скаргу ОСОБА_2 районного споживчого товариства на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обласної спілки споживчих товариств, ОСОБА_2 районного споживчого товариства про повернення пайових внесків, -

встановила:

03 жовтня 2006року ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом та, остаточно уточнив позовні вимоги, просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 районного споживчого товариства пайові внески в сумі 22285грн.26коп., витрати на капітальний ремонт приміщення кафе-бара «Марія», розташоване в с. Велика Долина в сумі 48432грн.71коп., внесену нею на закріплені частки в майні товариства суму в розмірі 21883грн.17коп, а всього 92601грн.14коп. с.3, 194, 264).

В обґрунтуванні позову ОСОБА_1 вказала, що у системі кооперації вона перебуває з 1981року по теперішній час.

29 грудня 1997р. вона уклала з ОСОБА_2 районним споживчим товариством договір про орендний підряд, відповідно до якого вона, як член кооперації, орендувала приміщення кафе-бара з метою здійснення підприємницької діяльності. Даний договір неодноразово переукладався до 2002року включно. При цьому з метою приведення орендованого приміщення й підтримки його в належному стані, згідно додаткових угод до договору, нею були внесені значні особисті кошти на капітальний ремонт будинку кафе-бара. Частина цих коштів, зарахована в рахунок пайових внесків, а частина дотепер не прийнята.

19 грудня 2000року Постановою XVIII з'їзду споживчої кооперації України затверджена Програма завершення розмежування й закріплення власності в споживчій кооперації України. У рамках цієї Програми, нею також були внесені значні власні кошти, що підтверджується відповідними договорами від 01 серпня 2002року, від 25 вересня 2003року, від 08 червня 2004року, від 04 серпня 2004року. Не зважаючи на здійснені нею вкладення коштів у рамках вищевказаної програми, майновий сертифікат їй не був виданий.

Відповідно до Постанови правління ОСОБА_2 районного споживчого товариства від 21 жовтня 2002року за № 47, на базі орендованого нею кафе-бара, було створено дочірнє підприємство „Марія", директором якого вона була призначена, з передачею їй особисто паю.

Позивачка ОСОБА_1 стверджувала, що у звязку з відсутністю у неї майнового сертифікату, відповідач з її паю робив всілякі відрахування, в тому числі оплату земельного податку. Оскільки амортизаційні та інші відрахування від діяльності підприємства вона перераховувала ОСОБА_2 районному споживчому товариству, в травні 2006року вона звернулася до відповідачів, з метою зробити їй сприяння в ремонті, у противному випадку просила звільнити її з займаної посади, вивести її з членів кооперації та повернути їй внесені кошти на паї та інші затрати. ОСОБА_4 районне споживче товариство сповістило її про те, що сума, яка підлягає поверненню їй при виході з товариства становить 3333грн.86коп., з чим вона не погоджується та звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Представник відповідача ОСОБА_3 обласної спілки споживчих товариств позов не визнав, вважає його не обґрунтованим.

Крім того, суд першої інстанції вказав, що ОСОБА_1 не заявила до вказаного відповідача будь-яких позовних вимог.

Представник відповідача ОСОБА_2 районного споживчого товариства позов визнав частково, посилаючись на те, що ОСОБА_5 підлягає поверненню сума пайових внесків лише в сумі 4788грн.87коп.

Рішенням суду від 24 листопада 2011року позов ОСОБА_1 задоволений частково (а.с.315-317).

Суд стягнув з ОСОБА_2 районного споживчого товариства на користь ОСОБА_1 пайові внески в сумі 20286грн.75коп., витрати на капітальний ремонт в сумі 39446грн.71коп. і судові витрати в сумі 81грн.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати в частині відмови у задоволені позову про стягнення з відповідача на її користь 21883грн.17коп., ухвалити рішення про стягнення на її користь з відповідача вказаної суми, посилаючись на те, що суд безпідставно відмовив їй у задоволені позову в цій частині (а.с.408).

ОСОБА_4 районне споживче товариство просить рішення суду скасувати, справу направити для розгляду по суті до Овідіопольського районного суду Одеської області, посилаючись на те, що Приморський районний суд м. Одеси, при розгляді позову ОСОБА_1 порушив правила підсудності та взагалі безпідставно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 (а.с.348-356).

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_1 частково в сумі 4861грн.82коп., з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Згідно ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011року у повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 була членом ОСОБА_2 районного споживчого товариства з 1981року.

В період розгляду справи в апеляційній інстанції постановою правління ОСОБА_2 РайПО від 18 травня 2012року було задоволено заяву ОСОБА_1 про виключення її з членів ОСОБА_2 РайПО, з виплатою пайових внесків в сумі 4861грн.82коп. На протязі перебування в зазначеному споживчому товаристві ОСОБА_1 виконувала права та обов'язки члена Товариства та сплачувала відповідні пайові внески.

Суд першої інстанції, стягнув на користь ОСОБА_1 пайові внески в сумі 20286грн.75коп. вказав, що дана сума підтверджується розрахунками, зробленими позивачкою. Але судова колегія з вказаними розрахунками позивачки не погоджується, і вважає, що вони фактично нічим не підтверджені.

Так, за довідкою ОСОБА_2 РайПО на а.с.5 на серпень 2006р. позивачці ОСОБА_1 підлягало поверненню сума пайових внесків в розмірі 3333грн.86коп. з урахуванням усіх необхідних виплат, які були зроблені з її пайових внесків. Вже на час виходу ОСОБА_1 з членів товариства їй підлягає виплатити у вигляді пайових внесків в сумі 4861грн.82коп.

Вказану суму суд апеляційної інстанції вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1, оскільки інших доказів про виплату їй пайових внесків в більшому розмірі, позивачкою не надано суду першої та апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову ОСОБА_1 в частині стягнення на користь ОСОБА_1 витрачених нею особисто коштів на капітальний ремонт кафе-бару «Марія» в сумі 39446грн.71коп., пославшись при цьому, що вказана сума нібито підтверджена документально. Однак, судова колегія не погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції, оскільки він взагалі не відповідає матеріалам справи та обставинам по справі.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 районне споживче товариство було засновником дочірнього підприємства «Марія». Позивачка ОСОБА_1 з 21 жовтня 2002року працювала на посаді директора вказаного ДП «Марія», та була звільнена з вказаної посади 01 листопада 2006року за прогул.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 13 грудня 2007року залишено без змін рішення Овідіопольського районного суду від 26 квітня 2007року про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі (а.с.310).

Крім того, судом апеляційної інстанції розглядалася справа за позовом ОСОБА_2 РайПО до ОСОБА_1 про стягнення нестачі матеріальних цінностей та суми збитків. Рішенням апеляційного суду від 13 листопада 2009року було відмовлено у задоволені позову лише з тих підстав, що майнову відповідальність несе ДП «Марія», а ні її директор ОСОБА_1 (а.с.294-295).

При розгляді вказаної справи судом апеляційної інстанції було чітко встановлено, що під час проведення інвентаризації матеріальних цінностей ДП «Марія» ревізійною комісією ОСОБА_2 РайСТ була виявлена нестача матеріальних цінностей.

13 листопада 2006року ревізійною комісією ОСОБА_2 РайСТ була проведена документальна ревізія фінансово-господарської діяльності дочірнього підприємства «Марія» за період з 01 квітня 2005р. по 13 листопада 2006р., за результатами якої були виявлені численні порушення з боку колишнього директора ДП «Марія» - ОСОБА_1 Було встановлено, що збитки підприємства станом на 01 листопада 2006року складали 13989грн.09коп., невиплачена заробітна плата на суму 3290грн.92коп., несплачені податки на суму 1109грн.60коп., нестача матеріальних цінностей на суму 11509грн.57коп., наявна дебіторська заборгованість на суму 1078грн.36коп. та кредиторська заборгованість на суму 1738грн.40коп. Всього нанесено збитків підприємству на суму 32715грн.54коп.

Для розгляду результатів проведеної ревізії було скликано правління ОСОБА_2 РайСТ, на засіданні якого прийнято постанову від 27.12.2006 р. за №116 про затвердження акту ревізії від 13 листопада 2006р.

Вказаний акт ревізії не був оскаржений ОСОБА_1 і вона взагалі не оскаржувала рішення апеляційного суду в частині встановлених судом апеляційної інстанції фактів нестачі.

Згідно укладеному ОСОБА_2 РайСТ контракту від 01 листопада 2002р. із ОСОБА_1С, вона, як керівник ДП «Марія», зобов'язалася забезпечувати рентабельну діяльність підприємства, ефективне використання, збереження майна та грошових коштів підприємства, своєчасність виплати заробітної плати податків та інших платежів.

Тому судова колегія вважає, що урахуванням вищевказаних обставин, саме позивачка ОСОБА_1 створила в своїй роботі вищевказану нестачу та збитки, та ніяких підстав для задоволення її позову немає.

Судова колегія, не може прийняти до уваги у якості доказів довідку ОСОБА_2 районного споживчого товариства відносно затрат по капітальному ремонту кафе-бару „Марія" за період з 1997-2003р.р., в якій зазначено, що витрати на збільшення капітального ремонту кафе-бару „Марія" нібито склали 39446грн.71коп. (а.с.5-8). Вказана довідка ніякими відповідними документами по проведенню ремонту не підтверджена, а саме актами проведених ремонтних робіт, накладними на придбання матеріалів, та що ремонтні роботи нібито були проведені у період 1997-2003р.р., в той час, як ОСОБА_1 звернулася до суду лише у жовтні 2006року.

Судом першої інстанції при вирішені вказаної справи допущені протиріччя, оскільки суд фактично не встановив підстав для задоволення позову та не витребував усіх документальних підтверджень позовних вимог ОСОБА_1

Так, судом першої інстанції по справі призначалося проведення судово-економічної експертизи для з'ясування розміру пайових внесків та інших сум, що підлягають виплаті позивачці ОСОБА_1, як члену ОСОБА_2 районного споживчого товариства. Але через ненадання ОСОБА_2 районним споживчим товариством необхідних документів експертизу проведено не було (а.с.54-56, 81-93). Ухвалою суду від 30 жовтня 2010року до участі по справі було залучено фахівця, але він також не надав свого висновку через не надання ОСОБА_2 районним споживчим товариством витребуваних судом документів (а.с.208-209).

Тому у суду першої інстанції не було законних підстав для часткового задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення пайових внесків в сумі 20286грн.75коп., витрат на капітальний ремонт в сумі 39446грн.71коп.

Судова колегія погоджується з висновком суду про відмову у задоволені позову ОСОБА_1 про стягнення на її користь витрат ДП «Марія» в сумі 1998грн.51коп., та стягнення на її користь нібито внесених нею на закріплені частки в майні споживчого товариства коштів в сумі 21883грн.17коп., оскільки, як вказав суд, позивачкою не було надано жодного доказу у підтвердження вказаних позовних вимог та сума в розмірі 1998грн.51коп., пов'язана з витратами дочірнього підприємства „Марія".

Суд першої інстанції, зважаючи на ту обставину, що позивачка не перебувала в правових відносинах з ОСОБА_3 обласною спілкою споживчих товариств, а також те, що нею не заявлено будь-яких позовних вимог до цього відповідача, вірно відмовив в позові ОСОБА_1 до зазначеного відповідача.

На підставі наведеного з урахуванням того, що позовні вимоги ОСОБА_1 знайшли своє підтвердження лише в частині стягнення на її користь пайових внесків в сумі 4861грн.82коп., судова колегія, постановляє рішення про стягнення вказаної суми і відмову у задоволені інших позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 районного споживчого товариства задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 листопада 2011року скасувати, ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 обласної спілки споживчих товариств, ОСОБА_2 районного споживчого товариства про повернення пайових внесків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 районного споживчого товариства на користь ОСОБА_1 пайові внески в сумі 4861грн.82коп. В іншій частині позову ОСОБА_1 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення.

Касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням апеляційного суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Сидоренко І.П.

Судді Сєвєрова Є.С.

ОСОБА_6