Кагарлицький районний суд Київської області
Справа № 014/482/12 - ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Про затвердження мирової угоди

«30» листопада 2012 року м. Кагарлик Київської області

Кагарлицький районний суд Київської області в складі:

Головуючого: судді Закаблука О.В.

При секретарі: Гембар В.В.

Представників: ОСОБА_1

ОСОБА_2

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу, суд, -

В С Т А Н О В И В :

На адресу Кагарлицького районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу, в якій позивачка просила суд винести рішення, яким встановити право власності на 1/2 частку у майні набутого у шлюбі з ОСОБА_5, а саме:

- земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0665 га, що розташована на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі»;

- дачний будинок, що знаходиться на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі»;

- два гаражі, які знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Троєщина 2» за адресою: м. Київ, вул. Закревського;

- автомобіль «Волга», д/н Ж0485КИ

Витребувати у відповідача докази по справі, які знаходяться у власності відповідача, а саме:

- правовстановлюючий документ на право власності на дачний будинок що знаходиться на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі»;

- правовстановлюючий документ на земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0665 га, що розташована на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі»;

- документи, що підтверджують право користування гаражами;

- технічний паспорт на автомобіль «Волга» д/н Ж0485КИ.

В позовній заяві позивач ОСОБА_6 свої позовні вимоги обґрунтовувала наступним.

23.07.1972 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб зареєстрований сільЗАГС с. Браниця Бобровицького району Чернігівської області.

За час шлюбу сторонами було придбано наступне майно:

- земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0665 га, що розташована на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі» (державний акт на право приватної власності на землю від 23.09.1998р.)

- дачний будинок, що знаходиться на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі». Копію правовстановлюючих документів надати суду не має можливості, так як оригінал перебуває у володінні відповідача, який відмовляється надати копію правовстановлюючого документу, тому вважає за необхідне зобов'язати відповідача даний документ надати в судове засідання, відповідний судовий збір про витребування доказів сплачено та квитанція долучена до позовної заяви.

- два гаражі, які знаходиться в гаражно-будівельному кооперативі «Троєщина 2» за адресою: м. Київ, вул. Закревського.

- автомобіль «Волга», д.н.з Ж0485КИ

21 вересня 2005р. рішенням Деснянського районного суду шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Внаслідок чого позивачкою отримано у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві свідоцтво про розірвання шлюбу від 21 листопада 2006р.

Після розлучення майно набуте у шлюбі розділене між сторонами не було, але набутим майном вони користувались на праві спільної сумісної власності.

Але зважаючи на той факт, що відповідач з серпня 2011 року та до цього часу вчиняє перешкоди, не даючи своєї згоди на спільне користування набутим майном, порушуючи права та інтереси позивача, остання зверталась до відповідача з проханням про поділ спільного майна. Але згоди щодо поділу майна сторони не дійшли.

Відповідно до Конституції України, усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними (стаття 21). Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом (стаття 41).

Згідно ст. 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Цим же законом визначено, що частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом (стаття 357).

Сімейним кодексом України визначено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (стаття 68). Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (стаття 69). У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (стаття 70). Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 72 Сімейного кодексу України визначено, що до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки.

Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності.

У зв'язку з тим, що позивач дізналась про своє порушене право щодо користування майном набутим у шлюбі лише у серпні 2011р., тому термін оскарження передбачений законодавством дотриманий.

Проте, якщо суд не погодиться з тим, що строк звернення позивача до суду за захистом свого права відраховується з серпня 2011 р., звертється до суду з наступним клопотанням.

Згідно ч. 1 статті 73 ЦГЖ України, суд поновлює або продовжує строк, встановлений відповідно законом або судом, за клопотанням сторони або іншої особи у разі його пропущення з поважних причин.

Постановою Пленуму Верховного Суду України, від 21.12.2007, № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, а саме пунктом 15, початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, ПО СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СЮ.

Пунктом 19 постанови визначено, що вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК, оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє.

Відповідно до п.23 Постанови, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене позивач має право на 1/2 частину у спільно набутому майні за час шлюбу. Але відповідач безпідставно, порушуючи права та інтереси позивача користується всім майном, яке набуте в шлюбі з позивачкою при цьому не даючи останній змоги користуватись цим майном на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до ч.І ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або його основної частини. Майно може знаходитися у різних місцях. Тому позивач має право вибору підсудності.

В судове засідання позивачка ОСОБА_6 не з»явилася, хоча була повідомлена судом належним чином про день, час та місце слухання справи, проте з»явився її представник, - ОСОБА_1

Представник позивачки, - ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив наступне:

В провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа №2-412/12 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення права власності на спільне майно набуте у шлюбі.

Відповідно до ст.31 ЦПК України, позивач має право протягом усього часу розгляду справи змінити підставу або предмет позову, збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову. Користуючись цим вважає за необхідне уточнити свої вимоги та викласти позовну заяву в наступній редакції:

23.07.1972 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 укладено шлюб зареєстрований сільЗАГС с. Браниця Бобровицького району Чернігівської області.

За час шлюбу СТОРОНАМИ було придбано наступне майно:

- земельна ділянка для ведення садівництва площею 0,0665 га, що розташована на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі» (державний акт на право приватної власності на землю від 23.09.1998р.)

- автомобіль «Волга», д.н.з Ж0485КИ

21 вересня 2005р. рішенням Деснянського районного суду шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Внаслідок чого позивачкою отримано у відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві свідоцтво про розірвання шлюбу від 21 листопада 2006р.

Після розлучення майно набуте у шлюбі розділене між сторонами не було, але набутим майном вони користувались на праві спільної сумісної власності.

Але зважаючи на той факт, що відповідач з серпня 2011 року та до цього часу вчиняє перешкоди, не даючи своєї згоди на спільне користування набутим майном, порушуючи права та інтереси позивача, остання зверталась до відповідача з проханням про поділ спільного майна. Але згоди щодо поділу майна сторони не дійшли.

Згідно Державного акту на право приватної власності на землю виданого ОСОБА_4 23.08.1998р., на підставі рішення виконкому Стайківської сільської Ради народних депутатів №6 від 30 липня 1998 року передано у приватну власність ОСОБА_4 земельну ділянку, розташовану на території Стайківської сільради, СТ «Дніпровські кручі» для ведення садівництва.

Оскільки правовий режим щодо спільного володіння майном у шлюбі встановлювався на дату оформлення права власності земельної ділянки (1998 рік), то до цих правовідносин слід застосовувати норми діючого на той час Кодексу про шлюб та сім'ю №2006-VI від 20.06.1969р. (далі - КпШС України)

Так як ст.24 КпШС України визначений вичерпний перелік роздільного майна подружжя, а саме: майно, яке належало кожному з подружжя до одруження; майно одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування; також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші, то все інше майно є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки відповідно до ст.22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Таким чином, зазначена земельна ділянка, відповідно до КпШС, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та підлягає поділу.

Крім того, за час шлюбу ОСОБА_3 та ОСОБА_5, було придбано автомобіль «Волга», д.н.з Ж0485КИ, що є також об'єктом спільної сумісної власності. Даний автомобіль у 2008 році був знятий з реєстрації та проданий відповідачем, що було підтверджено ним у судовому засіданні та зазначено, що ціна продажу даного автомобіля є незначною. Оскільки позивач не володіє інформацією щодо його вартості, то звернувся до МРЕО-4 Деснянського району м. Києва з відповідним запитом. Однак, до цього часу відповідь щодо вартості проданого автомобіль «Волга», д.н.з Ж0485КИ від МРЕО-4 не надійшла. Дана обставина унеможливлює визначення позивачем ціни даного позову та розміру позовних вимог.

Відповідно до ст.28 КпШС України, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Таким чином, зважаючи на вищевикладене позивач має право на Уг частину у спільно набутому майні за час шлюбу. Але відповідач безпідставно, порушуючи права та інтереси позивача користується всім майном, яке набуте в шлюбі з позивачкою при цьому не даючи останній змоги користуватись цим майном на праві спільної сумісної власності.

Відповідно, керуючись ст.ст. 22, 24, 28 КпШС України, ст. 31 ЦПК України, представник позивача, - ОСОБА_1позовні вимоги уточним та просив суд винести рішення, яким:

- Прийняти уточнену позовну заяву.

- Визнати право власності на 1/2 частку у майні набутого у шлюбі з ОСОБА_5, а саме: земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0665 га, що розташована на території Стайківскьої сільської ради Кагарлицького району Київської області СТ «Дніпровські кручі»;

- Стягнути з відповідача 1/2 частину оціночної вартості автомобіля «Волга», д/н Ж0485КИ на момент його продажу.

Представник відповідачки, - ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала та зазначила, що в провадженні Кагарлицького районного суду Київської області знаходиться цивільна справа № 014/482/12-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про встановлення права власності на спільне майно набуте за час шлюбу, призначена до розгляду на 18.09.2012р. о 10:00 год.

З викладеним в позовній заяві не погоджується та вважає позов безпідставним та необгрунтованим. У зв'язку з чим, вважає за потрібне надати суду свої доводи та пояснення.

Слід зазначити, що ОСОБА_5 з 1985 року є членом садового товариства «Дніпровські кручі», с. Стайки, Кагарлицького району, Київської області.

З липня 2011 року ОСОБА_5 було обрано Головою СТ «Дніпровські кручі».

На підставі рішення Стайківської сільської ради № 6 від 30.07.1998р. ОСОБА_5, як члену СТ «Дніпровські кручі» було передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,0665 га, для ведення садівництва, що розташована на території Стайківської сільради, СТ «Дніпровські кручі».

Тобто, дана земельна ділянка була набута Відповідачем у приватну власність внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у нього в користуванні.

Згідно ст. 57 ч. 1 п. 5 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю чоловіка є, зокрема, земельна ділянка, набута ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у нього в користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації.

21 вересня 2005 року шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано на підставі рішення Деснянського районного суду м. Києва. 21 листопада 2006р. було зроблено актовий запис № 1305 в Книзі реєстрації розірвань шлюбів та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-БК № 032359.

Після припинення шлюбних відносин та фактичного розірвання шлюбу між Позивачем та Відповідачем, ОСОБА_5 розпочав будівництво садового будинку на земельній ділянці, яка була надана йому у приватну власність із земель СТ «Дніпровські кручі» у 1998 році. Остаточно будівництво будинку було завершено у 2010 році.

Право власності на збудований садовий будинок, розташований за адресою: Київська обл., Кагарлицький район , СТ «Дніпровські кручі», с. Стайки, вул. Центральна, 6, було оформлене у березні 2011 року на підставі рішення Стайківської сільської ради № 8 від 08.02.2011р., на підтвердження чого було видане Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 16.03.2011р.

З огляду на вищезазначене, можна стверджувати, що земельна ділянка площею 0,0665 га, для ведення садівництва, що розташована на території Стайківської сільради, СТ «Дніпровські кручі», та садовий будинок, розташований на зазначеній земельній ділянці за адресою: Київська обл., Кагарлицький район, СТ «Дніпровські кручі», с.Стайки, вул. Центральна, 6, є приватною власністю ОСОБА_5 та не можуть відноситися до спільно набутого майна.

Позивач не має жодного права на отримання частки із майна, яке знаходиться у приватній власності Відповідача, оскільки це майно було набуте ним, насамперед у приватну власність, а щодо садового будинку, то дане нерухоме майно було створено та оформлено вже після розірвання шлюбу і не може відноситися до майна набутого за час шлюбу.

Стосовно зазначених Позивачем гаражів, то слід пояснити з цього приводу наступне.

Суд звертає увагу на ту обставину, що Позивачем зазначаються два гаражі, однак у Відповідача ніколи не було двох гаражів, що підтверджується документами, долученими до цих заперечень.

Відповідно до ордеру № 33 ОСОБА_5 було надано право на заняття гаражу (боксу) в гаражно-будівельному кооперативі «Троєщина - 2» по вул. Закревського, 38, м. Київ.

Згодом на зазначений гаражний бокс № 140 Відповідачем було оформлено право приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 26.01.2009р.

Таким чином, на даний час майно визначене позивачем як спільне та набуте за час шлюбу, таким не є та ніколи не було з огляду на вищевикладене. Все майно оформлено на Відповідача на праві приватної власності та знаходиться в індивідуальному користуванні і розпорядженні.

Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Право розпорядження полягає в юридичній можливості власника визначати фактичну і юридичну долю речі.

Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Будь-яких прав на частку з цього майна Позивач не має враховуючи вищезазначені обставини.

Позивач наполягає на тому, що про своє право на отримання частки зі спільно набутого у шлюбі майна вона дізналася лише в серпні 2011 року. Відповідач не погоджується та заперечує проти зазначеного, оскільки питання щодо користування майном обговорювалося сторонами при розірванні шлюбу. ОСОБА_3 відмовилася від отримання будь-якої частки майна та не порушувала питання щодо його поділу аж до теперішнього часу.

Суд звертає увагу на те, що Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, яким чином вона дізналася про свої порушені права; яким чином вона посприяла набуті того чи іншого майна; який вклад зробила для здобуття власності.

Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, вважає, що на даний час заявлені Позивачем вимоги щодо права власності на майно, яке належить Відповідачу на праві приватної власності, після спливу значного проміжку часу (близько 7 років) є безпідставними та необгрунтованими.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 57, 72 СК України, ст.ст. 317, 319 ЦК України, ст.ст. 27, 31, 60, 128 ЦПК України, представник відповідача просить суд винести рішення, яким долучити до матеріалів справи заперечення на позов, відмовити в задоволені позову ОСОБА_3 про встановлення права власності на спільне майно набуте за час шлюбу в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заявила клопотання про укладення мирової угоди, зазначивши:

ОСОБА_7, проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, який є представником позивача ОСОБА_3, податковий номер НОМЕР_1, та діє на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованої в реєстрі за №43 від 17 січня 2012 року та ОСОБА_2, зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є представником відповідача ОСОБА_5, податковий номер НОМЕР_2, та діє на підставі довіреності посвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_9 та зареєстровано в реєстрі за №5118 від 11 вересня 2012 року, обговоривши між собою предмет позову, що перебуває на розгляді в Кагарлицького районному суді Київської області цивільна справа № 2-482/12, з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок, прийшли до висновку про можливість закінчення його розгляду в судовому порядку і укладення між Сторонами мирової угоди на умовах, виходячи з предмету позову та позивних вимог Позивача, а саме:

1. Відповідач зобовязується у строк не пізніше шести місяців з дня набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди придбати на користь позивача земельну ділянку площею не менше 0,033 га для ведення садівництва на території Стайківської сільської ради, Кагарлицького р-ну, Київської обл., у садовому товаристві «Дніпровські Кручі» та/або на прилеглій до цього садового товариства території та оформити відповідний правовстановлюючий документ за власні кошти на імя позивача.

2. Відповідач зобовязується у строк не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди сплатити на користь Позивача грошову суму в розмірі 5 000,00 (пять тисяч) гривень 00 копійок в якості компенсації за відчужений у 2008 році автомобіль, придбаний за період шлюбу із Позивачем.

Судові витрати залишаються за позивачем.

При умові виконання зазначених умов, Сторони в подальшому не будуть мати жодних претензій одна до одної.

Просимо суд визнати дану мирову угоду і закрити провадження у справі.

Мирова угода набуває законної сили після її визнання Кагарлицьким районним судом Київської області і винесення відповідної ухвали.

Наслідки закриття провадження в справі, передбачені ст.175, ч. 2 ст.205, ст.206 ЦПК України відомі.

Представник відповідача, - ОСОБА_4 з умовами мирової угоди погодився.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо затвердження вищевказаної мирової угоди, обґрунтовуючи своє рішення наступним.

В порядку, передбаченому ч.3 ст. ст. 175 ЦПК України сторонам роз»яснено процесуальні наслідки укладення мирової угоди, які сторонам зрозумілі.

Судом встановлено, що умови вищевказаної угоди не суперечать інтересам сторін по справі.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. 175, ст.. 205, 206 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Затвердити та визнати мирову угоду в справі № 014/482/12 ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу, на наступних підставах:

Мирова угода затверджується та визнається з метою врегулювання спору в цивільній справі, який виник між ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на наступних підставах:

1. Відповідач зобовязується у строк не пізніше шести місяців з дня набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди придбати на користь позивача земельну ділянку площею не менше 0,033 га для ведення садівництва на території Стайківської сільської ради, Кагарлицького р-ну, Київської обл., у садовому товаристві «Дніпровські Кручі» та/або на прилеглій до цього садового товариства території та оформити відповідний правовстановлюючий документ за власні кошти на імя позивача.

2. Відповідач зобовязується у строк не пізніше одного місяця з дня набрання законної сили ухвали суду про затвердження даної мирової угоди сплатити на користь Позивача грошову суму в розмірі 5 000,00 (пять тисяч) гривень 00 копійок в якості компенсації за відчужений у 2008 році автомобіль, придбаний за період шлюбу із Позивачем.

Судові витрати залишаються за позивачем.

Дана мирового угода набирає чинності з дня підписання її сторонами та діє до повного виконання Сторонами зобов'язань визначених даною угодою.

Судові витрати по цивільній справі покладаються на позивача, - ОСОБА_6.

Сторони підтверджують, що їм відомі наслідки укладання та затвердження судом даної мирової угоди.

Провадження в справі № 014/482/12 ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про встановлення права власності на спільне майно, набуте за час шлюбу, - закрити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п»яти днів з дня її проголошення.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п»яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

ОСОБА_10