Справа № 1412/59/12
Провадження № 2/1412/2545/12
РІШЕННЯ

Іменем України

21.03.2012 року Заводський районний суд м.Миколаєва

у складі: головуючого судді Притуляк І.О.,

при секретарі: Будикіній А.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

13.01.2012р. ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом про визнання правочину, який виразився в укладенні 17.03.2005р. відповідачкою ОСОБА_2 розписки, згідно якої остання прийняла на себе зобовязання по виплаті ОСОБА_3 грошової суми та процентів за договором купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.12.2004р. недійсним як такого, що укладений з недодержанням в момент вчинення сторонами загальних вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину, на підставі ст. 215 ч.1 ЦК України.

У заяві позивач зазначив, під час укладення договору купівлі-продажу нежитлових приміщень від 14.12.2004р. (далі Договір) та внесення до нього змін у вигляді вище вказаного правочину від 17.03.2005р., перебував з відповідачка ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, а тому, відповідно до умов Договору (п.15) та вимог діючого законодавства сам Договір та усі зміни до нього мали бути нотаріально посвідчені з наданням з його боку письмової згоди на їх внесення, з послідуючою державною реєстрацією.

Свої вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що згоди на укладення відповідачкою ОСОБА_2 правочину від 17.03.2005р. він не надавав, про внесення таких змін до Договору дізнався лише у травні 2011р. Зазначив, що шлюб між ним та відповідачкою ОСОБА_2 було розірвано 31.01.2008р., питання щодо поділу майна між ними вирішено, але між відповідачами ведуться судові спори з приводу невиконання ОСОБА_2 зобовязань за вище вказаною розпискою, рішення суду про стягнення з ОСОБА_2 грошової суми знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі. Дії державних виконавців, по його виконанню, при безпідставному проникненні у його житло, арешті особистого майна, порушують його права, завдають шкоди здоровю. З урахуванням зазначеного просив суд стягнути з відповідачів на його користь моральну шкоду по 20000грн з кожного.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав, просив поновити йому строк зі зверненням до суду з даним позовом, та задовольнити його у повному обсязі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судовому обсязі позовні вимоги визнала частково, в частині визнання правочину недійсним. Підтвердивши, що правочин у вигляді розписки від 17.03.2005р. був укладений нею без відома ОСОБА_1, з яким вона на той час знаходилася у зареєстрованому шлюбі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, причин неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

У судовому засіданні було встановлено, що 14.12.2004р. між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу нежитлових приміщень закусочної з літнім майданчиком за адресою: вул.Морехідна,1/1 м.Миколаєв (далі Договір), на підставі якого ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_2 придбала у власність вище вказане майно.

Судом встановлено, що на момент укладення Договору ОСОБА_2 перебувала у шлюбі з ОСОБА_1, у звязку з чим Договір було нотаріально завірено у присутності останнього та з його згоди.

Разом з тим, 17 березня 2005 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 дійшли згоди про наявність невиконаних зобовязань за Договором в частині сплати ОСОБА_2 вартості придбаного майна, про що остання надала ОСОБА_3 складену нею розписку, якою зобовязалася в строк один місяць сплатити ОСОБА_3 борг за Договором в сумі 8215дол.США, а у разі прострочення платежу сплачувати 3% від суми боргу за кожен місяць прострочки.

Свої зобовязання за розпискою ОСОБА_2 не виконала, що стало підставою для звернення ОСОБА_3 до суду з відповідним позовом.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 27.02.2006р. на підставі наданих доказів та вимог ст.11 ЦК України було встановлено, що складена ОСОБА_2 розписка від 17.03.2005р. є правочином щодо зміни умов Договору, у звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з ОСОБА_2 боргу за договором купівлі-продажу нежитлового приміщення були задоволені у повному обсязі.

Відповідно до вимог ст.65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо

цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально

засвідчена.

У судовому засіданні на підставі пояснень сторін було встановлено, що про укладення ОСОБА_2 розписки позивач дізнався лише у квітні 2011р., у судовому засіданні відповідачка підтвердила, що правочин у вигляді розписки від 17.03.2005р. був укладений нею без відома ОСОБА_1, з яким вона на той час перебувала у шлюбі, нотаріально розписка посвідчена не була.

Відповідно до ст.203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Згідно ст..654 ЦК України зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Положеннями Договору передбачено, що усі зміни до нього мають бути нотаріально посвідчені з наданням з боку ОСОБА_1 письмової згоди на внесення таких змін і усі зміни до Договору повинні бути зареєстровані у Державному реєстрі (пункт 15).

Тобто, відповідачкою ОСОБА_2 при складені розписки були порушені загальні вимоги, додержання яких є необхідними для чинності правочину.

Згідно ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою, шостою ст..203 цього Кодексу.

Згідно п.5 Постанови пленуму ВСУ №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» - відповідно до ст..ст.215-216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що відповідачами при укладені даного договору, були порушенні вищезазначені вимоги правових норм, в частині отримання згоди іншого з подружжя на внесення змін до Договору та нотаріального посвідчення таких змін, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині визнання правочину недійсним, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди суд вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

При цьому, у судовому засіданні, позивачем в порушення вимог ст..10 ч.3, 60 ЦК України не було надано суду належних та допустимих доказів, завдання йому такої шкоди, її обґрунтування та розрахунку заявленого розміру такого відшкодування. У звязку з чим у задоволені зазначеної частини позовних вимог слід відмовити.

На підставі ст.88 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, сплачені останнім при подачі позову, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

При цьому суд вважає у відповідності до вимог ст..267 ч.5 ЦК України поновити ОСОБА_4 строк звернення до суду з даним позовом, оскільки вважає, що його було пропущено з поважної причини, та про порушення свого права позивач дізнався 05.04.2011 року з моменту проведення опису та арешту майна.

На підставі вище викладеного, керуючись ст.ст. 5-8, 10, 11, 213, 214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Поновити ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розписку ОСОБА_2 від 17 березня 2005 року, видану ОСОБА_3 на суму боргу 8215дол.США за договором купівлі-продажу від 14 грудня 2005 року визнати недійсною.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 107,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 107,30 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення вступає в законну силу через 10 днів після його оголошення. Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Заводський районний суд м.Миколаєва у порядку та строки, передбачені ст.294, 296 ЦПК України.

Суддя: І.О.ПРИТУЛЯК