Справа № 1304/2-2902/11 Головуючий у 1 інстанції: Головатий В.Я.
Провадження № 22-ц/1390/2046/12 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 жовтня 2012 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Богонюка М.Я., Савуляка Р.В.

при секретарі: Рванцовій О.О.

з участю : ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ ФОЛЬКСБАНКна рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ПАТ ФОЛЬКСБАНК, з участю третьої особи ОСОБА_7 про визнання кредитного договору недійсним та договору поруки таким, що припинився,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням суду позов задоволено частково.

Визнано договір поруки №РО 93738 від 24 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_5, ОСОБА_7 та ВАТ Електрон Банк (правонаступником якого є ПАТ ФОЛЬКСБАНК)-таким, що припинився 31 березня 2009 року.

Визнано договір поруки №РО 93739 від 24 квітня 2008 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ВАТ Електрон Банк (правонаступником якого є ПАТ ФОЛЬКСБАНК)-таким, що припинився 31 березня 2009 року.

Проведено розподіл судових витрат.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржило ПАТ ФОЛЬКСБАНК.

В апеляційній скарзі апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно зясованих обставинах справи. Стверджує, що між сторонами було укладено кредитний договір, договір поруки, додаток №3 до договору поруки та договір іпотеки. Вказує, що за виконання умов кредитного договору ОСОБА_7 поручились позивачі, обумовлено укладення додаткових угод в майбутньому, сума кредиту залишилась незмінною, обсяг відповідальності за основними зобовязаннями не змінився. Зазначає, що способу захисту цивільних прав та інтересів, як визнання у судовому порядку договору поруки припиненим у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, законодавством України та договором поруки, не передбачено.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Встановлено, що 24 квітня 2008 року між ОСОБА_8 та ВАТ Електронбанк(правонаступником якого є ПАТ ФОЛЬКСБАНК) укладено кредитний договір №KF48762, згідно умов якого банк надав позичальнику- Глібовицькій О.І. кредитні кошти у сумі 500 тис. доларів США зі сплатою 12% річних, а позичальник зобовязується повернути отриманий кредит в повному розмірі не пізніше 22 квітня 2033 року, згідно з графіком погашення.

Того ж дня між позивачами та ВАТ Електронбанкбули укладені договори поруки №РО 93738 та №РО93739 умовами якого передбачено, що вони поручаються перед банком за виконання боржником ОСОБА_7 в повному обсязі усіх її обовязків, що виникли з згаданого кредитного договору, як солідарні боржники.

Відповідно до п.1.2. договору поруки, поручитель зобовязується відповідати перед кредитором солідарно із боржником в повному обсязі за своєчасне виконання боржником його зобовязань за кредитним договором, процентів, простроченої заборгованості, штрафних санкцій.

25 квітня 2008 року між ОСОБА_7 та банком було укладено договір іпотеки, який посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за №2300.

У звязку з відсутністю простроченої заборгованості за нарахованими процентами по кредитному договору між ОСОБА_7 та ВАТ ФОЛЬКСБАНК31 березня 2009 року укладено додаткову угоду №3 до даного кредитного договору, за умовами якої сторони дійшли згоди про збільшення проценту за користування кредитом на 10% річних від базової ставки.

Відповідно до ст.559 ЦК України, порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобовязання, а також у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Суд прийшов до вірного висновку, що підписання додаткової угоди №3 до кредитного договору призвело до збільшення обсягу відповідальності позивачів, як поручителів, а посилання представника відповідача на те, що обсяг відповідальності поручителів за основним зобовязанням не змінився, не заслуговують на увагу суду, оскільки у випадку підвищення розміру відсотків істотно збільшується сума основного зобовязання, а, відтак, збільшується обсяг відповідальності поручителів. Поручитель у цьому випадку несе відповідальність тільки, якщо він згодний продовжити договір поруки на нових умовах. В іншому разі порука припиняється.

Судом встановлено, що кредитор не довів до відома поручителів про укладення з ОСОБА_7 додаткової угоди №3 до кредитного договору, якою збільшено процент за користування кредитом на 10% від базової ставки, що повязано зі збільшенням відповідальності поручителів без їхнього відома.

Не заслуговують на увагу суду посилання представника відповідача на те, що укладення додаткових угод та виконання інших обовязків в майбутньому обумовлено у кредитному договорі, за виконання умов якого ОСОБА_7, згідно договору поруки від 24 квітня 2008 року поручились позивачі, тому згоди останніх не було потрібно, оскільки судом встановлено, що згідно п.4.2 цього ж договору -порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності; п.6.4 доповнення та зміни умов договору вносяться за згодою сторін і оформляються додатковими угодами. Сторонами у даних договорах є кредитор - ВАТ Електрон Банк, боржник - ОСОБА_7, поручителі - ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Суд вірно не прийняв до уваги покликання представника відповідача й про те, що згідно листа-розяснення Національного банку України від 3 березня 2011 року №18-112/1329, яке підтверджується листом Вищого спеціалізованого суд від 13 квітня 2011 року Про дотримання правових позицій при перегляді судових рішень судами касаційної інстанції, відповідно до змісту яких, в договорі поруки передбачена можливість зміни розміру процентів та строків їх виплати, відповідно ця умова стала результатом домовленості сторін, а отже поручитель дав згоду на зміну розмірів процентів, оскільки судом встановлено, що умовами договорів поруки №РО 93738 та №РО 93739 від 24 квітня 2008 року не передбачено можливості зміни розміру процентів та строків їх виплати у односторонньому порядку.

Згідно ст. 16 ЦК України, перелік способів захисту прав та інтересів не є вичерпним, і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений законом або договором. Крім того, п.7 ч.2 даної статті передбачає такий спосіб захисту прав та інтересів, як припинення правовідношення.

Відтак, зміна ОСОБА_7 та ВАТ Електрон Банкосновного зобовязання, без згоди позивачів, як поручителів, що призвело до збільшення обсягу їхньої відповідальності, що є підставою для припинення зобовязання поруки з 31 березня 2009 року - дати укладення додаткової угоди №3 до кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не випливає із суті кредитного договору.

Статтею 524 ЦК України передбачено, що зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.

Відповідно до ст. 192 ч.2,3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом. Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Статті 47,49 Закону України Про банки та банківську діяльністьвизначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

З ліцензії виданої ВАТ Електрон БанкНаціональним Банком України №31 від 13 грудня 2001 року та дозволом №31-2 від 6 грудня 2002 року, додатком до дозволу №31-2 від 6 грудня 2002 року, видно, що банк станом на 24 квітня 2008 року та по даний час має право здійснювати банківські операції, зокрема надавати кредити в іноземній валюті.

Відповідно до п.3 ст.З та ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договорів та визначенні умов з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, вимог розумності та справедливості.

Згідно ст. 230 ч.1 ЦК України правочин визнається судом недійсним, якщо одна сторона навмисно замовчує існування обставин, які мають істотне значення і можуть перешкодити вчиненню правочину. Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ст. 638 ч.1 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір порядок нарахування та виплати процентів, відповідальність сторін. Згідно з текстом укладеного сторонами кредитного договору такі умови договором передбачено.

Укладений кредитний договір, був добровільно підписаний ОСОБА_7, а договори поруки ОСОБА_6 та ОСОБА_5, що в судовому засіданні сторонами не заперечувалось, їм було розяснено наслідки валютного ризику, а відтак останні погодились з усіма вказаними істотними умовами.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів вважає, що висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З висновками суду слід погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ПАТ ФОЛЬКСБАНКвідхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 23 грудня 2011 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: