Справа № 2 - 2363 /12 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

10 грудня 2012 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівний загін № 73» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В травні 2012 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Мостобудівний загін №73» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні , виплату індексації заробітної плати, компенсації втрати частини заробітної плати. Позивач вказував на те, що з 16.09.2011 року він працював у відповідача монтажником по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду. 29 березня 2012 року був звільнений з роботи за власним бажанням.

Посилаючись на те, що в порушення ст.116 КЗпП України з ним відповідач в день звільнення не провів розрахунку по заробітній платі, та не провів її індексацію, просив суд стягнути з відповідача суму заборгованості по заробітній платі у розмірі 3858 грн. 91 коп., стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, зобовязати відповідача виплатити індексацію заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати.

В подальшому позивач неодноразово письмово уточнював свої вимоги, остаточно вказуючи на те, що відповідач сплатив всю суму заборгованості, просив суд стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 19796 грн. 40 коп., стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Позовні вимоги про виплату індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати просив залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 10.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_3 про виплату індексації заробітної плати та компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати залишено без розгляду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлений позов, просив про його задоволення.

Представник відповідача проти позову ОСОБА_3 заперечував вказуючи на те, що в листопаді 2012 року позивачу повністю було виплачено всю заборгованість. До того ж, вини підприємства у затримці виплати заробітної плати немає, оскільки позивач не звертався за належним йому розрахунком. Також позивачем не доведено, що йому завдано моральної шкоди.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що позивач працював у відповідача з 16.09.2011 року монтажником по монтажу сталевих та залізобетонних конструкцій 4-го розряду. 29 березня 2012 року позивач був звільнений з роботи на підставі ст..38 КЗпП України за власним бажанням.

30 березня 2012 року позивач звернувся до відповідача за видачею трудової книжки та отриманням належного йому розрахунку при звільненні.

Проте відповідач не провів з позивачем розрахунок у визначені ст.116 КЗпП строки, в звязку з чим утворилась заборгованість.

Згідно довідки відповідача від 20.06.2012 року станом на 29.03.2012 року заборгованість товариства перед позивачем з заробітної плати складала 4822 грн. 96 коп., заборгованість по компенсаційним виплатам за відрядження становила 3003 грн. 95 коп.

Починаючи з 5 квітня 2012 року відповідач частково виплачував заборгованість по заробітній платі. Станом на 21 червня 2012 року позивачу остаточно сплачено заборгованість по заробітній платі, а 12 листопада 2012 року виплачено компенсацію за відрядження.

Таким чином на час розгляду справи судом заборгованість по заробітній платі перед позивачем повністю погашена.

Дані обставини підтверджуються розрахунковими листами, відомостями на виплату заробітної плати.

Таким чином, відповідачем були порушені встановлені ст.116 КЗпП України строки розрахунку при звільненні.

Відповідно до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство повинно виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Розмір такої суми у відповідності до ст.117 КЗпП України та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 складе 16202 грн. 34 коп. (середньоденний заробіток 105,21 x 154 р. д. за період затримки розрахунку з 31.03.2012 року по 12.11.2012 року).

Разом з тим, згідно п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», коли спір вирішується судом, який визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку, він повинен ураховувати розмір спірної суми, частку, яку вона становила в заявлених вимогах, істотність цієї частки порівняно з середнім заробітком та іншими конкретними обставинами та положеннями ст.117 КЗпП України.

На час звернення позивача до суду з даним позовом заборгованість товариства становила 3858 грн. 91 коп.

За такого, враховуючи наведені вище обставини, виплату відповідачем на час розгляду справи всієї заборгованості, середньомісячну заробітну плату позивача, у відповідності з позицією Верховного Суду України, висвітленою ним у п.20 вказаної постанови, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 3000 грн.

Оскільки порушення трудових прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати спричинило йому моральні страждання, то відповідно до ст..237-1 КЗпП України він має право на відшкодування моральної шкоди.

Враховуючи характер неправомірних дій відповідача, приймаючи до уваги розяснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами) суд приходить до висновку, що належним розміром такого відшкодування є 350 грн.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівний загін № 73» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню.

Відповідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівний загін № 73» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівний загін №73» на користь ОСОБА_3 3000 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 350 грн. у відшкодування моральної шкоди, а всього 3350 (три тисячі триста пятдесят) грн.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мостобудівний загін №73» на користь держави 321 грн. 90 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Н.А. Спінчевська