Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Справа № 22-4873/2012 Головуючий у 1 інстанції Федоренко І.А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна та резолютивна частина)

15 листопада 2012 року м. Запоріжжя.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Гончара О.С.,

суддів Панкеєва О.В., Каракуша К.В.,

при секретарі Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокурора Заводського району м. Запоріжжя на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2012 року у справі за позовом прокурора Заводського району міста Запоріжжя в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів», ОСОБА_4, треті особи: орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Заводському району, Сектор громадянства іміграції та реєстрації фізичних осіб Заводського районного відділу Запорізького міського управління ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», регіональне відділення Фонду Державного майна України в Запорізькій області про визнання приватизації недійсною та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло, -

ВСТАНОВИЛА:

В червні 2012 року прокурор звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_3, ОСОБА_2 до ПАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів», ОСОБА_4 про визнання приватизації недійсною та визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло.

В обґрунтування позову зазначав, що під час проведення прокурорської перевірки було встановлено порушення прав неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2, які незаконно позбавленні права на житло, хоча вони були членами родини ОСОБА_4 та мали право на участь в приватизації житла, яким користувались на законних підставах внаслідок протиправних дій ПАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів».

09.10.2002 року на підставі наказу № 221-к ПАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів» , ОСОБА_4 було видано свідоцтво № 1254 про право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Прокурор зазначає, що до заяви ОСОБА_4 про приватизацію житла долучено довідку про склад сімї, в якій було зазначено , що в квартирі мешкає та має право на житло на час введення в дію ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» лише ОСОБА_4, що не відповідало дійсності, оскільки з ОСОБА_4 мешкали та з народження були зареєстровані двоє малолітніх дітей, які не були зазначені в приватизаційних документах, а тому право дітей на набуття у власність житла не було враховано.

На підтвердження факту проживання ОСОБА_3, ОСОБА_2 в квартирі на час приватизації прокурор надає копію довідки квартального комітету від 20.06.2006 року.

Виходячи з вищевикладеного прокурор просив суд визнати недійсною приватизацію ОСОБА_4 квартири АДРЕСА_2, яка була проведена 09.10.2002 року, визнати недійсним свідоцтво №1254 на право власності на житло, видане 09.10.2002 року ОСОБА_4

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2012 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 та прокурор Заводського району м. Запоріжжя подали апеляційні скаргу в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати рішення суду та задовольнити позов.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що приватизація квартири відбулася у відповідності з вимогами чинного законодавства, оскільки ОСОБА_4 подав до органу приватизації заяву про приватизацію займаної ним квартири, розпорядженням органу приватизації була надана згода на приватизацію квартири і видано свідоцтво про право власності (а.с.11-14).

Висновок суду про відсутність підстав для задоволення позову відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 8 Закону України від 19.06.1992 року "Про приватизацію державного житлового фонду" приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами та передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім"ї, які постійно мешкають у цій квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири.

За приписами ч.1 ст. 5 вказаного Закону, до членів сім"ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло. Місцем проживання дитини є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає (ст.15 ЦК УССР).

Із матеріалів справи вбачається, що ця визначена законом процедура оформлення приватизаційних документів була дотримана (а.с.11-14).

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд дослідив і оцінив надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює.

Як вбачається із матеріалів справи, Наказом № 221-к від 09.10.2002 року генерального директора ВАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів» було задоволено заява наймача про приватизацію квартири та передано у приватну власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_3. (арк..с 14) За довідкою про склад сімї у квартирі АДРЕСА_3 проживає , зареєстрований та має право на приватизацію одна особа ОСОБА_4 (арк.с13)

09.10.2002 року на підставі Наказу № 221-к від 09.10.2002 року ОСОБА_4 було видано свідоцтво № 1254 про право власності на житло, за яким ВАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів» посвідчило, що квартира, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_4, приватизована згідно Закону України «про приватизацію державного житлового фонду» та дійсно належить на праві приватної власності ОСОБА_4. Зазначена квартира була зареєстрована Запорізьким міжміським бюро технічної інвентаризації 02.12.2002 року про що записано у реєстровій книзі за № 302 р/№ 41586 (арк.с.12).

З 24.10.2006 року по теперішній час квартира за адресою АДРЕСА_4 зареєстрована на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 19.10.2006 року р№ 7493 за ОСОБА_7 (арк.с. 15)

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції суд першої інстанції зазначив, що довідка від 20.10.2006 року, яка посвідчена головою квартального комітету ОСОБА_8 та посвідчена штампом квартального комітету, на яку прокурор посилається в якості доказу щодо проживання у спірній квартирі неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2 не є належним та допустимим доказом (арк.с.9) Оскільки згідно до ст. 7 закону України «Про органи самоорганізації населення» повноваження квартальних комітетів розповсюджується лише на території індивідуальної забудови.

Інших доказів по справі , які б підтверджували проживання та реєстрацію неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2 на час приватизації у квартирі АДРЕСА_3 (арк..с 14), як і неправомірних дій ВАТ «Запорізький завод зварювальних флюсів та скловиробів» під час приватизації суду не було надано.

Твердження прокурора та ОСОБА_2 в апеляційній скарзі проте, що в у квартирі АДРЕСА_3 на час приватизації проживали разом з ОСОБА_4 його дружина ОСОБА_5 та неповнолітні ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 ґрунтується лише на ксерокопія довідки від 20.10.2006 року невідомого походження, за підписом голови квартального комітету ОСОБА_8, посвідчена трикутним штампом квартального комітету № 48.

Колегія судів вважає, що ксерокопія довідки від 20.10.2006 року невідомого походження, за підписом голови квартального комітету ОСОБА_8, посвідчена трикутним штампом квартального комітету № 48, яка надана суду і відповідність якої ніким не посвідчена, виходячи із вимог ст. 7 закону України «Про органи самоорганізації населення», є неналежним доказом в розумінні ст. 57, 58, ч. 2 ст. 64 ЦПК України щодо реєстрації та проживання неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_3 на час приватизації квартири.

За поквартирною карткою, наданою 31.10.2012 року за запитом апеляційного суду державною міграційною службою Заводського РВ в м. Запоріжжі, та випискою із домової книги (а.с.145) ОСОБА_5 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані за адресою ІНФОРМАЦІЯ_5 з 28.12.2002 року, тобто після приватизації.

Надана апеляційному суду позивачем, довідки квартального комітету від 24.11.2011 року, та 25.09.2012 року невідомого походження проте, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 були зареєстровані на час приватизації за адресою АДРЕСА_4 не відповідає поквартирній картці, яка отримана за запитом апеляційного суду, виписці із домової книги (а.с.145)

Довідка про склад сімї у квартирі АДРЕСА_3 проживає, зареєстрований та має право на приватизацію одна особа ОСОБА_4, яка міститься у приватизаційній справі не була спростована ні прокурором ні позивачем по справі. (арк.с13), підтверджена поквартирною карткою, та випискою із домової книги (а.с.145)

Доводи апеляційних скарг проте, про право неповнолітніх дітей на користування спірною квартирою не підтверджені належними та допустимими доказами, отже суд вірно вважав не доведеним факт проживання дітей в спірному жилому приміщення на час приватизації.

Оскільки в суді не були доведені обставини, що діти мали право на користування спірною квартирою, тому не можна погодитися з доводами прокурора проте, що приватизацією спірної квартири порушені права та законні інтереси неповнолітніх ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2,

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та прокурора Заводського району м. Запоріжжя відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 19 липня 2012 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддясуддясуддя
ОСОБА_9 ОСОБА_1 ОСОБА_10