Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 2-191/12
РІШЕННЯ

Іменем України

20.01.2012 року 20 січня 2012 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Остролуцькій Ю.М.

розглянувши у судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Золота середина» «Інтернет-газета «Обозреватель» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ТОВ «Золота середина» «Інтернет газета «Обозреватель» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування, посилаючись на те, що 25.07.2011 р. в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель», власником якої є відповідач ТОВ «Золота середина» за електронною адресою http://obozrevatel.com/author-column/kak-ya-vyiigral-u-gritsaka.htm в рубриці «Колонка авторів» було розміщено статтю під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» під авторством відповідача ОСОБА_2, в якій було розміщено інформацію, наступного змісту: «...Я, як народний депутат України, відстояв свої інтереси у суді і довів, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму «ЄДАПС» - є достовірною. Про це чітко наголошується у рішеннях Шевченківського районного та Апеляційного судів міста Києва...».

«...Саме за підтримки ОСОБА_1 Державний центр персоналізації документів, на створення якого МВС витратив 183 млн. грн. бюджетних коштів, було включено до складу консорціуму «ЄДАПС». Як встановила Рахункова палата, саме консорціуму було доручено зберігання закупленого на цю суму обладнання, яке на даний момент розкрадено...».

Вважає, що така інформація є недостовірною, в пункті першому взагалі не відповідає дійсності.

Крім того, порядок викладення поширеної інформації при ознайомленні із статтею в цілому та використані в ній мовні засоби вказують на причетність позивача до діянь, які суперечать інтересам держави, загальновизнаним правилам співжиття, принципам людської моралі та містять ознаки протиправності.

При ознайомленні з повним текстом висловлювань відповідача вбачається неадекватність інформації, її віртуалізація, тобто подання не достовірної інформації, а її гіпотетичної моделі, має місце трансформація даних. Основною метою відповідача при цьому є формування у Інтернет - аудиторії негативного враження про позивача.

Враховуючи публічний характер діяльності відповідачів, вільний доступ до веб-сайту Інтернет -газети «Обозреватель» будь-кого, хто має доступ до мережі Інтернет, вважає, що недостовірну інформацію поширено серед невизначеного кола осіб.

Також зазначив, що цілеспрямовані дії відповідачів призвели до приниження честі, гідності, ділової репутації позивача з точки зору додержання ним чинного законодавства України, моральних переживань, порушили нормальні життєві зв'язки через необхідність вживати заходів по відновленню первинного стану, зокрема давати пояснення на всі звернення з боку депутатського корпусу до позивача, представників органів влади, знайомих та родичів, звертатися до суду за захистом порушених прав, відволікати кошти на сплату державного мита, представництво в суді.

Вважає, що поширена інформація стосується саме позивача а також ідентифікує його як позивача по іншій справі з відповідачем ОСОБА_2,

Тому просив визнати недостовірною, та такою, що принижує честь, гідність, ділову репутацію ОСОБА_1, підкреслену інформацію, поширену 25.07.2011 р. в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель», власником якої є товариство з обмеженою відповідальністю «Золота середина» за електронною адресою http://www.obozrevatel.corn в рубриці «Колонка авторів» в статті під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» під авторством ОСОБА_2, а саме: «...Я, як народний депутат України, відстояв свої інтереси у суді і довів, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму «ЄДАПС» - є достовірною. Про це чітко наголошується у рішеннях Шевченківського районного та Апеляційного судів міста Києва...».

«...Саме за підтримки ОСОБА_1 Державний центр персоналізації документів, на створення якого МВС витратив 183 млн. грн. бюджетних коштів, було включено до складу консорціуму «ЄДАПС». Як встановила Рахункова палата, саме консорціуму було доручено зберігання закупленого на цю суму обладнання, яке на даний

момент розкрадено...».

Зобов'язати відповідача ОСОБА_2 спростувати зазначену в пункті 1 недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» за електронною адресою http: //www, obozrevatel. com в рубриці «Колонка авторів» спростування, в якому розмістити резолютивну частину рішення суду по цій справі та нижченаведений текст, а саме:

«СПРОСТУВАННЯ ! Доводжу до відома спільноти, що інформація, поширена мною, ОСОБА_2, в рубриці «Колонка авторів» в статті під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» від 25.07.2011 p., розміщена на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» за електронною адресою http: //www, obozrevatel .com стосовно народного депутата України ОСОБА_1 не відповідає дійсності. Мої твердження, що я довів у суді, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму «ЄДАПС» - є достовірною, не відповідають дійсності.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2011 р. та Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011 р. жодним чином не підтверджують доведення мною достовірності інформації відносно ОСОБА_1.

Зазначена мною інформація про те, що закуплене Міністерством внутрішніх справ України обладнання для створення Державного центру персоналізації документів на суму 183 млн. грн. бюджетних коштів на даний момент розкрадено, - не відповідає дійсності.

Поширені мною факти про діяльність ОСОБА_1 як народного депутата України та про, начебто, розкрадене обладнання є безпідставними та не ґрунтуються на дійсних та достовірних даних».

Резолютивну частину рішення суду та вищенаведеного тексту спростування розмістити в спеціальній рубриці або на тій самій сторінці та тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, - протягом місяця з дня набрання рішенням по цій справі законної сили, не допускаючи при цьому редагування тексту судового рішення та будь-які коментарі.

Зобов'язати відповідача ТОВ «Золота середина» спростувати зазначену в пункті 1 недостовірну інформацію шляхом розміщення на веб-сайті Інтернет- газети «Обозреватель» за електронною адресою http://www. obozrevatel. сom спростування, в якому розмістити резолютивну частину рішення та нижченаведений текст, а саме: «СПРОСТУВАННЯ ! Доводимо до відома спільноти, що інформація, поширена ОСОБА_2, в рубриці «Колонка авторів» в статті під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» від 25.07.2011 p., розміщена на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель» за електронною адресою http://www.obozrevatel.com стосовно народного депутата України ОСОБА_1, не відповідає дійсності.

Насправді твердження ОСОБА_2, що він довів у суді, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму «ЄДАПС» - є достовірною, не відповідають дійсності.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 22.04.2011 р. та Апеляційного суду м. Києва від 05.07.2011 р. жодним чином не підтверджують доведення ОСОБА_2 достовірності інформації відносно ОСОБА_1.

Зазначена ОСОБА_2 інформація про те, що закуплене Міністерством внутрішніх справ України обладнання для створення Державного центру персоналізації документів на суму 183 млн. грн. бюджетних коштів на даний момент розкрадено, - не відповідає дійсності.

Поширені ОСОБА_2 факти про діяльність ОСОБА_1 як народного депутата України та про, начебто, розкрадене обладнання є безпідставними та не ґрунтуються на дійсних та достовірних даних».

Резолютивну частину рішення суду та вищенаведеного тексту спростування розмістити в спеціальній рубриці або на тій самій сторінці та тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення, - протягом місяця з дня набрання рішенням по цій справі законної сили, не допускаючи при цьому редагування тексту судового рішення та будь-які коментарі.

Зобов'язати відповідача ТОВ «Золота середина» вилучити з власного веб-сайту Інтернет-газети «Обозреватель» за електронною адресою http://www.obozrevatel.com з рубрики «Колонка авторів» статтю під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» від 25.07.2011 р. Судові витрати покласти на відповідачів.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала.

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав, посилаючись на те, що даючи інтерв'ю Інтернет-газеті "Обозреватель", відповідач діяв в рамках законодавства, виклав виключно достовірну інформацію і в жодному разі не ставив на меті будь-яким чином образити чи посягнути на честь, гідність та ділову репутацію позивача народного депутата ОСОБА_1

Стосовно вимог позивача в частині слів: "... Я, як народний депутат України, відстояв свої інтереси у суді і довів, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму "Єдапс" - є достовірною. Про це чітко наголошується у рішеннях Шевченківського районного та Апеляційного судів міста Києва.,."., посилаючись на п.п. 15, 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно якої юридичним складом правопорушення, є сукупність таких обставин: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, вважає позов необґрунтованим.

Позивачем в позовній заяві не наведено жодного обґрунтованого факту, не подано жодного допустимого та належного доказу того, що вище вказана інформація є недостовірною та такою, що порушила його особисті немайнові права та/або завдала шкоду його особистим немайновим благам, або перешкодила позивачу своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Також вважає, що позовні вимоги не можуть бути задоволені з огляду на абзац 4 п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", оскільки інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму "Єдапс" розглядалася і оцінювалася як доказ у цивільній справі № 2-10028/10 по якій було постановлено рішення суду.

Стосовно пункту 2 позовної заяви, в частині слів: "... Саме за підтримки ОСОБА_1 Державний центр персоналізації документів, на створення якого МВС витратив 183 млн. гривень бюджетних коштів, було включено до складу консорціуму "ЄДАПС". Як встановила Рахункова палата, саме консорціуму було доручено зберігання закупленого на цю суму обладнання, яке на даний момент розкрадено...", то позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права, позивачем жодним допустимим способом не доведено того факту, що відповідач завдав його особистим немайновим права будь-якої шкоди.

Позивач є народним депутатом України, а отже є публічною фігурою, оскільки займає публічну державну посаду. А тому з врахуванням положень вказаних міжнародних актів ОСОБА_1 йдучи в політику повинен був розуміти, що виставляє себе на прискіпливе обговорення, на гостру критику з боку різних людей. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо позивача як політичного діяча, є значно ширшою ніж окремої пересічної особи і обговорення його діяльності, як державного діяча не може бути приводом для судового позову.

Представник відповідача ТОВ «Золота середина» позов не визнала та зазначила, що спірний матеріал є прямою мовою відповідача ОСОБА_2 та дослівно викладеною відповідачем ТОВ «Золота середина» тобто це частина інтерв'ю його.

Викладена інформація є нічим іншим як думкою та власним переконанням ОСОБА_2 а тому оскаржуватися на предмет достовірності не може, спростуванню не підлягає, тим паче, що загалом це повідомлення про рішення суду.

Також законодавством зазначено, що не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю.

Свобода висловлювати свої погляди є правом людини, визнаним у світі найбільш широко. Відповідач висловлює виключно свої думки та судження діяльності позивача. Інтернет-сайт «Обозреватель» попереджає всіх читачів, що може не поділяти думки журналістів та авторів статей.

Термін «негативна інформація» законодавчо не визначений, а отже позивачем може бути суб'єктивно сприйнято будь-яку інформацію, стосовного його особистості, яка не є негативною в загальному розумінні, і доведення її достовірності відповідачем буде абсурдним. Те саме стосується й так званих оціночних суджень тобто висловлювань, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, вживання мовних засобів на зразок сатири, гіпербол, алегорій, відомих практиці Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов'язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод .

Журналістська етика передбачає, що журналіст має право написати (опублікувати) критичний матеріал, вправі не тільки висвітлювати позитивні сторони життєдіяльності суспільства, а й звертати увагу на необхідність викоренення певних недоліків.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 є народним депутатом, відповідач ТОВ «Золота середина», не мусив перевіряти достовірність інформації.

Також посилання позивача, що дії відповідачів призвели до приниження честі, гідності, ділової репутації позивача з точки зору додержанням ним чинного законодавства, моральних переживань, порушили нормальні життєві зв'язки, вимушений давати пояснення на звернення представників депутатського корпусу, представників органів влади, жодним доказом не підтверджені.

Суд вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з таких підстав:

Судом встановлено, що 25.07.2011 р. в мережі Інтернет на веб-сайті Інтернет-газети «Обозреватель», власником якої є відповідач товариство з обмеженою відповідальністю «Золота середина» за електронною адресою http://obozrevatel.com/author-column/kak-ya-vyiigral-u-gritsaka.htm в рубриці «Колонка авторів» було розміщено статтю під назвою «Как я выиграл у ОСОБА_1» під авторством відповідача ОСОБА_2, в якій було розміщено інформацію, наступного змісту: «...Я, як народний депутат України, відстояв свої інтереси у суді і довів, що інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму «ЄДАПС» - є достовірною. Про це чітко наголошується у рішеннях Шевченківського районного та Апеляційного судів міста Києва...».

«...Саме за підтримки ОСОБА_1 Державний центр персоналізації документів, на створення якого МВС витратив 183 млн. грн. бюджетних коштів, було включено до складу консорціуму «ЄДАПС». Як встановила Рахункова палата, саме консорціуму було доручено зберігання закупленого на цю суму обладнання, яке на даний момент розкрадено...».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про інформацію» принципами інформаційних відносин, зокрема, є: достовірність і повнота інформації, правомірність одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, захищеність особи від втручання в її особисте та сімейне життя.

Відповідно до статті 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або у інший спосіб - на свій вибір.

Відповідно до п.п. 15, 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин:поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб;поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача;поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивачем в позовній заяві, також представником її в судовому засіданні не надано доказів того, що вище вказана інформація є недостовірною та такою, що порушила особисті немайнові права та/або завдала шкоду його особистим немайновим благам, або перешкодила йому своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, зазначивши, що докази недостовірності інформації будуть надані представником позивача в судовому засіданні.

Згідно статті 277 Цивільного кодексу України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача.

Як вбачається з позовної заяви йдеться про вислови відповідача щодо справи ініційованої ОСОБА_1 по відношенню до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації визнання розповсюдженої інформації недостовірною. Згідно рішенню Шевченківського районного суду м. Києва ОСОБА_1 просив визнати недостовірною розповсюджену відповідачем інформацію про можливу причетність ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму "Єдапс".

Доказом того, що розповсюджена ним інформація, яка була предметом судового розгляду, достовірна - є рішення судів, якими відмовлено позивачу у задоволені його вимог про визнання інформації недостовірною.

Також згідно абзацу 4 п. 17 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", оскільки інформація щодо можливої причетності ОСОБА_1 до незаконної діяльності консорціуму "Єдапс" розглядалася і оцінювалася як доказ у цивільній справі № 2-10028/10 по якій було постановлено рішення суду, що є також підставою для відмови у позові..

Також щодо інформації «... Саме за підтримки ОСОБА_1 Державний центр персоналізації документів, на створення якого МВС витратив 183 млн. гривень бюджетних коштів, було включено до складу консорціуму "ЄДАПС". Як встановила Рахункова палата, саме консорціуму було доручено зберігання закупленого на цю суму обладнання, яке на даний момент розкрадено...",

Стаття 275 Цивільного кодексу України передбачає, що фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також, ділової репутації фізичної та юридичної особи" обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, , що свідчить про те, що позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Але позивач також його представником не доведено в судовому засіданні , що внаслідок неправомірних дій - поширення відповідачем недостовірної інформації його особистому немайновому праву було завдано конкретної шкоди, або ж йому відповідними протиправними діями створювалися перешкоди в повному і своєчасному здійсненні свого особистого немайнового права.

В зазначеній інформації , позивачем не доведено того факту, що відповідач ОСОБА_2 завдав його особистим немайновим права будь-якої шкоди, а тому вимоги про визнання висловленої відповідачем інформації недостовірною та її спростування є безпідставними та необгрунтованими.

Згідно Постанови Пленуму ВСУ № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" під час розгляду справ відповідних категорій необхідно враховувати положення Декларації про свободу політичних дебатів та Резолюції 1165 (1998) Парламентської асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя. . У статтях 3, 4, 6 Декларації вказується, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічну посаду, або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному, національному, чи міжнародному рівні вирішили апелювати до довіри громадськості та погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорення, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

За правилами ст. 47-1. Закону України Про інформацію Ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

У відповідності зі ст. 3 Конституції України честь і гідність людини визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а також в ст. 21 Конституції наголошується що всі люди вільні і рівні в своєї гідності та правах.

Відповідно до ст. 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сімї.

Відповідно до частини 1 ст.277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та або членів її сім]ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Суд, враховуючи конкретні обставини у цій справі приймає до уваги, що свобода політичної дискусії відноситься до фундаментальних засад демократичного суспільства, у зв'язку з чим межі допустимої критики щодо політиків як такі є більш широкими, аніж щодо приватної особи, через що політик має проявляти стриманість до прискіпливої уваги до його вчинків, слів, дій, на що неодноразово вказував Європейський Суд з прав людини у рішеннях щодо тлумачення положень ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Вислови відповідача щодо вчинків позивача і його політичної позиції побудовані за допомогою таких мовних засобів, як порівняння, метафори, алегорії, що свідчить про їх оціночний характер - вони за будь-яких обставин не можуть бути доведені як факт реальної дійсності. Ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, як і ст. 34 Конституції України, передбачає, що кожна людина має право на свободу виявлення поглядів, змістом чого є свобода дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Зокрема, Європейський Суд наголошує, що стаття 10 захищає не лише суть висвітлених ідей та інформації, але також і форму, в якій вони надані Oberschick v.Austria (№1), рішення від 23.05.1991). Журналістська свобода передбачає також використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних (рішення у справі Prager and Oberschick v.Austria (no.l) від 26.04.1995). При дотриманні умов §2 статті 10 Конвенції, право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства» (рішення у справі Handyside v. the United Kindom від 07.12.1976).

Європейський Суд з прав людини відзначив, що навіть оціночне судження може виходити за межі прийнятного, якщо воно не має під собою ніякого фактичного підґрунтя (рішення у справі «Єрузалем проти Австрії))).

Виходячи з цього,суд зазначає, що такого роду оціночне судження щодо особистих якостей, рис позивача, його поведінки мало б визнаватися образою лише за умови поєднання з непристойною формою вираження такового судження, що не доведено представником позивача і судом не встановлено.

Законом України «Про інформацію» встановлено заборону цензури масової інформації. Незаконне обмеження права на свободу слова, втручання у професійну організаційно-творчу діяльність ЗМІ та індивідуальну творчу діяльність журналістів, інші посягання на свободу інформаційної діяльності посадовими особами тягнуть кримінальну відповідальність.

Також законодавством зазначено, що не допускається вимога попереднього погодження повідомлень і матеріалів, які поширюються друкованими засобами масової інформації, а також заборона поширення повідомлень і матеріалів з боку посадових осіб державних органів, підприємств, установ, організацій або об'єднань громадян, крім випадків, коли посадова особа є автором поширюваної інформації чи дала інтерв'ю.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року №3477-IV, суди застосовують при розгляді справ Європейську Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду.

Оспорювана інформація є прямою мовою і отримана безпосередньо від відповідача ОСОБА_2., в свою чергу Конвенція не забороняє поширення отриманої таким чином інформації, а Європейський суд не вважає це порушенням прав позивача.

А тому, з врахуванням практики Європейського суду, відомості із яких згадується особа позивача не можуть вважатися такими що порушуються його честь та гідність, відповідно спростуванню не підлягають.

Згідно ч. З ст. 277 ЦК України негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Термін «негативна інформація» законодавчо не визначений, а отже позивачем може бути суб'єктивно сприйнято будь-яку інформацію, стосовного його особистості, яка не є негативною в загальному розумінні.

Те саме стосується й так званих оціночних суджень тобто висловлювань, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, вживання мовних засобів на зразок сатири, гіпербол, алегорій, відомих практиці Європейського суду з прав людини, юрисдикція якого є обов'язковою з усіх питань, що стосуються тлумачення і застосування Конвенції про захист прав і основних свобод людини..

Розміщення оспорюваної інформації не суперечить Закону «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» яким дано право учасниками інформаційних відносин одержувати , використовувати, поширювати та зберігати інформацію в будь-якій формі з використанням будь-яких засобів, крім випадків, передбачених законом.

Відповідно до ст. 42 Закону "Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні" «Редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо: 1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників); ... 3) вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян...».

Таким чином вимоги позивача до ТОВ «Золота середина Інтернет-газета «Обозреватель» суд також знаходить безпідставними.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень

Представник позивача не довела тих обставин на які посилалася як на підставу позовних вимог, не надала докази в обґрунтування цих вимог не спростувала тих обставин на які посилалися відповідачі в обґрунтування своїх заперечень , що є її обов»язком відповідно до засад змагальності процесу за ст.. 10 ЦПК України . При цьому суд створив всі умови для змагального процесу , роз»яснював представнику позивача його права та обов»язки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про не обґрунтованість та не доведеність вимог позивача оскільки вони не відповідають вимогам ст. ст.. 57-59 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 32, 34, 55 Конституції України, ст.. ст. 601, 201,275, 277, 297, 299 ЦК України, ЗУ «Про інформацію», ст.ст. 10, 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ТОВ «Золота середина» «Інтернет-газета «Обозреватель» про захист честі, гідності та ділової репутації, визнання недостовірною розповсюдженої інформації та її спростування, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя: