АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
___________________________________________________________________________________________________
Провадження №22-ц/2090/8096/2012 Головуючий 1-ї інстанції Губська Я.В.
Справа №2018/8366/2012 Доповідач: Довгаль А.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2012 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді Довгаль А.П.

суддів Овсяннікової А.І., Коваленко І.П.

при секретарі Рудь А.С.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в приміщенні суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2012 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю та виселення, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просила: 1.усунути перешкоди у здійсненні права на користування квартирою №51 у будинку №3-А по вул. Продольній в м. Харкові шляхом виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з цієї квартири; 2. зобовязати відповідача ОСОБА_2 не порушувати її права співвласника на вищевказану квартиру.

Заявлені вимоги позивач мотивує тим, що вона та її син - відповідач ОСОБА_2 є співвласниками трьохкімнатної квартири АДРЕСА_1. Після одруження, син попросив її дати згоду на тимчасове проживання його дружини ОСОБА_3, а також її неповнолітнього сина від попереднього шлюбу - ОСОБА_4, на що вона погодилася при умові, що ці особи не будуть претендувати на квартиру. Але, протягом останнього часу відповідачі чинять їй перепони у користуванні квартирою, ігнорують її права власника, постійно ображають та вчиняють сварки. Позивач зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 мають реєстрацію та місце проживання за іншою адресою в м. Харкові, тобто забезпечені житловою площею.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 позов не визнали, подали письмові заперечення, в яких вказувала на безпідставність та надуманість заявлених вимог.

У судовому засіданні суду першої інстанції позивач та її представник заявлені вимоги підтримали і просили їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що він є співвласником спірної квартири. Після одруження, його дружина ОСОБА_3 за згодою позивача поселилися в квартиру в якості члена його сімї. Він сплачує всі комунальні послуги, ніяких перешкод в користуванні квартирою позивачу ніхто не чинить.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також позов не визнали, пояснивши, що проживають однією сімєю разом з ОСОБА_2, якому на праві власності належить 1/2ч. спірної квартири. Перешкод у здійсненні права власності позивачці у користуванні квартирою не чинили і вони не претендують на їх реєстрацію за даною адресою.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2012 року позов задоволено частково. Усунуто перешкоди у здійсненні права власності ОСОБА_1 на користування квартирою №51 у будинку №3-А по вул. Продольній м. Харкова шляхом виселення ОСОБА_4 з цієї квартири. У задоволенні позовних вимог в частині виселення ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_2 та у зобовязанні ОСОБА_2 надалі не порушувати права співвласника квартири відмовлено.

Не погодившись рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить його змінити, а саме задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи та на неналежну оцінку наданим сторонами доказам. На її думку, цим рішенням суд фактично закріпив та узаконив право відповідача ОСОБА_3 на спірну квартиру. Вважає, що суд також неправильно відмовив їй в частині вимог про зобовязання сина ОСОБА_2 надалі не порушувати її права співвласника, оскільки саме він допустив вселення у належну їм квартиру сторонніх для неї осіб, які в свою чергу зробили її життя нестерпним.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку не оскаржили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, дослідивши обставини справи та проаналізувавши доводи, наведені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції в частині виселення відповідача ОСОБА_4 із спірного жилого приміщення не оскаржується, тому відповідно до положень ч.1 ст.303 ЦПК України рішення в цій частині колегією суддів не переглядається.

Так, відповідно до ст.ст. 10, 60 212 213, 215 ЦПК України умовами обґрунтованості рішення є повне зясування обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими, та відповідність висновків суду, викладеним у рішенні, обставинам справи.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд повинен встановити всі юридичні факти, які згідно з нормами права мають значення для розкриття існуючих між сторонами правових відносин чи певних дій.

Згідно з вимогами ст.55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч.1ст.3 ЦПК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України).

Як свідчать матеріали справи, трьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності позивачці ОСОБА_1 та відповідачу ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності на житло №2А-98-106462 від 26.01.1998року, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.

12.09.2003року ОСОБА_2 зареєстрував шлюб з ОСОБА_3 (ОСОБА_5А.). Після одруження відповідач ОСОБА_3, з усного дозволу та згоди співвласниці житла ОСОБА_1, яка приходиться її чоловіку ОСОБА_2 - матірю, поселилася проживати у спірну квартиру разом зі своїм (на той час неповнолітнім) сином ОСОБА_4 (від попереднього шлюбу). Їхня сімя, яка складалася із трьох осіб, зайняла для проживання дві кімнати в квартирі, а інша кімната залишалася в користуванні позивача. На протязі довгого часу між цими сторонами ніяких конфліктів з приводу користування жилими кімнатами і службовими приміщеннями не виникало.

Таким чином, позивач не заперечувала проти проживання ОСОБА_3 та її сина в квартирі разом з чоловіком в якості членів його сімї, при цьому вона написала письмову заяву до дільниці №18 КП «Жилкомсервіс», в якій зазначала, що проти реєстрації невістки у своїй квартирі і, що дозволила їм проживати на тих умовах, що вони не будуть претендувати у подальшому на житлову площу (а.с. 58-59, 74-76).

Згідно довідки дільниці №18 КП «Жилкомсервіс»за №1193 від 30.03.2012року, в спірній квартирі по теперішній час зареєстровані її власники - ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Данні паспортів свідчать про те, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1, а відповідач ОСОБА_4 зареєстрований а ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.22-23).

Згідно положень ст.ст.64, 156 ЖК України до членів сімї власника квартири належать дружина власника, їх діти та батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї наймача, які проживають разом із ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення.

Відповідно до ст.65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Особи, що вселилися в жиле приміщення, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування ним при умові вселення їх як членів сім'ї цього наймача.

Платіжні квитанції про оплату за комунальні послуги свідчать про те, що платником всіх послуг являвся відповідач ОСОБА_2 (а.с.29-40).

Позивач, звертаючись до суду з вимогами про виселення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вказує, що у неї з невісткою, сином останньої, а також з її сином ОСОБА_2 склалися неприязні та напружені стосунки. Неправомірна поведінка невістки та пасинка робить, на її погляд, неможливим їх подальше спільне проживання в одній квартирі. При цьому позивач не посилається на норму права, які визначені Житловим кодексом України в якості підстави для їх виселення.

Згідно ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

В якості порушення правил співжиття з боку відповідачів ОСОБА_1 надано суду лише одну постанову начальника СДІМ Київського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області від 04.05.2012року про відмову в порушенні кримінальної справи. Із цієї постанови вбачається, що до органів внутрішніх справ від ОСОБА_1 надійшло звернення з приводу того, що за адресою: м. Харків вул. Продольна №3-А, кв.№54, її онук ОСОБА_4 15 квітня 2012 року влаштував з нею сварку. Під час перевірки цього звернення, зокрема, в усних бесідах з мешканцями прилеглих квартир, фактів порушення громадського порядку не виявлено. Скарг та заяв за даним фактом від громадян до Київського РВ ХМУ не надходило (а.с.77).

Із відповіді начальника Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області від 11.05.2012року на звернення до них ОСОБА_1 вбачається, що з ОСОБА_4 було проведена розяснювальна бесіда, під час якої він був попереджений про неприпустимість антигромадської поведінки (а.с. 78).

Разом з тим, будь-яких доказів у підтвердження порушення правил співжиття або громадського порядку зі сторони відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

У судовому засіданні апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 стверджував, що ОСОБА_3 у нього третя дружина, з якою він знаходиться у шлюбі вже тривалий час. Якщо її буде виселено з квартири, то їхня сімя буде під загрозою розпаду, оскільки в даному випадку їм прийдеться жити окремо друг від друга.

З урахуванням встановлених у справі обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду, що на даний час відсутні підстави для виселення відповідача ОСОБА_3 зі спірної квартири, а також стосовно того, що співвласник квартири ОСОБА_2 чинить позивачу будь-які перешкоди у користуванні цією квартирою.

Окрім того, співвласники ОСОБА_1 і ОСОБА_2, якщо не дійдуть згоди про порядок користування приміщеннями належної їм квартири, не позбавлені можливості звернутися для вирішення цього питання з відповідним позовом до суду.

Оскільки доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не вбачає підстав для зміни або скасування оскаржуваного рішення.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене та керуючись ст.ст. 307ч.1п.1), 308, 313, 314ч.1п.1), 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 08 листопада 2012 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді -