АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/1690/898/2012
Головуючий по 1-й інстанції Кривич Ж.О.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2012 року

м.Полтава

Колегія суддів судової палати у
цивільних справах Апеляційного суду
Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Карпушина Г.Л.

Суддів: Винниченка Ю.М., Корнієнка В.І.

при секретарі : Цюрі Я.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
цивільну справу за апеляційною скаргою
ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07 грудня 2011 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Ерсте Банк". фізичної особи підприємця
ОСОБА_3, приватного нотаріуса ОСОБА_4,
третя особа Національний банк України,
про визнання недійсним і удаваним
кредитного договору та про визнання
недійсним договорів поруки та іпотеки,
про зобов’язання вчинити нотаріальну
дію щодо зняття обтяження з предмету
іпотеки; за зустрічним позовом
публічного акціонерного товариства
"ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення
заборгованості за кредитним договором;
за зустрічним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Ерсте Банк»,
приватного нотаріуса ОСОБА_4, третя
особа ОСОБА_2, про визнання недійсними
договору поруки та іпотеки, про
зобов’язання вчинити нотаріальну дію
щодо зняття обтяження з предмету
іпотеки; за позовом ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
"Ерсте Банк", фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про визнання правовідносин
поруки припиненими

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача апеляційного суду ,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07 грудня 2011 року позовні вимоги
ОСОБА_2 до публічного акціонерного
товариства „ Ерсте Банк ”, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про визнання
недійсним і удаваним кредитного
договору №014/6211/2/20551 від 24 липня 2008 року,
про визнання недійсними договору
поруки №014/6211/2/20551 від 12 червня 2009 року
та договору іпотеки №014/6211/2/20551 від 24
липня 2008 року приміщення ігрових
автоматів за адресою м. Кременчук, вул.
Леніна, б. 26/37 залишено без задоволення.

Зустрічні позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до публічного
акціонерного товариства «Ерсте Банк»,
приватного нотаріуса ОСОБА_4 про
визнання недійсними договору поруки
№014/6211/2/20551 від 12 червня 2009 року та
договору іпотеки №014/6211/2/20551 від 24 липня
2008 року приміщення ігрових автоматів
за адресою м. Кременчук, вул. Леніна, б.
26/37, про зобов’язання приватного
нотаріуса ОСОБА_4 вчинити нотаріальну
дію щодо зняття обтяження з предмету
іпотеки залишені без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до
публічного акціонерного товариства
«Ерсте Банк ”, фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3, приватного
нотаріуса ОСОБА_4 про визнання
припиненими зобов’язань за договором
поруки №014/6211/2/20551 від 12 червня 2009 року
та про зобов’язання вчинити
нотаріальну дію щодо зняття обтяження
залишено без задоволення.

Позовні вимоги публічного
акціонерного товариства „ Ерсте Банк
” до ОСОБА_2 задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства „
Ерсте Банк ” заборгованість за
кредитним договором №014/6211/2/20551 від 24
липня 2008 року, яка станом на 08 листопада
2010 року становить 486 381,84 доларів США
(чотириста вісімдесят шість тисяч
триста вісімдесят один долар 84 центи), з
яких: - заборгованість по кредиту –431
594,97 доларів США; - заборгованість по
сплаті відсотків –46 195,72 доларів США; -
пеня за прострочку сплати кредиту –1
538,88 доларів США; - пеня за прострочку
сплати відсотків –7 052,27 доларів США.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь
публічного акціонерного товариства „
Ерсте Банк ” судові витрати в сумі 1 820
грн. ( судовий збір в сумі 1700 грн. + 120 грн.
витрат на ІТЗ).

Не погодившись з вказаним рішенням
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
прохає скасувати рішення районного
суду та ухвалити нове, яким
задовольнити її позовні вимоги в
повному обсязі. Апелянт вважає, що при
винесенні рішення місцевим судом було
неповно з’ясовані обставини, що мають
значення для справи; залишилися
недоведеними обставини, що мають
значення для справи, які місцевий суд
визнав встановленими; висновки,
викладені у рішенні місцевого суду, не
відповідають дійсним обставинам
справи; крім того, були порушені та
неправильно застосовані норми
матеріального та процесуального права.

Судове засідання проводилося за участі
представників апелянта та відповідача
ПАТ „ Ерсте Банк ”, за відсутності
апелянта та інших осіб, які були
належним чином та завчасно
повідомленими про дату та місце
проведення судового засідання, що
підтверджується поясненнями
представників сторін та документально.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення сторін, що з’явилися,
перевіривши матеріали справи і
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів приходить до висновку,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення за наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції апеляційний суд має
право постановити ухвалу про
відхилення апеляційної скарги і
залишення рішення без змін.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України,
апеляційний суд відхиляє апеляційну
скаргу і залишає рішення без змін, якщо
визнає, що суд першої інстанції ухвалив
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване
правильне по суті і справедливе
рішення суду з одних лише формальних
міркувань.

Розглядаючи спір, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
повно і всебічно дослідив і оцінив
обставини по справі, надані сторонами
докази, правильно визначив юридичну
природу спірних правовідносин і закон,
який їх регулює.

З матеріалів справи встановлено, що
24.07.2008 року між ФОП ОСОБА_3 та АТ «Ерсте
Банк»був укладений кредитний договір
№014/6211/2/20551, за яким АТ «Ерсте
Банк»зобов’язалося в розмірі та на
умовах визначених кредитним договором
надати ФОП ОСОБА_3 у кредит грошові
кошти в сумі 420 000 (чотириста двадцять
тисяч) доларів США 00 центів, зі строком
користування кредитними коштами
(кредитом) до 23 липня 2018 року із сплатою
13 (тринадцять) відсотків річних.

З метою забезпечення виконання
зобов’язання по кредитному договору
24.07.2008 року між ОСОБА_3 та АТ «Ерсте
Банк»був укладений договір іпотеки
№014/6211/2/20551, відповідно до якого ОСОБА_3
передано в іпотеку приміщення ігрових
автоматів, яке знаходиться за адресою:
Полтавська область м. Кременчук, вул.
Леніна, 26/37, заставною вартістю
визначеною сторонами в сумі 2587572 грн.

12.06.2009 року між ФОП ОСОБА_3 та АТ «Ерсте
Банк»було укладено додаткову угоду №1
до кредитного договору №014/6211/2/20551 від
24.07.2008 року, якою було збільшено термін
користування кредитом, до 23.07.2019 року та
передбачено додатковий вид
забезпечення кредиту у вигляді поруки
ОСОБА_2.

12.06.2009 року між АТ «Ерсте Банк»та
ОСОБА_2, за участі ФОП ОСОБА_3 було
укладено договір поруки №014/6211/2/20551, за
яким ОСОБА_2 зобов’язалася відповідати
перед АТ «Ерсте Банк»за виконання ФОП
ОСОБА_3 зобов’язань по кредитному
договору.

14.12.2009 року між ФОП ОСОБА_3 та АТ «Ерсте
Банк»було укладено додаткову угоду №2
до кредитного договору №014/6211/2/20551 від
24.07.2008 року, якою було: капіталізовані
відсотки по кредиту; передбачено
встановлення відсоткової ставки за
кредитним договором протягом періоду
часу до 15 квітня 2010 року в розмірі 7,3 %
річних; встановлено відсоткову ставку
за кредитним договором із 16.04.2010 року в
розмірі 13,6% річних; змінено графік
погашення кредиту.

14.12.2009 року між ОСОБА_3 та АТ «Ерсте
Банк»був укладений договір про
внесення змін до договору іпотеки
№014/6211/2/20551від 24.07.2008 року, яким
зважаючи на внесення змін до
кредитного договору, сторони фактично
узгодили забезпечення предметом
іпотеки всіх зобов’язань, які
випливають із зміненого договору.

З матеріалів справи також
вбачається, що ФОП ОСОБА_3 зобов’язання
по кредитному договору не виконуються,
зокрема станом на 08.11.2010 року
заборгованість по кредитному договору
становила 486 381 дол. США 84 центи. На
момент розгляду справи відповідно до
наказу виданого господарським судом м.
Києва Автозаводським відділом
державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції було відкрито виконавче
провадження про стягнення з ФОП ОСОБА_3
на користь ПАТ «Ерсте Банк»3598479,90 грн.
заборгованості за вказаним кредитним
договором.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3. щодо
визнання кредитного договору,
договору поруки та договору іпотеки
недійсними, місцевий суд виходив із
безпідставності їх позовних вимог, які
обґрунтовувалися відсутністю у
позивача індивідуальної ліцензії
Національного банку України на
вчинення валютної операції на момент
укладення кредитного договору. Такий
висновок суду є правильним та
відповідає нормам матеріального права,
на підставі наступного.

Згідно зі статтею 99 Конституції
України грошовою одиницею України є
гривня. Вказана стаття визначає
правовий статус гривні, але не
встановлює сферу її обігу, а стаття 192
ЦК України визначає, що іноземна валюта
може використовуватися в Україні у
випадках і в порядку, встановлених
законом.

Отже, позивач, як фінансова установа,
отримавши у встановленому законом
порядку (статті 19, 47 Закону України «Про
банки і банківську діяльність»)
банківську та генеральні ліцензії на
здійснення валютних операцій або
письмовий дозвіл на здійснення
операцій із валютними цінностями, який
до переоформлення Національним банком
України відповідних ліцензій на
виконання вимог пункту 1 розділу ІІ
Закону України від 15 лютого 2011 року
«Про внесення змін до деяких законів
України щодо регулювання діяльності
банків», є генеральною ліцензією на
здійснення валютних операцій, має
право здійснювати операції з надання
кредитів у іноземній валюті (п.2 ст.5
Декрету про валютне регулювання).

Щодо вимог пп. «в»п.4 ст.5 цього Декрету,
який передбачає наявність
індивідуальної ліцензії Національного
банку України на здійснення операцій
щодо надання і одержання резидентами
кредитів у іноземній валюті, якщо
терміни і суми таких кредитів
перевищують встановлені
законодавством межі, то, оскільки на
цей час законодавством України не
встановлено терміни і суми кредитів у
іноземній валюті, як критерій їх
віднесення до сфери дії режиму
індивідуального ліцензування, ця норма
не може застосовуватись судами.

Виходячи з викладеного та висновків
районного суду про правомірність
видачі позивачем кредиту в іноземній
валюті, задоволення вимог ПАТ «Ерсте
Банк»та стягнення з позивачки
заборгованість за кредитним договором
в іноземній валюті, також є правильним.

Таким чином доводи апелянта про
недійсність кредитного договору, та як
наслідок договорів поруки та іпотеки, у
зв’язку з відсутністю у позивача
індивідуальної ліцензії Національного
банку України на вчинення валютної
операції не заслуговують на увагу.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання удаваним
кредитного договору, суд першої
інстанції, виходив з того, що ні
позивачкою, ні її представником не
доведено, що укладений кредитний
договір є удаваним та таким, що
приховує інший правочин.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є
правочин, який вчинено сторонами для
приховання іншого правочину, який вони
насправді вчинили. Якщо буде
встановлено, що правочин був вчинений
сторонами для приховування іншого
правочину, який вони насправді вчинили,
відносини сторін регулюються
правилами щодо правочину, який сторони
насправді вчинили.

Відповідно до роз’яснень, викладених у
п. 25 постанови Пленуму Верховного суду
України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними»за удаваним правочином
сторони умисно оформляють один
правочин, але між ними насправді
встановлюються інші правовідносини. На
відміну від фіктивного правочину, за
удаваним правочином права та
обов’язки сторін виникають, але не ті,
що випливають зі змісту правочину.

Встановлені та наведені вище обставини
справи, вказують на те, що між позивачем
та ФОП ОСОБА_3 дійсно був укладений
договір на виконання якого, позивачем
було надано в користування ФОП ОСОБА_3
кошти в сумі 420 тис. доларів США, а
останнім

Оскільки для визнання правочину
удаваним слід довести, що обидві
сторони договору діяли свідомо для
досягнення якоїсь особистої користі,
їхні дії направлені на досягнення
інших правових наслідків і приховують
іншу волю учасників угоди, а наміру
однієї сторони на укладення удаваної
угоди недостатньо, суд обґрунтовано
відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позовних
вимог. Таким чином доводи апелянта в
частині визнання кредитного договору
удаваним є безпідставними та такими що
не підлягають до задоволення.

Відмовляючи в задоволені позовних
вимог ОСОБА_2 про визнання
правовідносин поруки припиненими, суд
першої інстанції, виходив з того, що в
результаті зміни зобов’язання за
кредитним договором обсяг
відповідальності позивачки, як
поручителя не збільшився, а тому даний
факт не припинив договору поруки та, що
виходячи із норм сімейного кодексу
України, позивачка, будучи дружиною
боржника ОСОБА_3, фактично надала згоду
на зміну основного зобов’язання.

Відповідно до ч.1 ст. 559 ЦК
України порука припиняється з
припиненням забезпеченого нею
зобов’язання, а також у разі зміни
зобов’язання без згоди поручителя,
внаслідок чого збільшується обсяг його
відповідальності.

Пунктом 3.3.1. договору поруки
передбачено, що кредитор зобов’язаний
до припинення договору не змінювати
умов кредитного договору без
попередньої згоди поручителя, якщо
внаслідок цього збільшується обсяг
його відповідальності.

Встановлені та наведені
вище обставини справи, вказують на те,
що внаслідок внесених згідно з
додатковими угодами змін до кредитного
договору ПАТ «Ерсте Банк»та ФОП ОСОБА_3
фактично домовилися про капіталізацію
прострочених та поточних платежів за
відсотками з подальшим тимчасовим
зменшенням відсоткової ставки, тобто
кредит був виведений із прострочення,
нарахування штрафних санкцій за
прострочення платежів було припинене,
боржник протягом 4 місяців сплачував
відсотки за двічі зменшеною ставкою. В
зв’язку з цим обсяг відповідальності
позивачки, як поручителя не збільшився,
а навпаки зменшився, а тому висновки
суду в цій частині є правильними.

В той же час, висновки районного суду,
що виходячи з положень ч.2 ст. 65 СК
України та зважаючи на те, що ОСОБА_2 і
ОСОБА_3 є подружжям, останній при
внесені змін до кредитного договору
діяв фактично за згодою позивачки, є не
правильними та помилково сформованими,
хоча вони і не впливають на
правильність прийнятого рішення.

Так, місцевим судом, не взято до уваги,
що положення ч.2 ст. 65 СК України лише
поширюються на правовідносини щодо
розпорядження одним із подружжя
майном, яке є об’єктом права їх
спільної сумісної власності, а тому не
можуть бути застосовані в даному
випадку. Сам по собі факт перебування
вказаних осіб у шлюбі та їх спільне
проживання, також не може
розцінюватися, як відповідна згода
одного із подружжя на вчинення дій щодо
зобов’язань, які маються у кожного з
них.

Таким чином доводи апелянта в цій
частині є необґрунтованими, а тому вони
не підлягають до задоволення.

Враховуючи викладене вище, місцевим
судом, також правильно відмовлено
ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_3, в задоволені
позовних вимог про зобов’язання
вчинити нотаріальну дію щодо зняття
обтяження з предмету іпотеки, оскільки
вони нерозривно пов’язані з іншими
вимогами заявленими останніми, тобто є
фактично їх наслідком.

Згідно ч. 1 ст. 554 ЦК України у
разі порушення боржником
зобов’язання, забезпеченого порукою,
боржник і поручитель відповідають
перед кредитором як солідарні
боржники.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі
солідарного обов’язку боржників
(солідарних боржників) кредитор має
право вимагати виконання обов’язку
частково або в повному обсязі як від
усіх боржників разом, так і від
будь-кого з них окремо. Кредитор, який
одержав виконання обов’язку не в
повному обсязі від одного із
солідарних боржників, має право
вимагати недоодержане від решти
солідарних боржників. Солідарні
боржники залишаються зобов’язаними
доти, доки їхній обов’язок не буде
виконаний у повному обсязі. Солідарний
боржник не має права висувати проти
вимоги кредитора заперечення, що
ґрунтуються на таких відносинах решти
солідарних боржників, у яких цей
боржник не бере участі. Виконання
солідарного обов’язку у повному
обсязі одним із боржників припиняє
обов’язок решти солідарних боржників
перед кредитором.

Таким чином, при солідарному обов’язку
кредиторові надається право на свій
розсуд вимагати виконання
зобов’язання в повному обсязі або
частково від усіх боржників разом або
від кожного окремо. Пред’явивши вимогу
до одного із солідарних боржників, який
не задовольнив цю вимогу, кредитор має
право пред’явити вимогу до іншого
солідарного боржника.

З огляду на викладене
місцевий суд правильно не взяв до уваги
доводи апелянта про подвійне стягнення
боргу за кредитним договором, зважаючи
на перебування на виконанні у
виконавчій службі наказу
господарського суду про стягнення
боргу із боржника.

Інші посилання апелянта в апеляційній
скарги, які є фактично повторним
викладенням доводів зазначених в
позовній заяві, не спростовують
висновків суду, а тому не можуть бути
підставою для скасування правильного
по суті і справедливого рішення.

Задовольняючі позовні вимоги ПАТ
«Ерсте Банк», місцевий суд виходив з
того, що на момент розгляду справи,
зобов’язання по кредитному договору
солідарні боржники ФОП ОСОБА_3 та
ОСОБА_2 –не виконали.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором
встановлений обов’язок позичальника
повернути позику частинами (з
розстроченням), то в разі прострочення
повернення чергової частини,
позикодавець має право вимагати
дострокового повернення частини
позики, що залишилася та сплати
процентів.

В матеріалах справи наявне
повідомлення - вимога від 15.04.2010 року
про порушення основного зобов’язання,
з вимогою про дострокове виконання
зобов’язання по кредитному договору,
направлена на адресу ОСОБА_3, ОСОБА_2,
яке останні не виконали.

Відповідно до ст. 611 ЦК України: у разі
порушення зобов'язання настають
правові наслідки, встановлені
договором або законом, зокрема: сплата
неустойки. Пунктом 10.2 Кредитного
договору визначено, що: «За порушення
строків повернення кредиту відсотків,
за користування кредитом передбачених
п. 1.1, 6.1 цього Договору, позичальник
сплачує кредитору пеню в розмірі 0,1% від
суми простроченого платежу за кожний
день прострочення».

Місцевим судом встановлено і не
спростовано сторонами, що станом на
08.11.2010 р. заборгованість по кредитному
договору становила: 486 381 (чотириста
вісімдесят шість тисяч триста
вісімдесят один) дол. США 84 центи. На
підставі наведеного місцевий суд
прийшов до правильного висновку про
задоволення позовних вимог ПАТ «Ерсте
Банк»до ОСОБА_2

Вирішуючи спір, місцевий суд правильно
з’ясував обставини справи, перевірив
доводи та заперечення сторін, дослідив
надані ними докази, дав їм належну
оцінку та постановив законне й
обґрунтоване рішення.

Таким чином, судова колегія вважає, що
доводи апеляційної скарги суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про невідповідність
висновків суду обставинам справи та
неправильне застосування судом першої
інстанції норм матеріального права,
які призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, тому
задоволенню вони не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315 ЦПК
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
відхилити .

Рішення Автозаводського районного
суду м. Кременчука Полтавської області
від 07 грудня 2011 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту її проголошення і може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
спеціалізованого суду України з
розгляду цивільних та кримінальних
справ.

Головуючий суддя:
Г.Л. Карпушин

Судді:
Ю.М.
ОСОБА_6 Корнієнко

Копія