Справа № 2512/1302/2012
№ провадження 2/2512/294/2012
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

23 листопада 2012 року Менський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді: Савченка О.А.

секретаря: Лях Н.М.

представника позивача: ОСОБА_1

представника третьої особи: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики та позов заявлений в порядку ст. 34 ЦПК України третьою особою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсною розписки про передачу грошей -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2012 року до суду звернувся позивач ОСОБА_3 з позовом до відповідача ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. Позов мотивує тим, що 15 червня 2007 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, згідно умов якого він передав ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 3 000 000 грн. для придбання обєкту нерухомості, які остання згідно умов договору повинна була повернути у строк до 31 грудня 2011 року. У встановлений домовленістю строк відповідачка кошти не повернула, чим порушила умови прийнятого зобовязання. З огляду на наведене позивач просить стягнути з відповідача борг за договором позики, інфляційні витрати та 3% від суми прострочення, а також сплачений судовий збір.

В липні 2012 року до суду в якості третьої особи, що заявляє позовні вимоги стосовно предмету спору з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4А, звернувся ОСОБА_5 в якому просить визнати недійсною розписку від 15.06.2007 року про передачу грошей, яка відбулася між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Позов мотивує тим, що дана розписка виготовлена на підтвердження мнимої угоди, гроші фактично не передавалися, відбулася імітація передачі грошей.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві, при цьому зазначивши, що йому довіритель нічого не повідомляв про часткове повернення суми боргу, хоча не виключає що це дійсно мало місце. Проти позову третьої особи ОСОБА_5 заперечив з тих підстав, що він поданий з порушенням чинного законодавства та недоведений в судовому засіданні.

Відповідач в судове засідання не зявилася, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, надала суду заперечення проти позову, в якому позовні вимоги не визнала, та зазначила, що відповідно до розписки від 08.12.2007 року повернула частину боргу позивачу.

Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору заперечив проти задоволення позову ОСОБА_3 та просив повністю задовольнити позов третьої особи з підстав зазначених в позовній заяві.

Суд, заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні 15 червня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір позики, згідно якого позивач передав відповідачу гроші в сумі 3 000 000 грн., які остання зобовязувалася повернути до 31.12.2011 року. На підтвердження укладення договору позики відповідачкою була складена боргова розписка (а.с. 6).

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

У відповідності до ч. 1 статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч. 1 статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, незалежно від суми. В ч. 2 цієї ж статті вказується на те, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

У відповідності до ч. 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з ч. 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобовязання у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з наданої відповідачем ОСОБА_4 розписки написаної позивачем ОСОБА_3 08 грудня 2007 року останній в рахунок погашення боргових зобовязань відповідачки за договором позики від 15 червня 2007 року отримав від останньої грошові кошти в сумі 2 500 000 грн. Розписка написана в момент отримання коштів. Дійсність даної розписки учасниками справи не оспорюються.

За таких обставин суд приходить до висновку, про необхідність часткового задоволення позову ОСОБА_3, на суму невиконаних зобовязань, а саме на 500 000 грн.

Відповідно до ч. 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

На підставі наведеної норми відповідач повинна сплатити на користь позивача 3% річних від простроченої суми, а також відшкодувати інфляційні витрати за весь час прострочення виконання зобовязання, тобто з 31 грудня 2011 року.

При обрахуванні суми належних до стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики необхідно встановити період прострочення. Цей період на дату подання цієї позовної заяви складає 157 днів (січень 2012 року 31 день, лютий 2012 року 29 днів, березень 2012 року 31 день, квітень 2012 року 30 днів, травень 2012 року 31 день, до моменту подання позовної заяви у червні 2012 року минуло 5 днів). Враховуючи це, сума належних до стягнення з відповідача 3% річних від простроченої суми позики складає 6 434 грн. 50 коп.

За статистичною інформацією Державної служби статистики України індекс інфляції в Україні складав: за січень 2012 року 100,2% до показника грудня 2011 року, за лютий 100,2% до показника січня 2012 року, за березень 100,3% до показника лютого 2012 року, за квітень 100,0 % до показника березня 2012 року, за травень 100,3% до показника квітня 2012 року. Враховуючи зазначене, інфляційні витрати позивача за період прострочення виконання зобовязання відповідачем складають 5 018 грн. 50 коп.

У відповідності до ч. 1 статті 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обовязку в натурі.

Таким чином суд прийшов до висновку про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 000 грн. боргу за договором позики, 5 018 грн. 50 коп. у якості відшкодування інфляційних витрат, 6 434 грн. 50 коп. у якості 3% річних за порушення зобовязання.

Що стосується позову заявленого гр.. ОСОБА_5 в порядку ст. 34 ЦПК України то суд прийшов до наступного.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів передбачений ст. 16 ЦК України.

Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Спосіб захисту порушеного права частіше за все визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Згідно частини 2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Виходячи з умов зазначеної норми розписка є письмовим доказом, який підтверджує укладення договору позики між сторонами.

Визнання недійсним доказу не передбачено чинним законодавством в якості способу захисту прав.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

В судовому засіданні представник третьої особи не довів, в чому саме полягає порушене право ОСОБА_5 та не надав на підтвердження даного факту будь-яких доказів.

За таких обставин суд вважає що позовні вимоги третьої особи ОСОБА_5 не є доведеними в судовому засіданні, а тому в задоволенні даного позову необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно дол. розміру задоволених позовних вимог.

Отже з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 547 грн. сплаченого судового збору.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 16, 526, 530, 552, 610, 611, 612, 625, 1046-1051 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 212- 215, 218, 223 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 500 000 грн. боргу за договором позики, 5 018 грн. 50 коп. у якості відшкодування інфляційних витрат, 6 434 грн. 50 коп. у якості 3% річних за порушення зобовязання, 547 грн. сплаченого судового збору, а всього стягнути 512 000 (пятсот дванадцять тисяч) грн.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В задоволенні позову заявленого в порядку ст. 34 ЦПК України третьою особою ОСОБА_5 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання недійсною розписки про передачу грошей відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області через Менський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з моменту його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.А. Савченко