Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2012

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі: головуючого судді: Братасюка В.М.

за участю секретаря судового засідання : Філіпенко Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення авансу та коштів за невиконання договору авансу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду з позовом до до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення авансу та коштів за невиконання договору авансу загалом в сумі 55 656 гривень.

Позивач в обґрунтування своїх позовних вимог посилається на порушення відповідачами взятих зобов'язань за договором авансу від 13 липня 2010 року в частині відмови укладання договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 20 га. на території Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області в обумовлений договором авансу строк до 13 вересня 2010 року.

Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просить вимоги задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання зявилася, проти задоволення позову заперечила однак мотивів заперечення суду не навела просила про оголошення перерви в судовому засіданні, оскільки бажає скористатися допомогою представника. Надалі в судове засідання не з'явилася, хоча своєчасно повідомлялася судом про час і місце судового розгляду.

Відповідачка ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча своєчасно за місцем реєстрації проживання повідомлявся судом про час і місце судового розгляду - з пояснень ОСОБА_2Г, котра є його матір'ю, ОСОБА_4 перебуває на заробітках за кордоном.

Суд, розглянувши матеріали справи встановив наступне.

13 липня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3С, котрий діяв від імені ОСОБА_2 за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом 10 липня 2010 року в реєстрі за №967, укладено договір авансу, відповідно до умов якого позивач передав ОСОБА_6 для ОСОБА_2 24 000 гривень авансу, в рахунок належних з позивача, за укладання в строк до 13 вересня 2010 року договору купівлі продажу земельної ділянки площею 0, 20 га. на території Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області.

Однак, як стверджує позивач, й зворотного не доведено відповідачами, з вини ОСОБА_6 та ОСОБА_2 договору купівлі продажу зазначеної ділянки в строк укладено не було.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно п. 2 Договору авансу, у випадку невиконання договору ОСОБА_2 (відмови від укладання договору купівлі продажу земельної ділянки), ОСОБА_2 зобовязується повернути ОСОБА_1 отриманий аванс 24 000 гривень та сплатити штраф у розмірі суми авансу.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредитору у разі порушення боржником зобовязання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч.1 та 2 ст. 549 ЦК України).

Дослідивши зібрані по справі докази та оцінивши норми чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що з відповідача ОСОБА_2, як сторони договору, котра отримала аванс в сумі 24 000 гривень під зобов'язання до 13.09.2010 року продати належну їй земельну ділянку площею 0, 20 га. на території Великоберезовицької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області, однак не виконала обовязку, слід стягнути отриману суму авансу та, обумовлений сторонами п.2 Договору авансу, штраф в розмірі 100% від суми авансу.

Клопотання про зменшення суми штрафу, в порядку ч.3 ст. 551 ЦК України, від ОСОБА_2 не надходило.

Крім того, за невиконання відповідачем ОСОБА_2 грошового зобовязання з повернення суми авансу та сплати обумовленого сторонами в п. 2 Договору авансу штрафу, позивачем, в порядку ст. 625 ЦК України, за період з 13.09.2010 року по 13.02.2012 року нараховано 5616 гривень індексу інфляції та 3% річних в сумі 2040 гривень.

Розрахунок індексу інфляції та 3% річних подано позивачем та долучено до матеріалів справи, й його правильність стороною відповідача не спростовано.

Суд зазначає, що ст. 625 ЦК України, враховуючи специфіку грошового зобовязання, передбачає стягнення за порушення грошового зобов'язання процентів річних та інфляційних витрат. Такі проценти річних не є неустойкою, оскільки неустойка у ст. 534 ЦК України, і проценти розглядаються як окремі категорії, тому й обмеження, передбачені законом для неустойки, не можуть застосовуватися, а є формою цивільно правової відповідальності за користування грошовими коштами.

Відтак суд вважає підставною вимогу ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 про стягнення нарахованих індексу інфляції та 3% річних за невиконання грошового зобов'язання.

Одночасно суд зазначає про безпідставність вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_3, оскільки у відносинах з позивачем останній виступав як повірений ОСОБА_2Г, а тому в силу ч.1 ст. 239 ЦК України, вчинений ним, як представником, правочин, створює права та обовязки лише для довірителя особи, яку він представляє.

Щодо витрат на право допомогу.

В підтвердження компенсації витрат на правовому допомогу позивач надав суду квитанцію про сплату адвокату ОСОБА_7 коштів в сумі 1200 гривень.

Статтею 1 ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року за №4191-VІ, передбачено, передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40% встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

Стороною позивача не надано суду акту виконаних робіт представником, відповідно даних журналу судового засідання розгляд цивільної справи загалом тривав 8 хвилин, а тому за даний час роботи, 40% мінімального розміру заробітної плати з розрахунку 1073 гривні, що підлягає до стягнення на користь позивача з відповідача в рахунок компенсації витрат на правову допомогу, становить 52 гривні.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 88, 212, 212, 214, 216, 218, 222 Цивільного процесуального кодексу України та ст.ст. 237, 239, 509, 526, 625 Цивільного кодексу України, ЗУ "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу в цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року за №4191-VІ, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов задовольнити частково .

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 55 656 гривень за договором авансу від 13 липня 2010 року, 556, 56 гривень сплаченого судового збору та 52 гривні витрат на правову допомогу.

3. В задоволенні решти позовних вимог відмовити .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Апеляційна скарга може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд.

Головуючий суддя В.М. Братасюк

Справа №1915/2450/2012